Справа № 638/2270/23
Провадження № 2/645/654/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 серпня 2023 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Федорової О.В.

за участю секретаря судового засідання - Жамгаряна А.Р.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - адвокат Молчанова Ю.Ю.

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом:

ОСОБА_1

до Харківської міської ради,

ОСОБА_2

про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, в якому просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 , з адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що позивач є сином ОСОБА_3 та проживав з нею на момент відкриття спадщини. На праві власності спадкодавцю належала 1/2 квартири АДРЕСА_2 . Позивач зазначає, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , починаючи з вересня 2017 року постійно проживав разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Після звернення позивачем до нотаріальної контори було одержано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відмінність адреси місця проживання позивача та спадкодавця та пропуск встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.03.2023 року (суддя Щепіхіна В.В.) позовну заяву ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, направлено за підсудністю до Фрунзенського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.04.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, та призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.05.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Крім того, цією ухвалою задоволено клопотання сторони позивача про виклик і допит свідків.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовну вимогу та просили позов задовольнити повністю.

Відповідач Харківська міська рада правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки на дату судового засідання 15.08.2023 року - 14.07.2023 року представником відповідача. Причини неявки відповідач суду не повідомив, заяв та клопотань не надав.

14.08.2023 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що надані позивачем докази жодним чином не доводять факту постійного спільного проживання зі спадкодавцем, що є предметом доказування у цій справі, а навпаки в певній мірі спростовують такий факт з огляду на наступне. Наявні фотознімки з коментарями до них, почесні грамоти, похвальні листи, трудова книжка, листування зі родичами тощо могли бути дослідженні у судовому порядку та оцінені, як належні докази у випадку встановлення факту родинних відносин, однак жодним чином не доводять факту постійного спільного проживання позивача зі спадкоємцем на момент відкриття спадщини. Надані позивачем копії документів медичної документації щодо стану здоров`я спадкодавця підтверджують наявність у спадкодавця хвороб, однак також жодним чином не підтверджують факту проживання зі спадкодавцем, як і надані копії квитанцій щодо сплати комунальних послуг, зі змісту яких вбачається, що особисті рахунки відкриті на ім`я ОСОБА_4 (чоловік ОСОБА_5 ), а встановити, що саме позивач здійснював оплату комунальних послуг не виявляється можливим, а сама лише наявність квитанцій у позивача не підтверджує факт їх сплати позивачем. Зі змісту наявного в матеріалах справи договору-замовлення на організацію та проведення поховання вбачається, що замовником поховання спадкодавця також був її чоловік ОСОБА_4 , а не позивач. Наявність оригіналів та копій до вищевказаних документів свідчить лише про те, що позивач мав чи має доступ до житла, що було місцем проживання спадкодавця. Однак, позивачем повинно бути доведено саме факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем. Також позивачем надано до матеріалів справи акт сусідів від 20.03.2023 року, зі змісту якого позивач з вересня 2017 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 підписаний такими громадянами: ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_4 ); ОСОБА_7 (місце проживання : АДРЕСА_5 ); ОСОБА_8 (місце проживання: АДРЕСА_6 ). Проте вказані особи не проживають за адресою: АДРЕСА_7 . Тобто вказані особи є сусідами саме за зареєстрованим місцем проживання позивача, а саме: АДРЕСА_3 , що навпаки викликає обґрунтовані сумніви, що позивач фактично проживав та проживає, на цей час, не за зареєстрованим місцем проживанням, а за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, відповідач вважає, що надані позивачем документи жодним чином не підтверджують факт спільного проживання позивача зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, не відносяться до предмета доказування, є неналежними за своєю суттю.

Крім того, відповідач наголосив, що відповідно до відомостей зазначених у паспорті громадянина України, позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі, що спростовує факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем, адже у позивача є інша сім`я, а відомості щодо розірвання шлюбу або інші докази, що свідчить про припинення подружніх відносин у матеріалах справи відсутні.

Також, відповідач наголосив, що позивач, подаючи цей позов, не зазначає, що спадкова квартира є його єдиним житлом. Як вбачається зі змісту позовної заяви та відомостей, зазначених у паспорті громадянина України, місце проживання позивача зареєстроване не за адресою спадкової квартири, а за адресою: АДРЕСА_3 . Отже, вбачається, що позивач забезпечений житлом і не є таким, що потребує поліпшення житлових умов. Його інтересу на отримання житла, що залишилась після смерті спадкодавця протистоїть обов`язок органу місцевого самоврядування забезпечити житлом громадян відповідної територіальної громади, які потребують соціального захисту.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги позивача і пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_1 .. У вересні 2017 року стан здоров`я їхньої матері ОСОБА_3 різко погіршився, вона неправильно приймала ліки, не могла в повній мірі себе обслуговувати, переважно лежала через погане самопочуття. Крім того, мати з вітчимом ОСОБА_4 , який також був особою похилого віку, проживали на п`ятому поверсі у будинку, в якому відсутній ліфт, що значно ускладнювало їхнє переміщування. Вказані обставини зумовили необхідність проживання з матір`ю позивача та відповідачки, та здійснення постійного догляду за нею. Оскільки відповідачка проживає у Красноградському районі Харківської області, у вересні 2017 року сім`єю було прийнято рішення, що до матері має переїхати позивач з метою постійного догляду за нею та вітчимом. З вересня 2017 року, на момент смерті матері та до цього часу ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . До смерті матері останній здійснював постійний догляд за нею, готував їжу, прав, купував продукти харчування і ліки та контролював їх приймання матір`ю. Організацією поховання також займався ОСОБА_1 .. На підставі зазначеного відповідачка просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, допитавши свідків, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 16.01.1963 року Ленінським р/в РАЦС м. Харкова, актовий запис № 86). Батьками позивача, відповідно до свідоцтва про народження, є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

ОСОБА_2 є рідною сестрою позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виданим 13.10.1959 року Жовтневим районним РАЦС м. Харкова серії НОМЕР_2 , актовий запис № 1146, та свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , виданим 19.04.1977 року Песчанським с/РАЦС Красноградського района Харківської області серії НОМЕР_3 , актовий запис № 11.

25 листопада 1968 року шлюб між батьками позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було розірвано, після розірвання шлюбу дружині присвоєне прізвище Істоміна (Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу № 2 від 07.02.2023 року).

20 травня 1983 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 було укладено шлюб, дружині після укладення шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_4 (свідоцтво про укладення шлюбу, видане 20.05.1983 року Відділом РАЦС Московського района м. Харкова, серії НОМЕР_4 , актовий запис № 630).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла (свідоцтво про смерть видане 05 серпня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, серії НОМЕР_5 , актовий запис № 11402.

На час смерті ОСОБА_3 належала частка однокімнатної квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 серпня 1999 року, реєстраційний номер № НОМЕР_6 .

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алексєєвою Л.В. заведена спадкова справа № 3/2023 після смерті ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_3 не залишила заповіту.

Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алексєєвої Л.В. від 27 лютого 2023 року за матеріалами спадкової справи наявна заява про прийняття спадщини ОСОБА_1 (позивача у справі), заяв від інших спадкоємців не надходило.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 січня 2023 року позивачу у справі відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття спадщини (факту проживання за однією адресою із померлою на час її смерті).

Позивач наголосив, що на час смерті його матері ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , він постійно проживав разом із своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , та вважає, що єдиним способом підтвердити цей факт є встановлення факту, що має юридичне значення, у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Як вже було констатовано судом, позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому, позивач зазначив, що встановлення факту необхідно для оформлення його спадкових прав в нотаріальному порядку.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (ч. 1 ст. 319 ЦПК України).

Встановлено, що між сторонами у справі має місце спір про право щодо спадкового майна, яке залишилось після померлої ОСОБА_3 , тому, з огляду на положення частини 4 статті 315 ЦПК України, ОСОБА_1 підставно звернувся до суду саме в порядку позовного провадження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду справи № 165/2486/19, провадження № 61-1355св21 (постанова від 26 січня 2022 року).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

За змістом ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Приписами ч. 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із позовною заявою (заявою) про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

При цьому відсутність реєстрації спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що у 2015 році ОСОБА_3 було поставлено діагноз: незріла вікова катаракта, підозра на глаукому обох очей, рекомендовано було хірургічне лікування обох очей.

З наданих позивачем медичних документів, копії яких долучені до матеріалів справи, в 2016-2017 році стан здоров`я ОСОБА_3 погіршився, що підтверджується встановленими їй діагнозами та відповідними аналізами, відповідно до яких норма тиреотропного гормону, який за референтним значенням має складати 0.4-3,6 мкМОл/мл, спочатку перевищувала норму в декілька десятків разів, а в подальшому зменшилася в декілька разів від норми. За твердженням позивача лікарі повідомляли, що такі стрибки пов`язані із неправильним прийомом доз препаратів.

Такі стани супроводжувалися загальною слабкістю, швидкою втомлюваністю і зниженням переносимості фізичного навантаження.

Позивач наголосив, що у зв`язку із захворюванням матері було вирішено, що він буде постійно проживати разом з нею і вітчимом за адресою: АДРЕСА_1 з метою постійного догляду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вона тривалий час проживає з сином позивача ОСОБА_16 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У 2017 році захворіла мати позивача ОСОБА_3 . Зважаючи на те, що вона почала неправильно приймати ліки, почала забувати вимкнути газ, воду, у зв`язку з чим періодично відбувалися залиття сусідів знизу, було вирішено, що до неї має переїхати позивач ОСОБА_1 .. Приблизно у вересні 2017 року позивач переїхав у квартиру АДРЕСА_2 з метою догляду за матір`ю та вітчимом похилого віку. Він готував їжу, прибирав квартиру, прав, купував продукти харчування, робив за власні кошти поточний ремонт. Свідок наголосила, що вона із сином і внуком позивача один раз на тиждень відвідували ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_1 .. Особисто свідок допомагала позивачеві готувати їм їжу. На час Смерті ОСОБА_3 позивач проживав з нею у вказаній квартирі, а також продовжує проживати до цього часу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що ОСОБА_1 раніше був його сусідом та мешкав по АДРЕСА_8 . Проте приблизно 5 років тому (точну дату не пам`ятає) позивач був вимушений переїхати до своєї матері у зв`язку з погіршення її стану здоров`я, де проживав і на момент смерті матері, та продовжує проживати до цього часу. Свідок стверджує, що позивач іноді приходить за продуктами в погріб, який розташований поряд з будинком по АДРЕСА_8 , а фактично мешкає в квартирі, де до часу смерті проживала його мати, вітчим позивача та сам позивач.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що позивача та його родину вона знає з дитинства, оскільки вони були сусідами та з позивачем вона перебуває в дружнійх стосунках. У 2017 році у матері ОСОБА_1 погіршивася стан здоров`я, у зв`язку з чим він переїхав до неї на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та до самої смерті його матері ОСОБА_3 здійснював за нею догляд та надавав допомогу. Свідок наголосила, що вона особисто систематично відвідувала позивача та його матір у вищевказаній квартирі та стверджувала, що саме за адресою: АДРЕСА_1 позивач з 2017 року постійно мешкав до смерті його матері та продовжує проживати до цього часу.

Крім того, позивачем до матеріалів справи надані письмові докази, що свідчать про безпосередню участь ОСОБА_1 у відновлювальному ремонті балкону за адресою: АДРЕСА_1 . Так, позивачем надано копію припису № 05 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 27.12.2017 року, скерованого на адресу ОСОБА_4 , відповідно до якого було повідомлено про необхідність здійснення ремонту аварійного балкону за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з кошторисом від 25.05.2018 року та накладною № 17 від 27.05.2018 року замовником робіт по зовнішньому відновлювальному ремонту балкону (ремонту штукатурного шару конструкцій та ремонту плити балкону) у квартирі АДРЕСА_2 був саме ОСОБА_1 ..

З урахуванням досліджених у судовому засіданні письмових доказів, показань свідків, суд дійшов висновку про доведеність факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 , з адресою: АДРЕСА_1 , та наявність підстав для його встановлення у судовому порядку.

Доводи, які наведені Харківською міською радою у відзиві на позов, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Судові витрати суд залишає за позивачем на підставі його усної заяви.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268, 315, 319 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 , з адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Харківська міська рада, , адреса: м. Харків, майдан Конституції, 7.

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_9 .

Повне рішення складено 21.08.2023 року.

Суддя О.В. Федорова