10.04.2023 Справа № 756/3691/16-ц
Справа № 756/3691/16-ц
Провадження № 2/756/150/23
У Х В А Л А

04 квітня 2023 року Оболонський районний суд м. Києва у складі: головуючого - судді Тихої О.О., за участі секретаря судового засідання Кренджеляк А.М., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсними,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсними.

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Андрейчука Т.В. від 04.05.2020 цивільну справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 15.12.2020, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Розпорядженням керівника Оболонського районного суду м. Києва №34 від 20.05.2022 цивільну справу № 756/3691/16-ц, відповідно до п.п. 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20.05.2022 вищезазначена цивільна справа передана судді Тихій О.О.

У судовому засіданні позивач, посилаючись на зміну складу суду, а також результати проведеної комплексної судової технічної експертизи та необхідність у зібранні нових доказів, заявив клопотання про повернення розгляду справи на стадію підготовчого провадження.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання позивача, вказавши, що справа вже довгий час перебуває у провадженні, по справі проведено експертизи, в матеріалах справи наявні достатні докази для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому відсутні підстави для повернення справи до стадіі підготовчого провадження.

Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що у березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики.

12.07.2016 ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , про визнання договорів недійсними.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26.01.2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2018 року, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою позивача за зустрічним позовом.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.01.2017 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково, стягнуто на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_3 952 000,00 грн. боргу за договором позики, 26 056,11 грн. - три проценти річних, 499,00 грн. витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, а всього 978 555,11 грн., в іншій частині вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2018 рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.01.2017 залишено без змін.

18.03.2020 постановами Верховного Суду було задоволено касаційні скарги ОСОБА_3 , ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26.01.2017 та постанову Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2018 про залишення без розгляду зустрічного позову, а також рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26.01.2017 та постанову Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2018 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

29.04.2020 вказана справа надійшла до Оболонського районного суду м. Києва.

04.05.2020 справа була передана на розгляд судді Андрейчуку Т.В.

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Андрейчука Т.В. від 04.05.2020 цивільну справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 15.12.2020, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.05.2021 у справі призначено судову технічну експертизу документа, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Розпорядженням керівника Оболонського районного суду м. Києва №34 від 20.05.2022 цивільну справу № 756/3691/16-ц, відповідно до п.п. 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20.05.2022 вищезазначена цивільна справа передана судді Тихій О.О.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 06.02.2023 поновлено провадження у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними та призначено судове засідання.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватись завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як слідує зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 197 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Згідно ч. 2 ст. 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

При цьому, ч.12 ст. 33 ЦПК України передбачено, що у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Разом з тим, як вбачається з ухвали суду від 06.02.2023, судом поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, тобто судом у новому складі прийнято рішення про розгляд справи по суті.

У той же час, діючим цивільно-процесуальним законодавством передбачено, що на виконання завдань цивільного судочинства сторони у справі мають належним чином використовувати свої процесуальні права, а саме: сприяти своєчасному розгляду справи. Для цього законодавець регламентував порядок подання доказів, внесення клопотань про їх витребування, а також заяви по суті справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, тому подання сторонами доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Поданням своїх доказів, сторони реалізують право на доказування і одночасно виконують обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність може розглядатися як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень втілюється у неприпустимості зловживання правом, яку зазвичай виводять із конституційних положень, згідно з якими здійснення прав та свобод людини не повинне порушувати права та свободи інших осіб; заборони обходу закону, тобто ухилення від застосування обов`язкового правила шляхом використання легального засобу, але з негативними намірами, при цьому обхід закону передбачає свідоме створення суб`єктами права певного фактичного складу (чи утримання від його створення) з метою забезпечити щодо себе дію одного правового припису та/чи не допустити дію іншого.

У той же час, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

При цьому, частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для Україниз 11 вересня 1997 року та відповідно дост. 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справиупродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 2 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 2 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції`від 5 лютого 2004 року та інші).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини - в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Таким чином, вирішуючи клопотання позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про повернення розгляду справи у підготовчому провадженні, суд враховує те, що справа перебуває у провадженні суду з 2016 року, зміна складу суду відбулася на стадії розгляду справи по суті і така зміна, згідно зі ст. 33 ЦПК України, не є обов`язковою підставою для повернення на стадію підготовчого провадження, підготовче провадження закрито з урахуванням думок обох сторін, судова технічна експертиза документа призначена судом на стадії судового розгляду, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання. Незгода позивача з висновком за результатами проведеної судової технічної експертизи документа, також, не є підставою для повернення на стадію підготовчого провадження.

З урахуванням викладеного клопотання позивача за первісним позовом ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про повернення розгляду справи у підготовчому провадженні відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Дата виготовлення повного тексту ухвали - 10.04.2023.

Суддя О.О. Тиха