П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 серпня 2023 року місто Київ

справа № 363/3573/21

провадження№22-ц/824/8217/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 1 лютого 2023 року та додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Котлярової І.Ю.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просив визнати відповідача особою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що 13 квітня 2016 року позивачем ОСОБА_1 було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є одноособовим власником зазначеної квартири.

Перебуваючи у шлюбі з власником житла, в квартирі було зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2 , на той час дружину позивача. 4 вересня 2017 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано, рішенням Вишгородського районного суду Київської області.

30 квітня 2019 року відповідачка ОСОБА_2 шляхом пошкодження вхідних дверей до квартири, проникла до квартири та забрала як спільне майно, так і особисте майно та кошти позивача.

Починаючи з 30 квітня 2019 року і по теперішній час відповідачка, забравши речі які було придбано в шлюбі, залишила місце проживання, в якому зареєстрована, та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 1 лютого 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено.

Додатковим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2023 року заяву адвоката Усманової Є.І. задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу 18000 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник позивача адвокат Грень І.І. подав апеляційну скаргу, в який просив рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити. В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, ч.1 ст.182 ЦК України, право власності ОСОБА_2 на частку квартиру не зареєстровано. Відтак, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.2 ст.405 ЦК України.

Що стосується додаткового рішення, то в цій частині апелянт зазначає, що повноваження адвоката Усманової Є.І. судом не перевірені. Попередній розрахунок не містить детального опису робіт, не підтверджений належними доказами сам факт розрахунку між адвокатом і клієнтом; суми зазначені в переліку є захмарними та не обґрунтованими, а ні обсягом проведеної роботи, а ні співмірністю з ціною позову; а ні складністю справи. Також вказаний перелік не може бути взятим до уваги, оскільки не відповідає критерію неминучості понесення таких витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Усманова Є.І. просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції (основне і додаткове) залишити без змін.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, про місце, день і час засідання суду повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.9), причини своєї неявки суду не повідомила, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у її відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 адвокат Грень І.І. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Судом установлено, що 5 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб виконавчим комітетом Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області , про що зроблено відповідний актовий запис № 28.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 4 вересня 2017 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано.

13 квітня 2016 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.2.2 даного договору ОСОБА_1 стверджує, що квартира буде об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки купує її за спільні кошти подружжя, перебуваючи в шлюбі з гр.. ОСОБА_7 , згода якої на купівлю квартири викладена в заяві, справжність підпису в якій засвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Грицаєнко Ю.І. 13 квітня 2016 року.

Як убачається з витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16 серпня 2021 року № 1490/02-25, вижатої ОСОБА_1 , в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .

Згідно акту про фактичне місце проживання від 9 серпня 2021 року № 118/С-А, складеного депутатом Димерської селищної ради Станкевич С.М. в присутності свідків: ОСОБА_9 , що мешкає в АДРЕСА_4 , та ОСОБА_10 , АДРЕСА_1 , обстежено квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 . Під час обстеження встановлено, що в даній квартирі зареєстровано три особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , але фактично проживає одна особа: ОСОБА_1 . Зі слів останнього ОСОБА_2 та ОСОБА_8 не проживають з січня 2019 року по квітень 2021 року, фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Огляд проводився 12 грудня 2020 року. Акт виданий для пред`явлення до Управління соціального захисту населення Вишгородської РДА.

Відповідно до акту про фактичне місце проживання від 9 серпня 2021 року № 119/С-А складеного депутатом Димерської селищної ради Станкевич С.М. в присутності свідків: ОСОБА_9 , що мешкає в АДРЕСА_4 , та ОСОБА_10 , АДРЕСА_1 , обстежено квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 . Під час обстеження встановлено, що в даній квартирі зареєстровано три особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , але фактично проживає одна особа: ОСОБА_1 . Зі слів останнього ОСОБА_2 та ОСОБА_8 не проживають з січня 2019 року по квітень 2021 року, фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Огляд проводився 10 квітня 2021 року. Акт виданий для пред`явлення до Управління соціального захисту населення Вишгородської РДА.

Згідно акту про фактичне місце проживання від 10 серпня 2021 року № 120/С-А, складеного депутатом Димерської селищної ради Станкевич С.М. в присутності свідків: ОСОБА_9 , що мешкає в АДРЕСА_4 , та ОСОБА_10 , АДРЕСА_1 , обстежено квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 . Під час обстеження встановлено, що в даній квартирі зареєстровано три особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , але фактично проживає одна особа: ОСОБА_1 . Зі слів останнього ОСОБА_2 та ОСОБА_8 не проживають з січня 2019 року по квітень 2021 року, фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Огляд проводився 10 серпня 2021 року. Акт виданий для пред`явлення до Управління соціального захисту населення Вишгородської РДА.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя було задоволено. В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 . В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 липня 2022 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 17,1% квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,80 кв.м.. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира була придбана в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 17,1% квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загально площею 65,80 кв.м. Оскільки відповідач є співвласником квартири, а тому за вказаних позивачем обставин не може бути визнана такою, що втратила право користування цією квартирою. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 як співвласник квартири, не може бути позбавлена належного їй права користування вказаною квартирою незалежно від часу її не проживання в квартирі, оскільки протилежне призведе до незаконного обмеження її права власності на вказану квартиру. При цьому, на відповідача, яка отримала право на користування квартирою не як колишній член сім`ї власника житла, а як її співвласник правила ст.405 ЦК України не поширюються.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно із ст. 319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.321 ЦК України).

Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно із ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Встановивши, що ОСОБА_2 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання її такою, що втратила право користування цією квартирою.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що оскільки право власності ОСОБА_2 на частину квартири не зареєстровано, остання може бути визнана такою, що втратила право користування жилою площею на підставі ч.2 ст.405 ЦК України, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення. Сам факт не проведення державної реєстрації права власності не змінює статус ОСОБА_2 як співвласника квартири, яка має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

У додатковому рішенні судом першої інстанції встановлено, що інтереси відповідача в суді представляла адвокат Усманова Є.І., що діяла на підставі договору про надання правової допомоги від 20 січня 2022 року, ордеру серії КС № 446683 від 20 січня 2022 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 4698/10, виданого 24 листопада 2011 року.

Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що всього гонорар адвоката складає суму обумовлену у Додатку № 1 до договору, а також попередньому розрахунку, погодженому сторонами.

З додатку до договору про надання правової допомоги 20 січня 2022 року «Попередній розрахунок витраченого часу, обсягу і вартості наданої правничої допомоги, що підлягає сплаті» сторонами визначений даний розрахунок, відповідно до якого розміри винагороди адвоката за надання певних правничих послуг у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням: консультація з правових питань (первісна) - вартість години 100 грн., витрачено часу 20 хвилин - сума 500 грн.; ознайомлення з матеріалами справи № 363/3573/21 - 1000 грн.; участь адвоката в кожному судовому засіданні в суді першої інстанції (орієнтовно три судових засідання) - один судодень (без визначення тривалості судового засідання) вартість години - 2500 грн., сума - 7500 грн. Сторони зазначають, що частину винагороди адвоката за надання консультації по справі, ознайомлення з матеріалами справи у фотокопіях, що є в наявності у клієнта, сплачено клієнтом в розмірі 1500 грн. в день підписання договору про надання правової допомоги.

Згідно акту виконаних робіт від 25 січня 2022 року відповідно до договору про надання правової допомоги від 20 січня 2022 року за складання відзиву на позовну заяву (2.5 години), роздруківка додатків до нього, відповідачем сплачено 3500 грн..

Участь адвоката Усманової Є.І. як представника відповідача в судових засіданнях 20 липня 2022 року, 30 вересня 2022 року, 23 листопада 2022 року, 1 лютого 2023 року. 2 лютого 2023 року адвокатом Усмановою Є.І. складено заяву про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, на що адвокатом витрачено 2 години часу.

Адвокатом надано на виконання договору послуг на суму 18000 грн.

Стягуючи з позивача витрати відповідача на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, врахувавши критерії співмірності складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості вчинених нею дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважав, що витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими і підлягають стягненню з позивача. Підстав для зменшення розмірі витрат на правничу допомогу не встановлено.

Повноваження адвоката Усманової Є.І. як представника відповідача підтверджені як договором, так і ордером встановленого зразка. Адвокат Усманова Є.І. була допущена судом першої інстанції до участі у справі.

Представником відповідача до відзиву на позовну заяву подано попередній розрахунок витраченого часу, обсягу і вартості наданої правничої допомоги, що підлягає сплаті.

Підстави для зменшення розміру витрат відповідача на правничу допомогу суд першої інстанції не знайшов.

Судом першої інстанції належним чином, з дотриманням норм ст. ст. 263, 264 ЦПК України розглянуто дану справу, дано вичерпну, мотивовану, обґрунтовану нормами матеріального права відповідь на кожний довід позивача, з яким погоджується суд апеляційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 1 лютого 2023 року та додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя- доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус