Справа № 634/302/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
22.08.2023 року смт Сахновщина Харківська область
Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Зимовського О.С.,
за участю секретаря судового засідання - Лісняк С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, стягнення грошової компенсації,
До Сахновщинського районного суду Харківської області звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, стягнення грошової компенсації, посилаючись на наступні обставини.
З відповідачем ОСОБА_2 вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.11.2000 року. 06.04.2021 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу за спільні кошти в інтересах сім`ї ними було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 , що посвідчується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.08.2010 року на ім`я ОСОБА_2 , а також автомобіль ГАЗ 322132, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який 13.04.2019 року зареєстрований за ОСОБА_2 , та автомобіль ВАЗ 2106, 1977 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який 24.06.2005 року зареєстрований за ОСОБА_2 . Вважає, що вищевказане нерухоме та рухоме майно, які зареєстровані на відповідача, є спільним майном подружжя оскільки придбане в період шлюбу за спільні кошти подружжя, тому кожен із сторін має право на 1/2 частку цього майна.
Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 20.04.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на частину спільного сумісного майна подружжя залишено без руху та наданий строк для усунення недоліків позову.
05.05.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, призначений розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просить слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив, відзив на позов не подав.
Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою технічного засобу.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 22.08.2023 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду даної справи.
Суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 , зареєстрований 11.11.2000 року Сахновщинським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис №57. (а.с.9)
Відповідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 06.04.2021 року, актовий запис №05. Свідоцтво видане Сахновщинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 06.04.2021 року.(а.с.10)
Згідно копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_1 , власником зазначений ОСОБА_2 , на підставі рішення від 29.07.2010, № 125. (а.с.11-12)
Відповідно до копії відповіді на адвокатський запит від 24.03.2021 року №31/20/15-88 вбачається, що в територіальному сервісному центрі №6345 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, згідно бази даних «НАІС» станом на 24.03.2023 року за громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані транспортні засоби, а саме: автомобіль ГАЗ 322132, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , дата державної реєстрації за особою 13.04.2019 року; автомобіль ВАЗ 2106, 1977 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , дата державної реєстрації за особою 24.06.2005 року. (а.с.13)
Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17.
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За положеннями ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.
Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Також частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.
Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання.
Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18.
Так, звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач зазначає, що під час перебування в шлюбі подружжям були придбані житловий будинок по АДРЕСА_1 та автомобілі ГАЗ 322132, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль ВАЗ 2106, 1977 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , що дає їй підстави для його поділу.
В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок який розташований по АДРЕСА_1 придбаний в період перебування сторін у шлюбі, має загальну площу 31,5 кв.м., житлову 10,9 кв.м. На підставі Свідоцтва про право власності належить відповідачу ОСОБА_2 . Форма власності вказана, як приватна. Загальна площа складає 31,5 кв.м, житлова площа 10,9 кв.м.
Таким чином, враховуючи, що спірний житловий будинок набутий сторонами за час шлюбу, тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим суд приходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши в власність за позивачем та відповідачем по 1/2 частини житлового будинку.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків ВСУ та КЦС ВС щодо застосування ч.ч. 4 і 5 ст. 71 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 364 ЦК України визначивши, що у спорі, в якому позивач (один із подружжя) просить суд припинити його/її (а не відповідача) право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя на майно та виплатити грошову компенсацію вартості цієї частки, немає необхідності в отриманні згоди відповідача на таке припинення права позивача, а також у внесенні відповідачем суми компенсації на депозитний рахунок суду. У спорі, де про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач, відповідач не втрачає права власності на неподільну річ, а стає її одноосібним власником. Факт відсутності в нього коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві не є ознакою надмірності тягаря з такої виплати (постанова від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).
Отже судом встановлено, що автомобіль ГАЗ 322132, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля ВАЗ 2106, 1977 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , були придбані подружжям перебуваючи у шлюбі, і є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.
Метою позивача при зверненні до суду є поділ спільного сумісного майна подружжя. Таким майном і є неподільна річ - автомобілі. Вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивача відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобілі.
Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.
Таким чином позов про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації у розмірі 1/2 вартості спірних автомобілів підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
При зверненні до суду з позовними вимогами позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 3112 грн. 61 коп.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, тому підлягають і відшкодуванню судові витрати понесенні останньою при зверненні до суду з відповідача в розмірі 3112 грн. 61 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 280- 282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, стягнення грошової компенсації - задовольнити.
Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 житловий будинок АДРЕСА_1 , автомобіль марки ГАЗ 322132, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , автомобіль марки ВАЗ 2106, 1977 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: с. Аполлонівка, Красноградського району Харківської області на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3112 грн. 61 коп. (три тисячі сто дванадцять гривень 61 копійку ).
Заочне рішення може бути переглянуте Сахновщинським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя: