Справа № 367/3053/23
Провадження №2-з/367/69/2023
УХВАЛА

Іменем України

10 травня 2023 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М., перевіривши матеріали заяви Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк» про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року Акціонерне товариство «Міжнародний інвестиційний банк» до подання позовної заяви звернулося до Ірпінського міського суду Київської області з заявою про забезпечення позову, в якій просило:

- накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:031:0048, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .-а, реєстраційний номер нерухомого майна 9;

- заборонити суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам та іншим органам з належними повноваженнями провадити будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:031:0048, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .-а, реєстраційний номер нерухомого майна 9.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову таким способом заявник посилається на те, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 з ОСОБА_1 на користь АТ «Міжнародний інвестиційний банк» у рахунок часткового виконання зобов`язання ТОВ «Свинець» за кредитним договором стягнуто 2000000 доларів США та 25500 грн. третейського збору. Заявник стверджує, що з метою уникнення сплати зазначеного боргу ОСОБА_1 20.04.2023 здійснила відчуження шляхом дарування ОСОБА_2 належної їй на праві власності земельної ділянки, про арешт якої він просить. При цьому банк зазначає, що з урахуванням правил виключної підсудності планує звернутися до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору дарування вказаної земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на цю земельну ділянку ОСОБА_2 з одночасним відновленням права власності на неї ОСОБА_1 .

Вважає, що невжиття забезпечення позову у такий спосіб до подання позову може істотно ускладнити ефективний захист для поновлення порушених прав та інтересів АТ «Міжнародний інвестиційний банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з приписами ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За правилами ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №922/4587/13.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Судом установлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у справі 07/21 задоволено позов АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «Свинець», про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00091.13-CBD від 08.08.2013, з ОСОБА_1 на користь АТ «Міжнародний інвестиційний банк» в рахунок частково виконання зобов`язань ТОВ «Свинець» за вказаним кредитним договором стягнуто 2000000,00 доларів США та третейського збору» в сумі 25500,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 10.08.2021 у справі № 873/51/21 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у справі № 07/21.

Також, постановою Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/3800/21 залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до АТ «Міжнародний інвестиційний банк» у частині вимог про визнання припиненими зобов`язань поруки, що виникли на підставі договору поруки №00091.13-СВD/SUR від 10.11.2014, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Міжнародний інвестиційний банк» у порядку забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 00091.13-CBD від 08.08.2013, укладеного між АТ «Міжнародний інвестиційний банк» та ПАТ «Свинець».

Окрім того, встановлено, що в провадженні Північного апеляційного господарського суду перебуває справа № 873/49/21 за заявою АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» про видачу виконавчого документа (наказу) на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі № 07/21. При цьому, провадження у цій справі з 19.04.2021 було зупинено та згідно ухвали суду від 13.03.2023 відновлено, розгляд справи було призначено на 27.03.2023.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого 28.03.2023, ОСОБА_1 на праві власності належала земельна ділянка :01:031:0048, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .-а, реєстраційний номер нерухомого майна 9.

Разом з тим, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого 26.04.2023, власником зазначеної земельної ділянки зазначено ОСОБА_2 , підставою внесення такого запису став договір дарування № 325 від 20.04.2023.

Враховуючи викладене, виходячи з матеріалів справи, беручи до уваги майбутній предмет спору щодо визнання зазначеного вище договору дарування недійсним, суд приходить до висновку, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначену земельну ділянку є обґрунтованим та співмірним заходом, а відтак заява підлягає задоволенню в цій частині, а саме в частині накладення арешту шляхом заборони розпоряджатися вказаною земельною ділянкою.

При цьому не підлягає задоволенню вимога щодо заборони суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам та іншим органам з належними повноваженнями провадити будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:031:0048, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .-а, реєстраційний номер нерухомого майна 9. Такий висновок ґрунтується на тому, що накладення арешту на майно і вимога про що за цією заявою підлягає задоволенню полягає в оголошенні заборони розпоряджатися таким майном власнику, а відтак й змінювати його власника.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення суд зазначає наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладені арешт та заборона може завдати збитків відповідачам, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 151, 153, 154, 353-354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк» про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити частково.

У порядку забезпечення позову накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:031:0048, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .-а, реєстраційний номер нерухомого майна 9.

У решті заяви відмовити.

Інформація про стягувача: Акціонерне товариство «Міжнародний інвестиційний банк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Лаврська, 16.

Інформація про боржників:

ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , податковий номер: АДРЕСА_3 .

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Литвиненко Яна Олександрівна, 03028, м. Київ, пр. Науки, 9.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, проте її оскарження не зупиняє її виконання.

Суддя Я.М.Третяк