КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 753/2868/22

номер провадження №22-ц/824/3372/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» - Проценка Миколи Миколайовича

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року /суддя Якусик О.В./

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Приватні інвестиції», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмила Василівна про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», в якому просять визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюк Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 жовтня 2021 року за індексним номером 61082602, згідно з яким здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

Разом із позовною заявою представник позивачів подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- накласти арешт на Квартиру;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» вживати заходів щодо виселення позивачів з Квартири;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» обмежувати позивачів у доступі до Квартири;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» будь-яким способом створювати перешкоди позивачам для володіння та користування Квартирою, зокрема, але не виключно: змінювати замки, вселяти до Квартири третіх осіб, проводити ремонтні роботи, демонтаж та/або монтаж конструкцій, вживати заходів щодо відключення, призупинення, припинення роботи будь-яких систем забезпечення Квартири тощо;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» вживати заходів щодо реєстрації місця проживання третіх осіб у Квартирі.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000). В іншій частині відмовлено. /а.с. 43-46/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» Проценко М.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати, відмовивши у задоволенні заяви.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема не перевірено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду і не враховано права та інтереси ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» як власника майна. Не оцінювалось судом першої інстанції і пропорційність заходів забезпечення позову з позовними вимогами. Заявником не надано жодних реальних доказів того, що ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» вчиняються дії, направлені на реалізацію майна чи здійснюються будь-які перешкоди щодо володіння майном. Аналізу доказів судом першої інстанції здійснено не було, а ухвала суду зводиться до цитування норм права. Не звернув уваги суд першої інстанції і на відсутність пропозиції зустрічного забезпечення та не вирішував таке питання.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Дослідивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Тобто в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для ефективного захисту прав або інтересів позивача. При цьому відповідно до вимог частини 3 статі 12, частини 1 статті 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як встановлено судом, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10 лютого 2022 року право власності на Квартиру зареєстроване за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на підставі рішення приватного нотаріуса КМНО Черленюх Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 жовтня 2021 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що через ризик подальшого відчуження спірного нерухомого майна на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивачів у випадку задоволення позову та може призвести до того, що позивачі не зможуть їх захистити в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вказівки на існування реальної загрози відчуження спірного майна, відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що якщо особа ще не вчинила дії, які могли би підтвердити намір відчужити це майно, не спростовує того, що у відповідача як одноосібного власника наявна можливість вільно розпорядитись спірним нерухомим майно, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Аналогічних висновків дійшла велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи постанову від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вважав обґрунтованими посилання позивача на існування цього ризику, ймовірність якого є досить високою з огляду на те, що відповідач, як власник майна, є юридичною особою, предметом діяльності якої є надання фінансових послуг, а отже набуття нерухомого майна у власність здійснювалася відповідачем не для особистого використання.

Враховуючи, що позивачем пред`явлено позов про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, яке стало підставою набуття відповідачем майна, а тому ймовірне рішення про задоволення позову може мати наслідком зміну власника такого майна, суд дійшов висновку, що позивачами доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди їх правам та інтересам до ухвалення рішення у справі у разі відчуження відповідачем спірного майна, ускладнення захисту їх прав та інтересів без вжиття таких заходів, та про обґрунтованість доводів заявника про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може зробити неможливим чи ускладнити ефективний захист прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду.

При вирішенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції правильно врахував наявність зв`язку між арештом квартири та позовними вимогами, які пред`явлені позивачами, а також співмірність таких заходів, зокрема те, що арешт квартири, щодо якої між сторонами виник спір, не є позбавленням права власності та не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, яке носить тимчасовий характер, чим також спростовані доводи апеляційної скарги щодо не дослідження співмірності заходів забезпечення позову.

Так, Верховним Судом у справах щодо застосування заходів забезпечення позову у справах, пов`язаних із оскарженням особами реєстраційних дій по реєстрації за кредитором прав власності на нерухоме майно, зокрема від 11 жовтня 2019 року у справі № 607/13866/19, від 21 жовтня 2019 року у справі № 202/2666/19, від 14 листопада 2019 року у справі № 367/5303/19, від 14 листопада 2019 року у справі № 201/4783/19, від 21 листопада 2019 року у справі № 752/10724/19, від 21 листопада 2019 року у справі №756/16198/18, від 05 грудня 2019 року у справі № 199/3924/19, сформовано висновок про правильність вжиття таких заходів з огляду на те, що їх невжиття може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення оспорюваних прав позивачів, за захистом яких вони звернулися.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» - Проценка Миколи Миколайовича на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: