Справа № 350/2097/21
Номер провадження 2/350/23/2023
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2023 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого судді Пулика М.В.,
секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Акцент Банк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу -
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 24.02.2020 між А-Банк та ОСОБА_1 був укладений договір про приєднання до Правил (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами. Позивачем на підставі вказаного договору відкрито відповідачці картковий рахунок у національній валюті, видано платіжну картку та кредит.
Позивач наполягає, що ним було належним чином виконані усі умови договору, однак відповідачем свої зобов`язання належно не виконуються, остання від сплати суми заборгованості уникає, а тому, оскільки позичальник добровільно не повертає отримані кошти, вимоги позивача про їх повернення ігнорує, позивач змушений був подати позовну заяву до суду про стягнення заборгованості за кредитом із відповідача в примусовому порядку.
У попередньому судовому засідання представник позивача Омельченко Є., позовні вимоги підтримав в повному об`ємі. Заперечив, щодо посилань відповідачки та ї представника з приводу не отримання кредитних коштів особисто відповідачкою. Операції по рахунку без використання платіжної картки здійснюються із обов`язковим повідомленням на номер мобільного телефону клієнта, при цьому відповідач не зверталася до банку із відповідною заявою про безпідставність списання коштів з її карткового рахунку та без її волевиявлення, не зверталася і з заявою про отримання виписки про рух коштів по рахунку, не встановлювала як та куди здійснювалося перерахування коштів. Таким чином, на думку представника позивача, відповідач та її представник не надали належних та достовірних доказів, що списання коштів з її карткового рахунку було здійснено по вині позивача чи третьої особи, а наявність кримінального провадження за заявою відповідачки про вчинення кримінального правопорушення не засвідчує факт доведення вчинення кримінального правопорушення. Просив задоволити позов у повному обсязі.
Відповідачка та її представник - адвокат Родіков І.С. у попередньому судовому засіданні позов не визнали. Відповідачка суду пояснила, що самостійно кошти не знімала. ЇЇ карткою скористалися шахраї. Відповідачка дійсно отримала відповідну платіжну картку, однак невідомі особи, без її згоди, незаконним шляхом списали із вказаної картки кошти, у зв`язку із чим відповідач звернулася до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення. Просили у задоволенні позову відмовити повністю.
У судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час розгляду справи судом повідомлялася у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у її відсутності з ухваленням заочного рішення та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін.
За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ст. 247 ч. 2 ЦПК України, з ухваленням заочного рішення.
Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , підписала заяву-договір про приєднання до Правил (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами. На підставі вказаної заяви-договору від 24.02.2020 позичальнику надано кредит у формі кредитного ліміту на платіжну картку строк дії до вересня місяця 2026 року.
Випискою по рахунку відповідачки за період з 24.02.2020 по 17.02.2022, яка досліджена судом та сумнівів у собі не викликає, підтверджено факт встановлення ліміту відповідачеві згідно її заяви, факт користування відповідачем кредитними коштами.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
У силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
При цьому ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17 Верховний Суд зазначив, що підписанням анкети заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору; приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком; саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.
Відповідачка, не заперечуючи факт отримання картки, вказує, що вона стала жертвою посягання на її майно іншими особами, а саме в результаті незаконного переведення коштів з її рахунку без її відома, а тому вона не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій.
Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що докази своєчасного звернення відповідачки в банк із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи в матеріалах справи відсутні, як і відсутні належні докази саме незаконного зняття вказаних коштів. Посилання на те, що кредитні кошти були викрадені належним чином не стверджується жодними доказами.
Відповідачка згідно з умовами договору та нормами діючого законодавства несе повну відповідальність за операції, проведені з її картою.
При цьому наявність відкритого кримінального провадження вказаних висновків не змінює.
При встановленні винних осіб відповідачка має право на стягнення з них суми відшкодування. Крім того, зважаючи також на той факт, що операції із зняття коштів були здійснені коректно, не має підстав для звільнення відповідачки від обов`язку погасити наданий кредит.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідачку.
Керуючись ст.ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 284 ЦПК України, суд-
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: