У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.04.2023 року смт Оржиця
Суддя Оржицького районного суду Полтавської області Грузман Т.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови та зняття арешту з банківських рахунків, особа дії якої оскаржуються: державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В:

Представник скаржника адвокат Клименко В.М. 11.04.2023р. через систему «Електронний суд» звернувся в суд із скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання та прохає:

1. Визнати протиправною та скасувати як незаконну постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шаповала Р.О. у виконавчому провадженні №53920348 від 06.02.2023 року про накладення штрафу в розмірі 24 084,19 грн. на ОСОБА_1 .

2. Зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №53920348 зняти арешт, накладений постановою про арешт коштів боржника від 06.02.2023року з рахунків: НОМЕР_1 відкритий в Банк АТ «Ощадбанк»; НОМЕР_2 відкритий в АТ «Акцент-Банк».

Скарга мотивована тим, що на виконанні у центральному відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження №53920348 від 16.05.2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ? частини доходів.

З 25.02.2022 року по даний час ОСОБА_1 проходить військову службу (призваний по мобілізації) у військовій частині НОМЕР_3 АДРЕСА_1 .

27.03.2023 року під час ознайомлення представником позивача адвокатом Клименко В.М. з матеріалами вищевказаного виконавчого провадження було встановлено, що 06.02.2023 року державним виконавцем центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шаповалом Р.О. накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 , фактично заблокувавши рахунок НОМЕР_1 , відкритий в Банк АТ «Ощадбанк» та рахунок НОМЕР_2 відкритий в банк АТ «Акцент-Банк».

Також, постановою від 06.02.2023 року про накладення штрафу, на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 24 084 грн.19 коп. у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів понад три роки.

Позивач вважає, що накладення на нього штрафу в розмірі 24 084 грн.19 коп. є безпідставним та як аргументацію зазначає, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває його дружина - ОСОБА_3 , дочка від першого шлюбу ОСОБА_4 2009 року народження, та спільний син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно довідки військової частини НОМЕР_3 від 16.03.2023 року №1069 з позивача до винесення постанови про накладення штрафу та постанови про арешт коштів утримувались аліменти з урахуванням боргу минулих періодів у розрахунку 50% його заробітної плати в тому числі за січень, лютий 2023 року. Про те, у матеріалах виконавчого провадження такі відомості відсутні та станом на 06.02.2023 року на момент винесення державним виконавцем постанов, боржником- ОСОБА_1 та адміністрацією військової частини НОМЕР_3 здійснювалось утримання аліментів.

Щодо скасування арешту, накладеного на рахунки боржника зазначає, що позивач являється ветераном війни-учасником бойових дій, діючий військовослужбовець та проходить службу у військовій частині НОМЕР_3 .

Накладення арешту на рахунок унеможливлює нарахування та надходження на нього 75%-ї компенсації, наданою державою, що обмежує права та пільги ветерана війни позивача ОСОБА_1 . Крім цього, така компенсація не являється частиною доходів ОСОБА_1 як визначено виконавчим листом №543/908/16-ц від 01.02.2017 року у розумінні стягнення його доходів. До такого рахунку належить і рахунок НОМЕР_1 , відкритий в Банк АТ «Ощадбанк».

Також, позивач має у використанні картку АТ «А-Банк» з відкритим рахунком НОМЕР_2 , яка використовується для придбання продуктів харчування, ліків, предметів особистої гігієни а також отримання волонтерської допомоги на потреби Збройних Сил України, придбання запчастин для автотранспорту для забезпечення боєздатності військовослужбовців. Зазначене унеможливлює в повному обсязі здійснювати та виконувати свої службові обов`язки пов`язані із захистом Батьківщини проти збройної агресії російської федерації, що також підриває морально-психологічний стан та боєздатність.

Вважаємо, що одночасне накладення арешту на рахунок, зі спеціальним режимом використання, кошти на якому не можуть вважатися доходами, а також на рахунок який використовувався для придбання предметів першої необхідності військовослужбовцем, який в даний час стоїть на захисті Батьківщини порушує його права гарантовані Конституції України.

Крім цього, вважає, що в даному випадку арешт рахунків не направлений на забезпечення виконання рішення та здійснений безпідставно.

Разом із скаргою, 11.04.2023р. до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача адвоката Клименка В.М про поновлення строків звернення до суду та прохає визнати поважними причини пропуску строку звернення до Оржицького районного суду Полтавської області про визнання протиправною та скасування як незаконної постанови від 06.02.2023 року про накладення штрафу в розмірі 24 084,19 грн. та про зобов`язання зняття арешту, накладеного постановою від 06.02.2023 року державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шаповала Р.О. у виконавчому провадженні №53920348 та поновити пропущений строк на оскарження.

Заява мотивована тим, що 05.04.2023 року представником ОСОБА_1 адвокатом Клименко В.М. подано до Оржицького районного суду Полтавської області позовну заяву про визнання протиправною та скасування постанови та зняття арешту з банківських рахунків. Ухвалою від 10.04.2023 року судді Оржицького районного суду Полтавської області Смілянського Є.А. винесено ухвалу про повернення скарги без розгляду, оскільки заяву подано без додержання вимог ст.183 ЦПК України.

Таким чином, термін звернення до суду з урахуванням десяти робочих днів виходить 07.04.2023 року під час знаходження попередньої аналогічної скарги у Оржицькому районному суді Полтавської області.

Станом на 11.04.2023 року на момент подачі повторної заяви (заява подається на слідуючий день після отримання ухвали про повернення заяви без розгляду), термін подачі скарги визначений 10 робочими днями, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів сплив, тому просить строк поновити, так як він пропущений з поважних причин.

Перевіривши скаргу на дотримання строків звернення до суду, а також дослідивши викладені у ній обставини та додані до неї письмові документи вважаю, що в задоволенні клопотання про поновлення пропущених строків для подання скарги до суду слід відмовити, а подану скаргу повернути без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Верховний Суд в своїх рішеннях неодноразово вказував, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року в справі №466/948/19 зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Зі змісту поданої скарги та клопотання встановлено, що скаржник обґрунтовує поважність пропуску строку тим, що 27.03.2023 року представник скаржника ознайомився з матеріалами вищевказаного виконавчого провадження, проте не зазначає коли скаржник отримав оскаржувану постанову державного виконавця від 06.02.2023 року.

Крім того, представник скаржника вважає, що перебіг строків звернення до суду був зупинений, оскільки він вже звертався з відповідною скаргою до Оржицького районного суду Полтавської області, яка 10.04.2023 року була повернута без розгляду.

Суд хоче наголосити на тому що, перебіг строків між першим зверненням зі скаргою від 05.04.2023 року не зупинявся, а ухвала суду від 10.04.2023 року в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Доводи скаржника, також не приймаються до уваги, оскільки останній не надав відомостей ймовірного отримання постанови державного виконавця, а вказує лише дату ознайомлення адвоката з матеріалами виконавчого провадження та звертається до суду лише 05.04.2023 року, що може свідчить про те, що скаржник вже пропустив строк такого оскарження.

За таких обставин, надані докази не відповідають критерію достовірності, належності та достатності на підтвердження заявленого клопотання, щодо поважності пропуску строку на подання скарги та не можуть бути враховані судом.

Інші докази в обґрунтування поважності причин пропуску строку подання скарги скаржником не надано.

Таким чином, з огляду на наведене суд вважає, що вищезазначену скаргу подано з пропуском строку, визначеного статтею 449 ЦПК України.

Згідно частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В частині другій статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Із змісту наведених правових норм убачається, що підставою для поновлення строку для подання скарги є факт пропуску заявником такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк скаргу до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначених законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання скарги пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст. 89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N 39199/98, п. 62), "Воловік проти України" від 6 грудня 2007 року, заява N 15123/03.

У Рішенні в справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: "Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі N 755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_11 проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі N 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За таких обставин, а також враховуючи те, що скаржник звернувся зі скаргою до суду 11.04.2023 р. та оскаржує дії державного виконавця, які тривають з 06.02.2023 р., а про порушення своїх прав повинен був поцікавитися самостійно, оскільки був обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження №53920348 від 16.05.2017 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку для звернення зі скаргою до суду. Крім того, скаржнику достовірно відомо, виходячи зі змісту скарги, як про існування виконавчого провадження, так і про існування заборгованості по аліментам.

Згідно п.5 постанови Пленуму ВСУ №14 від 26.12.2003 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено, залишається без розгляду.

За таких обставин, зважаючи на те, що судом відмовлено в поновленні строку з огляду на відсутність поважних причин такого пропуску, відповідно скаргу слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 13, 76 - 81, 89, 126 - 127, 259 - 261, 353 - 354, 447 - 449 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити представнику позивача адвокату Клименку В.М у поновленні строку для звернення до Оржицького районного суду Полтавської області про визнання протиправною та скасування як незаконної постанови від 06.02.2023 року про накладення штрафу в розмірі 24084,19 грн. та про зобов`язання зняття арешту, накладеного постановою від 06.02.2023 року державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шаповала Р.О. у виконавчому провадженні №53920348.

Скаргу ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови та зняття арешту з банківських рахунків, особа дії якої оскаржуються: державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - залишити без розгляду та повернути скаржнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного судупротягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В.Грузман