КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023року місто Київ

Справа № 761/45466/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7144/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

суддя-доповідач Желепи О. В.

суддів: Мазурик О. Ф., Шкоріної О. І.

за участю секретаря судового засідання Ковальової В. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року (ухвалене у складі судді Осаулова А. А., повне судове рішення складено 15 листопада 2022 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє у власних та інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіалінії Візз Ейр Україна» про визнання дій такими, що порушують права споживача, стягнення коштів

ВСТАНОВИВ

У грудні 2021 року ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «Авіалінії Візз Ейр Україна», в якому просив визнати дії відповідача щодо невиконання (затримки виконання) договору, ненадання своєчасної, повної та доступної інформації щодо затримки рейсу та прав пасажирів, надання інформації незрозумілою мовою, ненадання письмової відповіді на претензії споживача такими, що порушують права споживача, стягнути з відповідача компенсацію на користь кожного з позивачів по 250,00 Євро, а всього 750,00 Євро.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами було укладено електронний договір авіаперевезення, за яким відповідач зобов`язався надати послуги з перевезення позивачів з міжнародного аеропорту «Жуляни» (Україна) до аеропорту «Швехат» (Відень, Австрія ) 19.12.2018 р. о 09:50 год. рейсом W6 6127. За рейс були сплачені кошти в сумі 4083,06 грн.

Відповідач зобов`язання за договором своєчасно не виконав, затримав його виконання на 06 год. 18 хв, своєчасно не надав інформацію щодо затримки рейсузрозумілою мовою.

На телефонні звернення відповідач причини та час затримки рейсу не повідомив, після двох годин очікування засобами електронного зв`язку направив позивачу лист на англійській мові.

На думку позивачів, відповідач має повернути вартість квитків, що стало підставою для звернення до суду.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року позовну заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 який діє у власних інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 01 березня 2023 року, згідно поштової відмітки, направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не зберіг об`єктивність та неупередженість, та по суті виступив в процесі в якості захисника (адвоката) на боці відповідача.

Вказує, що як на підставу для відмови в позові, суд посилався на ст. 19 Монреальської конвенції 1999, п. 1 глави 2 розділу XXVII Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, згідно якої перевізник не відповідає за шкоду, заподіяну внаслідок затримки, якщо доведе, що він, його працівники та агенти (з продажу та/або обслуговування) вжили всіх можливих заходів для того, щоб уникнути шкоди, або що він (вони) не мав (мали) змоги вжити таких заходів. Однак відповідач не доводив таких обставин та не надав жодного доказу на спростування тверджень позивача.

Крім того зазначає, що суд дійшов помилкового висновку щодо того на які саме норми посилався позивач у своєму позові. Так суд вказував, що позивач посилається на ч. 5 ст. 104 ПК України, в той час як позивач посилався на ЗУ «Про захист прав споживачів» та більш актуальний для предмету даного предмету спору «Регламент Європейського Парламенту і Ради (ЄС) № 261/2004 від 11 лютого 2004 року про запровадження спільних правил компенсації та допомоги пасажирам у разі відмови у перевезенні та скасування чи тривалої затримки рейсів», положеннями якої і користуються усі провідні авіакомпанії, які літають в країни Євросоюзу, в т.ч. з третіх країн (включаючи Україну).

Посилається на те, що суд в своєму рішенні ніяк не відобразив, чи досліджував він і чому відхилив і не застосував положення «Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) № 261/2004 від 11 лютого 2004 року про запровадження спільних правил компенсації та допомоги пасажирам у разі відмови у перевезенні та скасування чи тривалої затримки рейсів», яка є частиною імплементованого Україною європейського законодавства, відповідно до ЗУ «Про загальнодержавну адаптацію законодавства України до законодавства Європейського Союзу» від 18.03.2004 р.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

Відповідач своїм правом на надання відзиву не скористалась.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 28 березня 2023 року учасники справи не з`явились, про день, місце та час слухання справи повідомлені належним чином.

Позивач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу. Поштова кореспонденція, що направлялась на адресу зазначену позивачем як адреса для листування, повернулась на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням особи. Слід зазначити, що апеляційна скарга направлялась позивачем з адреси, яку він вказував як адреса для листування.

Крім того, судова повістка направлена також на офіційну електронну адресу позивача ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до частини першої статті 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.

Пунктом 3 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, встановлено, що Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (ЄСІТС) - сукупність інформаційних та телекомунікаційних підсистем (модулів), які забезпечують автоматизацію визначених законодавством та цим Положенням процесів діяльності судів, органів та установ в системі правосуддя, включаючи документообіг, автоматизований розподіл справ, обмін документами між судом та учасниками судового процесу, фіксування судового процесу та участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції, складання оперативної та аналітичної звітності, надання інформаційної допомоги суддям, а також автоматизацію процесів, які забезпечують фінансові, майнові, організаційні, кадрові, інформаційно-телекомунікаційні та інші потреби користувачів ЄСІТС.

Згідно з підпунктами 5.3), 5.4), 5.6), 5.8) пункту 5 зазначеного Положення електронне повідомлення (повідомлення) - автоматично створена та передана в електронній формі інформація, в тому числі про доставку, отримання, реєстрацію чи відмову в реєстрації електронного документа адресатом;

електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, який містить обов`язкові реквізити документа, правовий статус якого засвідчено кваліфікованим електронним підписом автора;

користувач ЄСІТС (користувач) - особа, що пройшла процедуру реєстрації в підсистемі «Електронний кабінет» (Електронний кабінет ЄСІТС), пройшла автентифікацію та якій надано доступ до підсистем ЄСІТС відповідно до її повноважень.

офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Адреса електронної пошти, що використовується при реєстрації Електронного кабінету, не може бути зареєстрована на доменних іменах, використання яких заборонено законодавством України;

Відповідно до пункту 8 зазначеного Положення підсистема «Електронний кабінет» (Електронний кабінет ЄСІТС, Електронний кабінет) - підсистема ЄСІТС, захищений вебсервіс, що має офіційну адресу в інтернеті (https://cabinet.court.gov.ua), який забезпечує процедуру реєстрації користувачів в ЄСІТС, а також подальшу автентифікацію таких осіб з метою їх доступу до підсистем (модулів) ЄСІТС у межах наданих прав.

Процедура реєстрації в ЄСІТС (реєстрація Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси) передбачає проходження запропонованої засобами Електронного кабінету процедури реєстрації з використанням кваліфікованого електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Користувачі зобов`язані вносити повну та актуальну інформацію в Електронний кабінет в обсязі, визначеному функціональними можливостями ЄСІТС, невідкладно після створення, отримання або зміни такої інформації (пункт 9 зазначеного Положення).

mail.gov.ua - це сервіс електронної пошти, а також перепустка до послуг Електронного суду та Кабінету електронних сервісів.

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 26.10.2022 року у справі №761/877/20.

Електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1, яку позивач вказав в апеляційній скарзі та на яку суд апеляційної інстанції направив позивачу судову повістку-повідомлення про призначення розгляду справи, містить доменне ім`я ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто сервісу електронної пошти Електронного суду, а тому є офіційною. Відтак, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України позивач повідомлений про розгляд справи належним чином.

Відповідач також повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення кореспонденції суду як на поштову, так і на електронну адреси. Пакет документів, що направлявся на поштову адресу відповідача повернувся на адресу суду як не отриманий.

Відповідно до листа від 23.03.2023 року, що надійшов від відповідача, електронний лист суду отримано.

Згідно ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

До апеляційної скарги скаржником долучено клопотання про залучення та дослідження доказів, а саме витягів з сайту Ryanair та airBaltic, а також копії Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) № 261/2004 від 11.02.2004 року про запровадження спільних правил компенсації та допомоги пасажирам у разі відмови у перевезенні та скасування чи тривалої затримки рейсів, та скасування Регламенту (ЄЕС) № 295/91, які на думку скаржника підтверджують обов`язковість застосування положень Регламенту в роботі авіакомпаній, при вирішенні питань компенсації за затримку вильоту та норми стосовно розміру такої компенсації. А також вказує, що цими витягами підтверджується норма Регламенту про те, що затримка прильоту в кінцевий пункт більш чим на три години прирівнюється до скасування рейсу. Як поважність неподання вказаних доказів до суду першої інстанції вказує, що до судового засідання 15.11.2022 року не мав можливості подати вказані докази, так як виконував бойові завдання в складі ЗСУ на сході України, на підтвердження чого надав відповідну довідку.

Колегія суддів дослідивши дане клопотання дійшла висновку про відмову у його задоволені з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

ОСОБА_1 подав позов у грудні 2021 року, підстав що перешкодили подати зазначені докази разом з позовною заявою скаржником не наведено.

Згідно матеріалів справи позивач особисто приймав участь у судовому засіданні 27.09.2022 року, майже за два місяці до ухвалення оскаржуваного рішення, і підстав що перешкоджали надати докази до першого судового засідання скаржник також не наводить.

Крім того, доказів, що ОСОБА_1 станом на 15.11.2022 року виконував бойові завдання матеріали справи не містять, оскільки з наданої довідки вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, однак встановити з якого часу суд позбавлений можливості.

Таким чином позивачем не наведено причин, що об`єктивно не залежали від нього та перешкоджали подати докази до суду першої інстанції.

Щодо Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) № 261/2004 від 11.02.2004 року про запровадження спільних правил компенсації та допомоги пасажирам у разі відмови у перевезенні та скасування чи тривалої затримки рейсів, та скасування Регламенту (ЄЕС) № 295/91, то суд відмовляє в долучені його копії, оскільки така копія вже міститься в матеріалах справи, крім того Регламент Європейського Парламенту і Ради (ЄС) № 261/2004 від 11.02.2004 року про запровадження спільних правил компенсації та допомоги пасажирам у разі відмови у перевезенні та скасування чи тривалої затримки рейсів, та скасування Регламенту (ЄЕС) № 295/91 - міститься в загальному доступі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О. В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позов без задоволення суд вважав встановленим, що позивачі придбали електронні авіаквитки відповідача на міжнародне повітряне перевезення за маршрутом «Київ (Жуляни)- Відень», рейсом W6 6127на 19.12.2018 р. о 09:50 год. Вартість рейсу склала 4083,06 грн.

Придбавши електронний авіаквиток позивачі уклали з відповідачем Договір на міжнародне повітряне перевезення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, що мало місце затримка рейсу W6 6127.

Згідно відповіді Державної авіаційної служби від 15.04.2019 р. перше повідомлення про затримку рейсу W6 6127 надійшло до координації польоту - Центру диспетчерської служби ЦА 19.12.2018 р. о 07:47 год.; рейс було затримано через прибуття повітряного судна із запізненням з іншого рейсу; Державіаслужбі надійшло 4 повідомлення щодо зміни часу виконання рейсу; загальний час затримки рейсу 6 год. 34 хв.

Відповідно до відповіді КП «Міжнародний аеропорт «Жуляни» від 06.02.2019 р. о 08:13 год. від авіакомпанії було отримано інформаційне повідомлення про виліт рейсу W6 6127 із затримкою на 1 годи в звязку з прибуттям повітряного судна з попереднього пункту призначення; о 08:15 год. дана інформація була відображена на моніторах аеропорту та сайті. Після цього авіакомпанія продовжувала затримку рейсу ще 4 рази. Загальний час затримки склав 06:34 год.

Вирішуючи спір та залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачам не було відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, а відбулась затримка рейсу на 6 год. 34 хв.

Згідно п. 7 розділу XV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу рейс уважається скасованим у разі затримки при відправленні понад 48 годин.

Тобто обставин, передбачених частиною першою статті 104 ПК України, які б передбачали застосування частини четвертої, п`ятої статті 104 ПК України (виплата компенсації) судом не встановлено.

Щодо причини затримки рейсу, то згідно відповідей Державної авіаційної служби від 15.04.2019 р., КП «Міжнародний аеропорт «Жуляни» від 06.02.2019 р. було прибуття повітряного судна із запізненням з іншого рейсу.

Вказані обставини підтверджується електронною перепискою між позивачем та відповідачем. Так, згідно відповіді від 01.11.2019 р. причиною затримки рейсу стали непередбачувані обставини на попередньому рейсі, а саме заміна літака.

Відповідно до положень п. 1, 3 розділу XV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, перевізник може затримати або скасувати рейс як з комерційних причин, так і з причин, які не залежать від нього. У разі дії надзвичайних обставин, перевізник має право без повідомлення пасажира скасувати чи затримати рейс.

Надзвичайні обставини - обставини, які призводять до тривалої затримки або скасування одного або більше рейсів, навіть якщо відповідним авіаперевізником було вжито всіх розумних заходів, щоб запобігти затримкам або скасуванням. Надзвичайними обставинами є, зокрема, але не виключно, військові дії, масові безлади, диверсія, ембарго, пожежі, паводки чи інші стихійні лиха, вибухи, дії чи бездіяльність державних органів, страйки, технічні перешкоди, що виникли внаслідок відмови та збоїв, несправностей систем електропостачання, зв`язку, комунікацій, обладнання, програмного забезпечення. (п.4 розд. І Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу )

Відповідно до ч. 1 ст. 922 ЦК України, ст. 19 Монреальської конвенції-1999, п. 1 глави 2 розділу XXVII Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, перевізник не відповідає за шкоду, заподіяну внаслідок затримки, якщо доведе, що він, його працівники та агенти (з продажу та/або обслуговування) вжили всіх можливих заходів для того, щоб уникнути шкоди, або що він (вони) не мав (мали) змоги вжити таких заходів.

Причини затримки рейсу W6 6127 є непередбачуваними та/або надзвичайними обставинами, яку передбачити або запобігти яким перевізник не міг.

За вказаних обставин, перевізник не може нести відповідальність за порушення строку доставки пасажира до кінцевого пункту призначення, яким для позивачів є аеропорт у Відні.

У відповідях від 01.11.2019 р., 11.11.2019 р. відповідач запропонував компенсувати позивачу додаткові витрати, пов`язані з очікуванням: на харчування, напої, два телефонні дзвінки або повідомлення з використанням телексу, факсу або електронної пошти, просив надіслати копії чеків щодо додаткових витрат.

Вказане свідчить про дотримання відповідачем вимог ст. 106 ПК України. Доказів того, що позивачі звертались до відповідача, а останні відмовили їм у цьому суду не надано.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт ненадання відповідачем своєчасної, повної та доступної інформації щодо затримки рейсу та прав пасажирів, надання інформації незрозумілою мовою, ненадання письмової відповіді на претензії споживача, що свідчить про недоведеність порушення прав споживача послуг.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно зі статтею 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно з пунктами 1, 2 глави 1 розділу ІV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов`язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов`язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави.

Положеннями частини шістнадцятої статті 100 ПК України визначено, що пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України.

Крім виплати винагороди, авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір: 1) відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи, за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира, у вигляді дорожніх чеків, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використану частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також за потреби забезпечити зворотний рейс у початковий пункт відправлення за першої можливості; 2) зміну маршруту, яка здійснюється за відповідних транспортних умов: до кінцевого пункту призначення - за першої можливості або у пізніший час за бажанням пасажира та за наявності вільних місць (частина друга статті 104 ПК України).

За змістом частини четвертої, п`ятої статті 104 ПК України якщо пасажирів, які б виявили бажання відмовитися від подорожі цим рейсом, не виявлено або їх кількість є недостатньою, перевізник має право відмовити пасажиру у перевезенні проти його волі. Якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію зокрема у розмірі 250 євро для рейсів дальністю до 1500 кілометрів.

Статтею 106 ПК України визначена відповідальність авіаперевізника у разі затримки рейсу, зокрема авіаперевізник повинен надати пасажирам сприяння, передбачене пунктами 1 і 4 частини п`ятої статті 105 цього Кодексу у разі затримки рейсу, зокрема, на дві години - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів.

При цьому, положеннями статті 29 Монреальської конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв`язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбаченіцією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню.

Аналогічне положення міститься у пункті 2 глави 2розділу ХХVІІ Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, де зазначено, що відповідальність перевізника за неналежне перевезення в будь-якому випадку обмежена реальними збитками, доведеними пасажирами.

Зі змісту зазначених норм права випливає, що авіаперевізник відповідає за неналежне перевезення у межах реальних (фактичних) збитків, доведених пасажирами, але не вище ніж розмір відшкодування, встановлений нормами Монреальської конвенції.

Згідно з частиною першою статті 922 ЦК України за затримку у відправленні транспортного засобу, що перевозить пасажира, або запізнення у прибутті такого транспортного засобу до пункту призначення перевізник сплачує пасажирові штраф у розмірі, встановленому за домовленістю сторін, транспортними кодексами (статутами), якщо перевізник не доведе, що ці порушення сталися внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров`ю пасажирів, або інших обставин, що не залежали від перевізника.

Аналогічна норма передбачена статтею 19 Монреальської конвенції.

Згідго Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) № 261/2004 від 11.02.2004 року про запровадження спільних правил компенсації та допомоги пасажирам у разі відмови у перевезенні та скасування чи тривалої затримки рейсів, та скасування Регламенту (ЄЕС) № 295/91 (надалі Регламент) - пасажири, чиї рейси затримуються на визначений час, повинні отримати належний догляд та повинні мати змогу скасувати свої рейси й отримати відшкодування вартості своїх квитків або продовжити їх на задовільних умовах. Пасажири повинні бути повністю поінформовані про свої права у разі відмови в перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсів, щоб мати змогу ефективно реалізувати свої права.

Згідно ст. 6 Регламенту якщо авіаперевізник, що здійснює перевезення, обґрунтовано очікує затримку рейсу від запланованого часу відправлення

- на дві години або більше у випадку рейсу на відстань не більше 1 500 кілометрів;

- або (b) на три години або більше у випадку всіх рейсів у межах Співтовариства на відстань понад 1 500 кілометрів та всіх інших рейсів на відстань 1 500-3 500 кілометрів;

- або (c) на чотири години чи більше у випадку всіх рейсів, не охоплених у пунктах (a) або (b).

Авіаперевізник, що здійснює експлуатацію, повинен запропонувати пасажирам:

(i) допомогу, зазначену в статті 9(1)(a) та 9(2);

(iii) якщо затримка становить щонайменше п`ять годин - допомогу, зазначену в статті 8(1)(a).

Відповідно до ст. 8(1)(a) Регламенту у разі покликання на цю статтю пасажирам необхідно запропонувати вибір між:

- відшкодуванням упродовж семи днів у способи, передбачені в статті 7(3), повної вартості квитка за ціною, за якою він був придбаний, за нездійснену частину чи частини подорожі та за вже здійснені частини подорожі, якщо рейс більше не відповідає початковому плану подорожі пасажира, разом із, у відповідних випадках;

- якнайранішим зворотним рейсом до першого пункту відправлення.

Згідно ст. 9 Регламенту У разі покликання на цю статтю пасажирам необхідно запропонувати безкоштовно:

(a) обіди та перекуси, обґрунтовано пропорційні часу очікування;

(b) розміщення в готелі, якщо - необхідно залишитися на одну або більше ночей, або - необхідно залишитися протягом довшого періоду, ніж було заплановано пасажиром;

(c) перевезення між аеропортом та місцем розміщення (готель або інше).

Крім того, пасажирам необхідно запропонувати два безкоштовні телефонні дзвінки, повідомлення телекс чи факс або електронні листи.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу, хоча і з затримкою, але була надана послуга з перевезення в повному обсязі. Доказів, що рейс більше не відповідав початковому плану подорожі - позивачем також не надано.

Позивачем також не надано доказів, що авіакомпанія відмовила у наданні належного догляду. Навпаки майже через 10 місяців після того, як відбувся рейс, запропонувала позивачеві компенсувати витрати на харчування, напої, телефонні дзвінки, якщо позивач надасть чеки на підтвердження таких витрат.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд у своєму рішенні не відобразив положення Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) № 261/2004 від 11.02.2004 року про запровадження спільних правил компенсації та допомоги пасажирам у разі відмови у перевезенні та скасування чи тривалої затримки рейсів, та скасування Регламенту (ЄЕС) № 295/91 - суд не приймає до уваги, оскільки норми Регламенту імплементовані в законодавство України, що регулює питання щодо повітряних перевезень пасажирів, та повністю відображено в нормативно-правових актах України.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не доводив що вчинив всіх можливих дій аби запобігти затримки рейсу та не надав жодного доказу на спростування тверджень позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки з наданих самим позивачем доказів вбачається, що затримка викликана непередбачуваними обставинами на попередньому рейсі, а саме заміною літака.

Посилання на те, що Регламентом визначено, що затримка рейсу (виліт) більш чим на три години прирівнюється до скасування рейсу, не заслуговують на увагу, оскільки статті Регламенту не містять таких положень.

Щодо повідомлення письмово пасажира про його права та обсяги допомоги, які він може отримати у випадку затримки вильоту, то ст. 14 Регламенту визначено, що «авіаперевізник, що здійснює експлуатацію, повинен забезпечити розміщення біля стійки реєстрації розбірливого повідомлення з таким текстом таким чином, щоб таке оголошення було чітко видиме для пасажирів: «Якщо вам відмовляють у перевезенні або ваш рейс скасований чи затримується протягом принаймні двох годин, попросіть на стійці реєстрації або на виході на посадку текст, у якому визначені ваші права, зокрема стосовно компенсації й допомоги».

Позивачем не надано жодного доказу, що він звертався до стійки реєстрації, та йому було відмовлено чи не надано документ про права, а також інформацію щодо затримки рейсу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд встановив, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Зважаючи на положення частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, 367-368, 374,375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України

Повний текст постанови складено 26 травня 2023 р.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. І. Шкоріна