Справа № 278/2709/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить суд зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на користь відповідача на підставі наказу Житомирського районного суду Житомирської області від 08.05.2023 року на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/8 частки усіх видів заробітку (доходу), але не меньще 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Підставами для зменшення розміру аліментів вказує те, що на його фактичному утриманні перебуває матір, яка здійснює постійний догляд за бабусею, відтак працювати не може, і тому потребує з його боку матеріальної допомоги, а також те, що останній є військовослужбовцем та несе значні затрати на своє утримання.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 21).

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначає, що позивач є фізично здоровою особою, жодних проблем зі здоров`ям чи/або його погіршенням не мав та не має, оскільки спроможний нести військову службу; позивач є матеріально забезпеченим на достатньому рівні, адже отримує офіційний заробіток; позивач обов`язку утримувати свою матір немає, адже остання не є непрацездатною та не потребує від нього матеріальної допомоги.

Відтак, просить взяти до уваги аргументи, викладені у відзиві, та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі з підстав їх недоведеності та необґрунтованості (а.с. 24-33).

Правом на подачу відповіді на відзив позивач не скористався.

У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 5).

Наказом Житомирського районного суду Житомирської області від 08.05.2023 року по справі № 278/1824/23 року з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , код платника податків НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) в розмірі 1/4 частини усіх його видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 квітня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 3).

ОСОБА_4 є мамою позивача, а ОСОБА_5 є бабусею позивача (а.с. 7, 8).

Відповідно до висновку КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги», виданого 23.05.2023 року (а.с. 9) ОСОБА_5 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на професійній основі від фізичної особи.

Згідно довідки № 297 від 22.05.2023 року, виданої секретарем виконавчого комітету Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 10) ОСОБА_4 , з її слів та відповідно до записів в трудовій книжці (серія НОМЕР_3 від 12.09.2003 року) вона ніде не працює з 19.09.2020 року; останній запис трудової книжки датований 18.09.2020 року, наказ № 79-к від 24.09.2020 року.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_4 від 26.11.2022 року (а.с. 11) молодший сержант ОСОБА_1 з 26.02.2022 року призваний до лав Збройних Сил України по мобілізації та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 .

05.07.2023 року державним виконавцем Житомирського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бєльським О. С. відкрито виконавче провадження № 72160265 (а.с. 34).

Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. -

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема, статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

В той же час згідно ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що на його фактичному утриманні перебуває матір, яка здійснює постійний догляд за бабусею та працювати не може і тому потребує з його боку матеріальної допомоги, а також те, що останній є військовослужбовцем та несе значні затрати на своє утримання.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану.

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу стосовно того, що його матір дійсно потребує матеріальної допомоги від свого сина, не надано відомостей та інформації, щодо того, що мати дійсно не має жодного доходу, пільг, забезпечення з боку інших осіб та/або не може його отримувати.

У позові ОСОБА_1 зазначає, що неможливість матері бути працевлаштованою зумовлена необхідністю здійснювати догляд за хворою бабусею ОСОБА_5 догляд, яка не може самостійно пересуватися та потребує постійного стороннього догляду при чому посилається на висновок «Центру первинної медико-санітарної допомоги» від 23.05.2023 року (а.с. 9).

Проте, із зазначеного висновку вбачається, що бабуся позивача, має право на отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Законодавство України передбачає виплату компенсації за догляд для фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам з числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Більш того, фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду, отримують щомісячні компенсаційні виплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року №558 "Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги".

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу з приводу того, чи оформила його матір догляд на непрофесійній основі та чи отримує щомісячні компенсаційні виплати, які передбачені чинним законодавством та розмір яких має бути достатнім для утримання особи, яка потребує допомоги.

Водночас, в тому разі, якщо мати позивача не отримує компенсаційні виплати, вона не позбавлена можливості звернутися до соціальних органів та оформити їх належним чином.

Ще однією підставою для зменшення розміру аліментів, позивач зазначає те, що змушений нести значні витрати, які пов`язані з його службою в лавах ЗСУ у воєнний час.

ОСОБА_1 у позові вказує, що власним коштом закриває більшість потреб військовослужбовця, які пов`язані з придбанням екіпірування - форми, бронежилету, каски, засобів індивідуального захисту та гігієни, харчування, палива, медикаментів тощо.

Водночас, жодних належних і допустимих доказів щодо того, що ним дійсно придбавалося за власний кошт вище перелічене, матеріали справи не містять, що є лише голослівним припущенням.

З урахуванням наданої до справи довідки від 26.11.2022 року (а.с. 11), позивач з 26.02.2022 року зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_4 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , що не є місцем проведення безпосередніх бойових дій й ставляться таким чином під сумнів необхідність для нього мати в наявності і придбавати екіпірування та інші необхідні до війни засобів.

Доказів того, що позивач є учасником бойових дій чи/або брав та бере безпосередню участь в зоні ведення бойових дій знову-таки матеріали справи не містять й тому напрошується висновок, що для того, щоб перебувати в тилу і дислокуватися постійно в військовій частині не є необхідним витрачати якісь певні значні кошти й тим самим обмежувати у виплатах по аліментам свою єдину дочку.

Також, позивач не надає доказів того, що в разі відрахування визначеної судом суми аліментів на утримання дитини, залишки коштів не буде достатньо для того, щоб мати можливість себе забезпечувати на достатньому рівні.

Окрім того, судом до уваги не береться як доказ довідка № 297 від 22.05.2023 року, видана секретарем виконавчого комітету Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 10), оскільки секретар виконавчого комітету сільської ради не уповноважений видавати такі довідки.

Належними доказами на підтвердження викладеного у зазначеній довідці буде: копія трудової книжки, довідки органів Пенсійного фонду України, Податкової інспекції України, Управління соціального захисту населення України про отримання/неотримання доходів; довідка про здійснення догляду за фізичною особою.

На думку суду, розмір аліментів визначений судовим наказом Житомирського районного суду Житомирської області від 08.05.2023 року по справі № 278/1824/23 року у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.

Крім того, оскільки позивач є військовослужбовцем. Відтак, на даний час позивач є офіційно працевлаштованим, що вказує на отримання стабільного доходу та наявність змоги забезпечити себе та свою дитину. Разом з тим, довідки про доходи ОСОБА_1 суду не надав, що вказувало б на матеріальний стан останнього, чого на даний час суд не має можливості встановити, а відтак щодо вказаного факту належні докази в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач достатніх доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є достатніми для зменшення визначеного за судовим наказом розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може, крім того, розмір стягуваних аліментів за судовим наказом не є завищеним, тому суд вважає, що підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.4,10,18,81,258,263-265 ЦПК України, ст. ст. 141, 180-185, 192 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Дубовік