ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6779/23 Справа № 189/824/23 Суддя у 1-й інстанції - Степанова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача - Никифоряка Л.П.,

суддів - Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання - Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилався на те, що 25 грудня 2020року близько 23:50 год. ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поряд із магазином «Варус», розташованим за адресою: вул. Центральна, 24, смт. Покровське Покровської ТГ Синельниківського району Дніпропетровської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході словесної сварки, що переросла в бійку, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 , стоячи відносно останнього в положенні обличчям до обличчя, наніс йому один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя зліва. Від чого ОСОБА_1 втратив рівновагу та впав на спину, при цьому опинившись потиличною частиною голови на асфальті. Продовжуючи свої, умисні, протиправні дії ОСОБА_2 підійшов до непритомного ОСОБА_1 , який знаходився у положенні лежачи на спині та наніс йому ще три удари кулаком правої руки в ділянку обличчя останнього. Після цього, умисні протиправні дії ОСОБА_2 були зупинені свідком ОСОБА_3 . Згідно висновку експерта № 129 від 09 вересня 2021року в результаті своїх умисних, протиправних дій ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_1 наступні тілесні ушкодження: повторна закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, параорбітальна гематома справа, забійні рани верхньої повіки правого ока та виличної ділянки справа, підшкірна гематома тім`яної області зліва. Встановлені тілесні ушкодження могли утворитися від не менш ніж двох травматичних дій (ударів) тупим твердим предметом (предметами), що діяли в ділянку обличчя справа (верхнє повіко правого ока, вилична ділянка справа) та тім`яну ділянку зліва. Враховуючи характер встановлених тілесних ушкоджень, термін наданої медичної допомоги, комісія експертів прийшла до висновку, що вони могли виникнути в термін, вказаний у постанові слідчого, тобто 25 грудня 2020 року. За своїм характером, встановлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). Таким чином, умисні, протиправні дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Під час перебування ОСОБА_1 на лікуванні як безпосередньо після вчинення відносно нього неправомірних дій, так і неодноразового лікування наслідків спричинених йому тілесних ушкоджень згодом, ним були витрачені кошти на лікування на загальну суму 26 335,00 грн. Таким чином, сума завданих позивачу матеріальних збитків становить 26 335,00 грн. Також позивач вважав, що своїми умисними, протиправними діями відповідач спричинив йому моральну шкоду, яка виражається у моральних стражданнях, які виникли у зв`язку із завданням останньому тілесних ушкоджень, внаслідок яких він був змушений неодноразово проходити лікування, а згодом було встановлено групу інвалідності, у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, і в моральних та психічних переживаннях, пов`язаних з вишукуванням додаткового часу та додаткових фізичних і психологічних зусиль для організації лікування, а також збору та подачі відповідних документів, з метою відшкодування завданої шкоди та притягнення винної особи до відповідальності. Завдану моральну шкоду позивач оцінив в 300 000,00 грн.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимоги про стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди в розмірі 26 335,18 грн та моральної шкоди в розмірі 300 000,00 грн.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклав вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що судом першої інстанції не було повно та всебічно досліджено усіх обставин справи щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також під час визначення розміру моральної шкоди не було застосовано принцип розумності, справедливості та пропорційності.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, стверджував, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають та рішення суду слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції установлено, що вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2022 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Вирок набрав законної сили 27 грудня 2022 року (а.с.28-29).

Вказаним вироком установлено, що 25 грудня 2020 року близько 23:50 год. ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поряд із магазином «Варус», розташованим за адресою: вул. Центральна, 24, смт. Покровське Покровської ТГ Синельниківського району Дніпропетровської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході словесної сварки, що переросла в бійку, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 , стоячи відносно останнього в положенні обличчям до обличчя, наніс йому один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя зліва. Від чого ОСОБА_1 втратив рівновагу та впав на спину, при цьому опинившись потиличною частиною голови на асфальті. Продовжуючи свої, умисні, протиправні дії ОСОБА_2 підійшов до непритомного ОСОБА_1 , який знаходився у положенні лежачи на спині та наніс йому ще три удари кулаком правої руки в ділянку обличчя останнього. Після цього, умисні протиправні дії ОСОБА_2 були зупинені свідком ОСОБА_4 .

Згідно висновку експерта № 129 від 09 вересня 2021 року в результаті своїх умисних, протиправних дій ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_1 наступні тілесні ушкодження: повторна закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, параорбітальна гематома справа, забійні рани верхньої повіки правого ока та виличної ділянки справа, підшкірна гематома тім`яної області зліва. Встановлені тілесні ушкодження могли утворитися від не менш ніж двох травматичних дій (ударів) тупим твердим предметом (предметами), що діяли в ділянку обличчя справа (верхнє повіко правого ока, вилична ділянка справа) та тім`яну ділянку зліва. Враховуючи характер встановлених тілесних ушкоджень, термін наданої медичної допомоги, комісія експертів прийшла до висновку, що вони могли виникнути в термін, вказаний у постанові слідчого, тобто 25 грудня 2020 року. За своїм характером, встановлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).

Також судом установлено, що ОСОБА_1 в період з 26 грудня 2020року по 05 січня 2021року перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні № 2 КП «Обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова», що підтверджується копією виписного епікризу з історії хвороби № Е 9472 (а.с.14).

Відповідно до вказаного виписного епікризу в період лікування позивачу були призначені ліки, а саме: діоксин у ніс, тулізід, карбамазепін, дескет, стерофундін, вітацертін, улепсан, гліцин, ноофен, 1-лізина есцинат, солпадеін, магнекор, ренейро, армаді. Після виписки позивачу було рекомендовано продовжити медикаментозну терапію; діоксидін у ніс №14, вітацертін2,0в/№14,Ноофен, Гліцин, Серміон, карбамазепін (а.с.14-зворот).

Крім того, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «Покровська лікарня» з 15 вересня 2022 року по 29 вересня 2022 року, з 13 січня 2023 року по 23 січня 2023 року, що підтверджується медичними документами (а.с.15-25).

Згідно копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №133835 від 16 листопада 2021 року ОСОБА_1 з 01 листопада 2021 року встановлено третю групу інвалідності. Причина інвалідності - загальне захворювання (а.с.26).

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн, суд першої інстанції виходив з засад розумності та справедливості, врахував глибину і тривалість моральних страждань позивача, те, що протиправними діями відповідача були викликані душевні страждання позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем квитанціями підтверджується сума коштів витрачених на його лікування в розмірі 21 015,97 грн, яка була відшкодована відповідачем в повному обсязі, що підтверджується наданою останнім розпискою ОСОБА_5 , квитанціями про переказ коштів, історіями по картковому рахунку ОСОБА_5 на загальну суму 21 275,00 грн, а також наданими в судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_5 .

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 22 ЦК визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відповідності до статей, 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції, встановивши наявність протиправних дій відповідача щодо позивача, що підтвердженні обставинами, викладеними у вироку Покровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2022 року, дійшов правильного висновку, що стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сума грошових коштів в розмірі 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди є достатньою та такою, що відповідає принципу розумності та справедливості.

Суд апеляційної інстанції погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що «[…] визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення».

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що судом залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» та визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та не відповідає моральним стражданням позивача, суд апеляційної інстанції не бере до уваги з вищенаведених підстав.

Що стосується позову в частині стягнення матеріальної шкоди, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про безпідставність такої вимоги, оскільки наданими позивачем квитанціями підтверджується сума коштів витрачених на його лікування в розмірі 21 015,97 грн, яка була відшкодована відповідачем в повному обсязі, що підтверджується наданою останнім розпискою ОСОБА_5 , квитанціями про переказ коштів, історіями по картковому рахунку ОСОБА_5 на загальну суму 21 275,00 грн, а також наданими в судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_5 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не уповноважував ОСОБА_5 на отримання в його інтересах будь-яких коштів на його лікування, так як на дату отримання грошових коштів вона не являлася його дружиною, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями самої ОСОБА_5 в якості свідка.

В судовому засіданні 10 травня 2023 року була допитана в якості свідка ОСОБА_1 , яка пояснила суду першої інстанції, що вона є колишньою дружиною позивача ОСОБА_1 . У 2020 році відповідач ОСОБА_2 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_1 , внаслідок отриманих травм стан здоров`я позивача погіршився і він проходив лікування. З самого першого дня, коли ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у КП «Обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова», до дня його виписки з лікарні, вона знаходилася біля ОСОБА_1 . Батько позивача будь-якої допомоги на лікування не надавав. Грошові кошти на лікування ОСОБА_1 надавав відповідач ОСОБА_2 та його батько їй особисто та перераховували кошти на картку, в загальній сумі 21 275,00 грн, які були витрачені на лікування позивача (а.с.95-96).

Крім того, під час апеляційного розгляду справи позивач в обґрунтування своїх доводів подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів, зокрема, висновку спеціаліста № 1379/с від 08 серпня 2023 року Комунальної установи "Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи" Запорізької обласної ради, яким встановлено, що отримана ОСОБА_1 черепно-мозкова травма кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя, проте викликає тривалий розлад здоров`я.

Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянт є позивачем у справі, тому мав об`єктивну можливість подати докази до позовної заяви або в суді першої інстанції. Оскільки апелянт не навів поважних причин не подання цього доказу до районного суду, який був наданий ним до апеляційної суду, тому суд апеляційної інстанції не приймає його до уваги.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм оцінку, встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 серпня 2023 року.

Судді: