Справа № 464/994/23
пр.№ 2/464/676/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

секретар судового засідання Дзьобан Н.С.

справа № 464/994/23

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування

неповнолітня дитина ОСОБА_3

вимоги: визначення місця проживання дитини

представники учасників справи:

представник третьої особи - ОСОБА_4 .

Обставини справи

Позивач звернулась до Сихівського районного суду м.Львова із позовом, в якому просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею за місцем проживання за адресою - АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що у шлюбі з відповідачем, який розірвано, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 . Позивач перебуває в другому шлюбі з ОСОБА_5 , в якому мають двох малолітніх дітей. Оскільки їх сім`я є багатодітною у зв`язку з утриманням та виховуванням трьох дітей, має намір отримати відповідне посвідчення в Сихівському відділі соціального захисту УСЗ ДГП ЛМР, а без визначення місця проживання дитини з нею указане унеможливлено.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 17.03.23. прийнято цивільну справу до провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Указаною ухвалою зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, Сихівську району адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування, подати пояснення щодо позову/відзиву, у тому числі письмовий висновок щодо розв`язання спору.

При розгляді справи у підготовчому судовому засідання позивач позов підтримала, неповнолітня дитина ОСОБА_3 висловила думку щодо бажання проживати з матір`ю, з якої і проживала від народження, а відповідач позов визнав беззастережно.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до суду не з`явилась та просила у письмовій заяві проводити підготовче засідання за її відсутності, що не є перешкодою для розгляду справи, одночасно надавши висновок органу опіки та піклування.

Мотиви та висновки суду

Судом установлено, що сторони, шлюб між якими розірвано рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 13.11.2013, є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними рішенням та свідоцтвом про народження від 27 травня 2009 року (а.з. № 3014).

За ч.ч.1, 3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини - ч.2 ст.160 СК України. Зазначена норма Закону діяла на день подачі позову до суду). Згідно з ч.3 тієї ж норми, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У ч.1 ст.161 СК України визначено наступне: якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд має виходити з того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 362/6725/18. У ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її виховання, місця проживання.

Заявлені позовні вимоги та обставини ствердила і дитина ОСОБА_3 в судовому засіданні при вислуховуванні судом її думки щодо спірних правовідносин, а саме: від народження і після розірвання шлюбу між батьками дитини, останній зареєстрований і проживає разом з матір`ю - позивачем у справі за адресою - АДРЕСА_1 , і на даний час разом з вітчимом, ще одним братом і сестрою, які народились в другому шлюбі від його матері; з батьком він ніколи не проживав і не виявляє бажання, адже в любий час може бачитись з останнім, який проживає неподалік. Суд ураховує думку дитини, оскільки прийшла до висновку, що дитина висловлює свою думку послідовно, виважено, правдиво, без будь-якого впливу на формування цієї думки.

З урахуванням, що позивач настоює на визначенні місця проживання дитини, а відповідач позов визнає, суд вважає необхідним задоволити вимоги позивача. Таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Підстав сумніватися у волевиявленні сторін немає.

Відповідно до положень ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради 19.04.23. надав висновок від 14.04.23. про доцільність відмови у визначенні місця проживання дитини з підстав відсутності спору між сторонами.

Ухвалою суду доручено органу опіки та піклування надати висновок, а СК України та Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою КМУ України від 24 вересня 2008 року за № 866 (зі змінами та доповненнями), не передбачено відмови органом опіки та піклування у визначенні місця проживання дитини за відсутності спору. Тому за відсутності обґрунтованого висновку суд розцінює такі дії органу опіки та піклування як самоусунення від виконання покладених на нього обов`язків.

Одночасно суд зауважує, що висновком не встановлено перепон щодо можливості проживання на день подачі позову малолітнього сина з матір`ю.

Розглядаючи позицію третьої особи у позові з підстав відсутності спору, суд бере до уваги положення ч.1 ст.18 СК України, за якими кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Схожі положення містяться у ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Обов`язкового досудового порядку врегулювання спору у даній категорії закон не містить, а визнання позову відповідачем, у тому числі під час підготовчого провадження, гарантоване законом та має наслідком задоволення позову, а не відмови у ньому.

При вирішенні спору суд бере до уваги приписи ч.5 ст.157 СК України, за якими той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Підсумовуючи викладене, твердження третьої особи не ґрунтуються на вимогах закону.

За наведеного правового регулювання та встановлених дійсних обставин справи суд дійшов висновку про наявність підстав до задоволення позову. Відомості, які б спростовували висновок суду чи свідчили про наявність перешкод для задоволення позову, відсутні. Єдиним застереженням при задоволенні позову є те, що суд не вказуватиме конкретну адресу визначення місця проживання дитини з матір`ю, яка може змінюватися в залежності від зміни місця реєстрації/проживання останньої, що є не доцільним і зумовить систематичне звернення до суду за його встановленням.

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому ст.ст.206, 207 ЦПК України (ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

задоволити позов.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем проживання останньої.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України).

Рішення набирає законної сили в порядкуст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, код за , м.Львів, просп.Червоної Калини,66.

Повний текст рішення виготовлено 30 травня 2023 року.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО