БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/961/23
Провадження № 2/497/407/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Деревенського І.Ю.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним, позивачем ОСОБА_2 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_3 та він, позивач є спадкоємцями за законом першої черги після смерті матері. Домоволодіння належне матері відносилося до типу "колгоспний двір" та в ньому проживала голова двору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому належало їй за час життя, хоча належним чином право власності не було зареєстровано.

На теперішній час позивачу необхідно оформити спадщину на житловий будинок. 3 цією метою він звернувся до нотаріуса, однак ознайомившись з документами нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 немає можливості оформити спадщину.

Зазначене стало приводом для звернення до суду.

Ухвалою від 04.05.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 16.05.2023 року об 11:00 годині (а.с.34), про що повідомлено сторін по справі (а.с.35). Даною ухвалою також витребувано у Приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. копію спадкової справи щодо майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10.05.2023 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи №285/2021 щодо майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.38-73).

У підготовче засідання призначене на 16.05.2023 року:

- позивач не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства. Подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність (а.с.74).

- представник відповідача про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений належним чином, до суду не прибув. На електронну пошту суду за підписом голови Городненської сільської ради Болградського району Одеської області Богоєва М. надіслано заяву про визнання позовних вимог та проведення судового розгляду у відсутність представника відповідача (а.с.37).

Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Судовим розглядом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входила ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.19).

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).

Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

12 березня 1997 року 12 сесією ХХІІ скликання Городненської сільської ради Болградського району Одеської області прийнято рішення про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0.1500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) (а.с.24).

Разом з цим за період з 1991 року по день смерті спадкодавця рішення про право власності на житловий будинок за вказаною адресою на ім`я ОСОБА_3 не приймалося.

В силу зазначених вимог, ОСОБА_3 є одноособовим власником зазначеного домоволодіння як член колгоспного двору, однак спадкодавець в силу певних обставин за час свого життя не оформила належним чином право власності на спадкове майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , мати позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 20.07.2021 року, актовий запис №549 (а.с.12, 41 на звороті).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є її син ОСОБА_4 .

Родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджуються свідоцтвом про народження виданим повторно серії НОМЕР_2 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області від 01.02.2011 року, актовий запис №97 (а.с.32, 48).

Згідно довідки про склад сім`ї Городненської сільської ради Болградського району Одеської області за №1215 від 04.10.2021 року на день смерті ОСОБА_3 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 окрім померлої нікого не було зареєстровано та ніхто не проживав (а.с.42).

Так, з матеріалів спадкової справи №285/2021 щодо майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , надісланої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. (а.с.38-73) вбачається, що:

- 11.12.2020 року ОСОБА_3 було складено заповіт на ім`я сина, ОСОБА_4 , яким спадкодавець заповіла йому все своє майно, права та обов`язки (а.с.48 на звороті);

- 05.10.2021 року ОСОБА_4 , син померлої подав заяву про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері (а.с.40);

- 14.03.2023 року на ім`я ОСОБА_4 було видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки (а.с.71, 72).

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належне матері домоволодіння, нотаріусом відмовлено на підставі постанови від 14.03.2023 року у зв`язку з відсутністю у спадкодавця ОСОБА_3 правовстановлюючого документу, що підтверджує її право власності на нерухоме майно (а.с.25, 26).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

З огляду на матеріали спадкової справи, наявність заповіту на ім`я спадкоємця на все майно, видані на підставі цього заповіту двох свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, а тому позивач є спадкоємцем саме за заповітом, а не за законом.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, позивач ОСОБА_4 , як спадкоємець за заповітом після смерті матері на підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, набув право на це майно, тобто на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивача цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293-294, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянином Республіки Молдова, посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 виданої Органом №5101 від 19.10.2017 року, РНОКПП: НОМЕР_4 - право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Кодінцева