РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: судді Дмитрієвої М.М., за участю секретаря Сідорової А.В.,

справа № 333/1516/22

провадження № 2/333/355/23

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представники позивача ОСОБА_2 , адвокат Крамаренко Андрій Андрійович

відповідач ОСОБА_3

представник відповідача адвокат Коломоєць Ірина Василівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду

м. Запоріжжя, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу про зміну розміру та способу стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі за текстом Позивач) звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 (далі за текстом Відповідач) про зменшення розміру аліментів. Позов обґрунтовано наступним.

Рішенням (судовим наказом) Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2019 року по справі №333/4309/19 стягнуто з Позивача на користь Відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця, у твердій грошовій, сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 29.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2021 року у справі №333/3573/21 змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2019 року, та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Як зазначає позивач, він не отримував ніяких повідомлень про засідання Комунарського районного суду 06.10.2021 року у справі №333/3578/21 тому не зміг підготувати відзив і не був присутній на даному судовому засіданні.

Позивач вказує на те, що у нього ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася друга дитина, він переніс тяжку хворобу, через що наразі не може працевлаштуватися, не отримує субсидію. Окрім того, через те, що Позивач не працює, а аліменти з нього стягуються у в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, органи ДВС нараховує йому щомісяця аліменти у розмірі середньої заробітної плати працівника цієї місцевості, яку отримує з довідки Державно служби статистики України. Останній раз довідка про середню заробітну плату по Запоріжжю була за січень 2022 року.

З посиланням на зазначене, позивач просив змінити розмір та спосіб стягуваних аліментів, встановлених заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2021 року та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 щомісяця, у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві на позовну заяву Відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

Позивач не оскаржував заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2021 року у справі № 333/3578/21, яким змінено спосіб стягнення аліментів на 1/4 частину від доходів платника, що свідчить про згоду на такий спосіб стягнення аліментів.

Окрім того, позивач матеріально забезпечений, має постійний неофіційний дохід, отримує дохід від оренди нежитлового майна, яке належить йому на праві приватної власності, окремо про його платоспроможність свідчить те, що за два тижні відповідач був в змозі сплатити заборгованість по аліментам у розмірі 33174,91 грн.

Щодо народження у позивача другої дитини в 2019 році, відповідач зазначає про те, що після її народження минуло чотири роки, і за цей час, жодних підстав вважати, що матеріальний стан у ОСОБА_1 погіршився - немає. Позивачем не зазначено про зміну матеріального стану з 2019 року по час подання позову. Відсутні також обставини, які б свідчили про витрати позивача на утримання другої дитини, яка народилася в 2019 року.

Позивач є працездатною людиною, інвалідом не визнавався. Даних про отримувані доходи, за рахунок яких він утримує свою сім`ю та сплачує аліменти, позивач не надав, доказів вжиття ним заходів для працевлаштування, матеріали справи не містять. Зважаючи на те, що операція позивача з видалення грижі мала місце у квітні 2021 році, його доводи в позові про значні матеріальні втрати та складне становище, є неспроможними.

З посиланням за вказане, Відповідач просила відмовити в задоволенні позову, а також стягнути на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач відкидає доводи відповідача та вважає їх необґрунтованими та спростовує те, що здає в оренду нежитлове приміщення, яке йому належить, заборгованість по аліментам він сплатив за допомогою коштів родичів. Через перенесену операцію роботи знайти не може, оскільки не може працювати фізично, в той же час, його колишня дружина виїхала за межі України, створила нову сім`ю, є матеріально забезпеченою через що коштів позивача не потребує, з посиланням на зазначене та введення воєнного стану на території України, позивач просив, позов задовольнити.

Згідно заяви про уточнення позовних вимог від 26.07.2022 року разом з доповненнями від 25.08.2022 року позивач з посиланням на те, що наразі розмір його аліментів обліковується з довідки Головного управління статистики за січень 2022 року, а виконавець повинен обчислювати заборгованість щомісяця, однак через введення воєнного стану органи статистики під час його дії та після трьох місяців з його завершення, призупиняють оприлюднення статистичної інформації, просив суд: на час воєнного стану, а також на протязі трьох місяців після його завершення, (при наявності офіційних даних середньомісячної заробітної плати в даному регіоні), змінити розмір та спосіб стягуваних аліментів, визначений рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2021 року у справі №333/3578/21 та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця, у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Згідно з ч. 2 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Інших заяв по суті від сторін не надходило.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою суду від 31 травня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження.

07.02.2023 року ухвалою суду підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позиція сторін по справі, заяви (клопотання) учасників справи.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2019 року справа № 333/4309/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2021 року по справі №333/3578/21 змінено розмір та спосіб стягуваних аліментів, визначений рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду по справі №333/3578/21 набрало законної сили.

Позивач є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Як на підставу звернення до суду з даним позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів позивач зазначає те, що має другу дитину; через перенесену операцію наразі він не може знайти роботи та працевлаштуватися. Окрім того, через те, що Позивач не працює, а аліменти з нього стягуються у в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, органи ДВС нараховує йому щомісяця аліменти у розмірі середньої заробітної плати працівника цієї місцевості, яку виконавець отримує з довідки Державно служби статистики України, а через введення воєнного стану органи статистики під час його дії та після трьох місяців з його завершення, призупиняють оприлюднення статистичної інформації.

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстава для зміни розміру аліментів.

Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Таким чином, особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

У розумінні статті 81 ЦПК України та статті 192 СК України саме позивачу необхідно доводити обставини змін у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічний правовий висновок у міститься Постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 459/2189/18.

Суд звертає увагу, що підставою для зменшення раніше встановленого розміру аліментів є, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану. Тобто, позивачем має бути доведено, що його матеріальний або сімейний стан з моменту встановлення судовим рішенням розміру аліментів до моменту звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів змінився на стільки, що унеможливлює сплату ним аліментів у раніше визначеному розмірі.

Так, в даному випадку позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що стягнення саме такого розміру аліментів ставить позивача в скрутне матеріальне становище.

Визначаючись з наявністю підстав для зменшення визначеного судовим наказом розміру аліментів, що стягуються з позивача, суд враховує, що позивач є працездатною особою.

Щодо посилань позивача на те, що він через операцію 22.04.2021 року, не може офіційно працевлаштуватися, оскільки не може фізично працювати, суд вважає не спроможними, оскільки згідно вказаної виписки - стан при виписці задовільний, виписаний з одужанням, рекомендовано обмеження фізичних навантажень 1 міс. Окремо суд зазначає, що рекомендаціє не є лікуванням. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність об`єктивних обставин, що перешкоджають йому офіційно працевлаштуватись. Щодо наданого позивачем висновку лікаря від 04.08.2022 року, то суд зазначає, що за даним висновком позивачу призначене медикаментозне (пероральний прийом лікарських засобів) лікування, а отже, відсутні докази, що на час розгляду справи за станом здоров`я позивач не може працювати.

Суд враховує, що в позивача народилася ще одна дитина, однак суд зазначає, що самі по собі факти перебування батьком дитини у новому шлюбі та народження в ньому іншої дитини не є безумовними підставами для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання дитини від першого шлюбу, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Зміна у зв`язку з такими обставинами матеріального становища платника аліментів як підстава для зменшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на неспроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі. Ці обставини підлягають належному доказуванню.

З приводжу твердження позивача, що підставою для зміну способу та порядку стягнення аліментів є те, що позивач не працює, а аліменти з нього стягуються у в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, органи ДВС нараховує йому щомісяця аліменти у розмірі середньої заробітної плати працівника цієї місцевості, яку виконавець отримує з довідки Державно служби статистики України, а через введення воєнного стану органи статистики під час його дії та після трьох місяців з його завершення, призупиняють оприлюднення статистичної інформації, то суд виходить з наступного.

Як вбачається з ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Тобто, у частині другій статті 195 ЦПК України чітко визначено: заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень. Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713. Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Такий правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 14.04.2021 року по справі № 759/1727/16.

Згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який продовжено до теперішнього часу.

Відповідно до Закону України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» фізичні особи, фізичні особи - підприємці, юридичні особи, крім тих, які наділені бюджетними повноваженнями згідно із законодавством, подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або в електронній формі, протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи.

Таким чином, починаючи зі звітного періоду за лютий 2022 року, у зв`язку із незабезпеченням повноти подання звітності респондентами, органами державної статистики призупинено оприлюднення статистичної інформації щодо середньомісячної заробітної плати.

При цьому будь-яких змін до ст. 195 СК України щодо визначення заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, у період воєнного стану законодавцем внесено не було, а тому відсутні інші підстави та механізми розраховувати заборгованість по аліментам іншим чином, аніж з останніх показників середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оприлюдненої органом статистики.

Окремо суд зазначає, що посилання позивача на вказані обставини не визначена чинним законодавством, як підстава для зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Також суд приймає до уваги, що позивач звертаючись до суду із позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів з частки заробітку (доходу) на тверду грошову суму, просить не тільки змінити спосіб стягнення аліментів, а й зменшити їх розмір. Суд звертає увагу, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Разом з тим, право вибору та ініціювання зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів з частки заробітку (доходу) платника аліментів на тверду грошову суму існує винятково у стягувача аліментів.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Верховний Суд у постанові 18 вересня 2019 року в цивільній справі №755/14073/16-ц підтвердив, що положеннями Сімейного кодексу України передбачена лише можливість зміни розміру аліментів, а не встановленого способу їх стягнення, тобто зменшення або збільшення розміру аліментів, однак позивачем цих вимог заявлено не було, а суд розглядає справи лише у межах заявлених вимог, тому зменшити розмір аліментів у спосіб інший, ніж просить позивач, неможливо.

Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, вирішуючи позов у межах заявлених вимог з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, виходячи з розумного балансу інтересів сторін, виходячи з інтересів дитини, які полягають в гарантуванні необхідного та достатнього рівня матеріального забезпечення, суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява № 4909/04).

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4,5,81,82, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру та способу стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 12 квітня 2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва