ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4731/23 Справа № 214/5991/22 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/5991/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Міністерство оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Міністерства оборони України на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року, яке ухвалено суддею Прасоловим В.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 березня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Міністерства оборони України про встановлення юридичних фактів, визнання членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, визнання права на отримання одноразової грошової допомоги.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з вересня 2017 року перебувала у фактичних шлюбних та сімейних відносинах з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу та спільно проживали за місцем її реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилася спільна дитина - донька ОСОБА_5 . Повторне свідоцтво про народження було видане на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.06.2022 року по справі № 212/2177/22, яким встановлений факт батьківства ОСОБА_3 по відношенню до їхньої спільної дитини - доньки ОСОБА_5 .

З початком військової агресії проти України, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 роу № 64/2022 «Про введення військового стану в Україні» та Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», ОСОБА_3 , згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2022 року № 54, з 02.03.2022 року за призовом був зарахований до списків особового складу військової частини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час виконання бойового завдання поблизу м.Сєвєродонецьк, внаслідок обстрілів в ході бойових дій, ОСОБА_3 загинув.

За час їхнього спільного сімейного життя, вони не зверталися до органів реєстрації актів цивільного стану за реєстрацією шлюбу, оскільки ОСОБА_3 перебував в зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_2 , яка, з його слів, не надавала йому згоди на розірвання шлюбу.

Вказує, що при цьому, їхні шлюбні відносини були припинені приблизно з листопада 2016 року.

З вересня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин, почали проживати окремо.

З вересня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали спільно однією сім`єю за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Їхні стосунки ґрунтувалися на щирих взаємних почуттях, спільних поглядах на життя та сімейні відносини. До того ж, їхні стосунки поєднувала й робота на одному підприємстві - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», в одному структурному підрозділі.

З народженням дитини - доньки ОСОБА_5 , обидва відчували, що їхні стосунки перетворилися у повноцінну сім`ю. ОСОБА_6 турбувався про дитину, самовіддано брав участь в її вихованні, постійно забирав її з дошкільного закладу - ясел, відвідував лікаря, коли донька хворіла, або коли була потреба у звичайному її медичному огляді. Вони разом вели спільне господарство, разом вирішували побутові питання. Зазначає, що ОСОБА_6 виконував усі обов`язки як батько дитини та як повноцінний член їхньої спільної родини та сім`ї.

Час від часу, коли була можливість, разом з дитиною відвідували матір ОСОБА_6 - ОСОБА_7 (третя особа), яка проживає у селі Степанівка, Кіровоградської області, з якою у неї, позивачки, склалися добрі та довірчі стосунки. Також й остання їх відвідувала, наглядала за онучкою, коли їх не було вдома. Завжди були раді, коли збиралися всі разом, або ж у них, або ж у матері ОСОБА_6 вдома у селі.

Вказує, що разом з ОСОБА_6 та дитиною спільно проводили відпочинок. Так, в період з 08.07.2021 року по 13.07.2021 року, вони разом відпочивали на базі відпочинку « Мар`янівка ».

Зазначає, що за місцем їхнього спільного проживання, ОСОБА_6 докладав зусиль для влаштування комфортних умов їхнього проживання - здійснював ремонт у квартирі, придбавав побутові речі, приймав активну участь у благоустрої під`їзду, будинку та прибудинкової території. Обставини участі ОСОБА_6 в благоустрої будинку та прибудинкової території може підтвердити керуюча будинком - ОСОБА_8 (мешкає за адресою АДРЕСА_2 .), яку має намір викликати до суду в якості свідка.

Коли їй повідомили, що ОСОБА_6 загинув, то це для неї стало важкою трагедією та втратою. Вона, позивачка, усвідомлювала, що відчувала й матір ОСОБА_6 , коли дізналася про втрату сина, а тому була змушена зібратися з силами, щоб надати їй будь-яку підтримку в цій ситуації. Разом з останньою організовували похорони ОСОБА_6 , колеги по роботі, дізнавшись про загибель ОСОБА_6 , допомогли їй коштами, транспортом.

На прохання матері ОСОБА_3 ОСОБА_1 , ОСОБА_6 був похований 20.03.2022 року на кладовищі в селі Степанівка Устинівського району Кіровоградської області, де він народився та виріс, і де проживає його мати.

З самого початку відносин з ОСОБА_6 , знайомством з його матір`ю - ОСОБА_10 і до теперішнього часу, після його загибелі, підтримує з нею рідні стосунки, постійно спілкуються, підтримують та відвідують одна одну.

Наполягає, що таким чином, між нею та ОСОБА_6 , протягом всього часу їхнього спільного життя та у зв`язку із народженням спільної дитини - доньки ОСОБА_5 , склалися дійсні сімейні відносини та утворилася повноцінна сім`я, в якій кожен з них був членом сім`ї.

Вказує, що з урахуванням того факту, що за період їхнього спільного проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю у них народилася дитина - донька, батьком якої є ОСОБА_6 , між ними виникло кровне споріднення, а з урахуванням того, що вони спільно проживали, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права й обов`язки як по відношенню до дитини, так й по відношенню один до одного, у нєї з ОСОБА_6 створилася сім`я, в якій кожен з них був її повноцінним членом.

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (надалі - Закон № 2011) визначені основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту, надані гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Цим Законом, зокрема, статтею 16 Закону № 2011 передбачено одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) військовослужбовців, яка є гарантованою державою виплатою, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до статті 16-1 вказаного Закону, право на отримання такої допомоги мають члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, коло яких визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. До того ж, цим рішенням Конститційного Суду України визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 22 серпня 2018 року по справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283 цс 18).

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Вона, позивачка, не має можливості реалізувати своє право на отриманням одноразової допомоги, передбаченої Законом № 2011, а також отримати пільги, визначені законодавством, оскільки не має статусу члена сім`ї загиблого ОСОБА_3 та у неї відсутній документ, який би визначав цей статус за нею, так як вони не перебували з загиблим військовослужбовцем ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі.

Позивачці відомо, що ОСОБА_3 в своїй обліково-послужній картці військовослужбовця, форма якої визначена у Додаток № 9 до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 333 від 26.05.2014 року, у відомостях про склад сім`ї вказував її, як дружину, та доньку ОСОБА_5 . Дані відомості може підтвердити ОСОБА_11 , який разом з ОСОБА_3 в районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України заповнювали документи для проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 .

Посилаючись на викладене, просила суд: встановити факт окремого проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання обов`язків військової служби, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з фактичним припиненням між ним шлюбних відносин з вересня 2017 року; встановити факт того, що вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ), проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з вересня 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 ; визнати її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання обов`язків військової служби; визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XI, у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання обов`язків військової служби.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено юридичний факт, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який загинув (помер) ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання обов`язків військової служби, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживали окремо, у зв`язку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин з вересня 2017 року.

Встановлено юридичний факт, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який загинув (помер) ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, в період часу з вересня 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання обов`язків військової служби.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XI, у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання обов`язків військової служби.

Стягнуто з ОСОБА_2 , Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 , з кожного окремо в рівних частках, витрати по сплаті судового збору в сумі по 1240 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі відповідач Міністерство оборони України просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що не було враховано судом першої інстанції при відкритті провадження у справі.

Вказує, що, у частині 2 статті 120 СК України зазначено, що у разі встановлення режиму окремого проживання: майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. У п. 12 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні положень статей 119, 120 СК України необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Тобто, на думку відповідача, ОСОБА_1 не може бути позивачем у справі про встановленні факту окремого проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Наполягає на тому, що цивільне судочинство здійснюється з метою захисту прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, однак померлий ОСОБА_3 не є фізичною особою, в розумінні ст. 24 ЦК України, а тому суд не міг встановлювати юридичний факт його окремого проживання із дружиною.

Звертає увагу суду на ту обставину, що в позовному провадженні ОСОБА_1 хоче встановити факт проживання однією сім`єю в період з вересня 2017 року по 02 березня 2022 року, але в заяві по справі № 212/4426/22 в порядку окремого провадження вона просила суд встановити факт проживання однією сім`єю в період з грудня 2016 року по 02 березня 2022 року, тобто, позивачка зазначає два різних періоди, а тому не зрозуміло, в який з періодів вони дійсно проживали з ОСОБА_3 .

Наполягає на тому, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки з померлим, у період з вересня 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 , суперечить вимогам ст. 25 СК України, оскільки ОСОБА_3 весь вказаний період перебував у шлюбі.

Крім того, зазначає, що, на запит представника Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_10 надано копію Облікової картки військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 , в (4) пункті "Сімейний стан і місце проживання сім`ї" вказано: "одружений. Дружина ОСОБА_2 - 1988 р.н. Син ОСОБА_13 - 2009 р.н.". Тобто, дружиною вказано - ОСОБА_2 , а сином - ОСОБА_13 .

Вказує, що на час звернення ОСОБА_1 до суду із позовною заявою чинне законодавство передбачало позасудову процедуру підтвердження визнання за особою права на отримання одноразової грошової допомоги. Визначено орган, який уповноважений приймати таке рішення, встановлено перелік документів, необхідних для підтвердження визнання за особою права на отримання одноразової грошової допомоги. Перекладання на суд функцій такого органу суперечило б вимогам закону, створило б умови для уникнення встановленої законодавством процедури визнання за особою права на отримання одноразової грошової допомоги та поставило б у нерівні умови осіб, які претендують на вказану допомогу з дотриманням цієї процедури. Проте особа, якій рішенням уповноваженого органу (комісії) відмовлено у визнанні за нею права на отримання одноразової грошової допомоги, не позбавлена права звернутися до суду з метою оскарження такого рішення, і під час дослідження обставин відмови, в позовному провадженні, можуть досліджуватися, зокрема, докази, надані особою на підтвердження факту визнання за нею права на отримання одноразової грошової допомоги разом з іншими обставинами, заслуховуватись доводи і заперечення сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Мінстерства оборони України - Востренкову Н.Ю., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, третю особу ОСОБА_7 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі з 22 листопада 2008 року, у період якого у них народився син ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.1 а.с.84, 85).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не розірвано, з позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_3 або відповідачка ОСОБА_2 до суду не зверталися.

ОСОБА_3 проживав з ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_3 з липня 2010 року по серпень 2017 року (т. 1 а.с. 86).

ОСОБА_3 став зустрічатися з позивачкою з 2016 року. Станом на вересень 2017 року, муж ОСОБА_3 та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, виникали сварки.

З вересня 2017 року ОСОБА_3 став проживати разом з позивачкою ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_4 (т. 1 а.с.24-27).

Шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не укладався.

ОСОБА_3 не бажав повертатися до відповідачки ОСОБА_2 та мав намір розірвати шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 , але остання не бажала розривати шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_9 позивачка ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_5 , батьком якої є ОСОБА_3 (т. 1 а.с.11. 12-14).

За життя ОСОБА_3 визнавав, що є батьком ОСОБА_5 , яку народила позивачка ОСОБА_1 (т. 1 а.с.22, 28-30).

ОСОБА_3 піклувався про дитину ОСОБА_5 , приймав участь у її вихованні, приводив та забирав останню з садочка, спілкувався з вихователями та адміністрацією (т. 1 а.с. 12-13, 23).

ОСОБА_3 робив ремонт в квартирі, в якій проживав разом з позивачкою ОСОБА_1 , стосунки між ними носили характер стосунків притаманних чоловіку та дружині.

ОСОБА_3 на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» отримав путівку для відпочинку, з 8 по 13 липня 2021 року, разом з позивачкою ОСОБА_15 , донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_16 , який є сином позивачки (т. 1 а.с.31).

Після вересня 2017 року ОСОБА_3 періодично відвідував свого сина ОСОБА_13 , разом з останнім та відповідачкою ОСОБА_2 проводив час (т.1 а.с.87-94).

ОСОБА_3 з початком військової агресії проти України, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення військового стану в Україні» та Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», був призваний на військову службу за мобілізацією, згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2022 року № 54 з 02.03.2022 року за призовом був зарахований до списків особового складу військової частини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час виконання бойового завдання поблизу м. Сєвєродонецьк, внаслідок обстрілів в ході бойових дій, ОСОБА_3 загинув.

В обліковій картці ОСОБА_3 зазначив дані як про відповідачку ОСОБА_2 , так і про позивачку ОСОБА_1 (т. 1 а.с.15, 16, 17. 19. 20-21, 96, 97, 108-109).

Під час проходження військової служби ОСОБА_3 підтримував стосунки з позивачкою ОСОБА_1 .

В похованні ОСОБА_3 приймали участь, як позивачка ОСОБА_1 , так і відповідачка ОСОБА_2 .

Позивачка ОСОБА_1 вживає заходи для вшанування пам`яті ОСОБА_3 (т. 1 а.с.95).

31 серпня 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про встановлення юридичних фактів, а саме: факту її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та факту того, що вона на час загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 була членом його сім`ї. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 5 вересня 2022 року було відкрито провадження у справі № 212/4426/22, заінтересованими особами в якій були ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та Міністерство оборони України, справа мала бути розглянута в порядку окремого провадження. Під час розгляду вказаної справи, ОСОБА_2 та Міністерство оборони України надали письмові пояснення, в яких заперечували щодо права ОСОБА_1 бути визнаною членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_3 , Міністерство оборони України також заперечувало право на отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ОСОБА_3 . Ухвалою суду від 3 листопада 2022 року заява ОСОБА_1 про встановлення юридичних фактів була залишена без розгляду (т. а.с.32, 33-34, 36-37, 40).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої існтанції виходив з того, що з вересня 2017 року ОСОБА_3 не проживав спільно з ОСОБА_2 , з якою перебував у зареєстрованому шлюбі, мав намір розірвати шлюб з відповідачкою, а контакти між ними після 2017 року пов`язані з тим, що останній відвідував їх спільного сина, що свідчить про припинення фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як подружжям, з вересня 2017 року.

При цьому, позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тривалий час, а саме з вересня 2017 року до загибелі останнього, проживали разом, вели спільне господарство, мали спільну дитину, проявляли турботу один до одного та до дитини, у зв`язку з чим суд вважав, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 створили сім`ю, та, з огляду на те, що фактичні шлюбні відносини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з вересня 2017 року були припинені, суд дійшов висновку, що таке створення сім`ї між позивачкою та ОСОБА_3 не суперечить моральним засадам суспільства.

Оскільки, позивачка ОСОБА_1 була членом сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 , який загинув під час виконання обов`язків військової служби, вона має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XI.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року), висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначений Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Відповідно до пункту 4 Порядку одноразова грошова допомога призначається у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби;

3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

За вимогами пункту 10 Порядку члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи: заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту) членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені); свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні); постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання.

У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому - шістнадцятому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.

Частиною шостою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно пунктів 12, 13 Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Міністерство оборони України є спеціально уповноваженим суб`єктом, уповноваженим на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975, яку має на меті отримати ОСОБА_17 у разі встановлення факту щодо визнання заявника членом сім`ї військовослужбовця ОСОБА_18 , який загинув під час військових дій у м. Ізюмі Харківської області.

У справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) Велика Палата Верховного Суду у пункті 33 постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке: «Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність»

Визначаючи, чи пов`язується з встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Колегією суддів враховано, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за позивачкою певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками позивачки, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні його певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Колегія суддів, врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

З урахуванням наведеного, вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення юридичних фактів, визнання членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, визнання права на отримання одноразової грошової допомоги, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні по суті висновки викладені у постановах Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року у справі № 695/2011/22.

Виходячи з положень вищезазначених норм права, суд першої інстанції, розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства оборони України про встановлення юридичних фактів, визнання членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, визнання права на отримання одноразової грошової допомоги, у порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про можливість вирішення даного спору у порядку цивільного судочинства, адже спір, який виник між сторонами, віднесено до юрисдикції адміністративного суду, і такий спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

Також, слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, закриття провадження в справі з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист.

За правилами частини четвертої статті 367 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд, за заявою позивача, в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Згідно статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів роз`яснює ОСОБА_1 її право, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, колегія суддів стягує з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 721,50 грн.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 369, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Міністерства оборони України - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства оборони України, про встановлення юридичних фактів, визнання членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, визнання права на отримання одноразової грошової допомоги - закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справ такої категорії віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України судові витрати у розмірі 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одна) гривня 50 (п`ятдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: