Справа № 369/920/21
Провадження № 2/369/427/23
РІШЕННЯ

Іменем України

17.05.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Світлак Ю. Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача 2 Павелко П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/920/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління національної поліції у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2016 року у справі № 369/1687/16-ц визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години в присутності матері ОСОБА_3 ; у подальшому: у вихідні дні: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години. Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 брати участь у спілкуванні та вихованні з дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року у справі № 369/1567/15-ц за результатами апеляційного перегляду скасовано заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 квітня 2015 року та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Києво-Святошинського районного відділу Державної міграційної служби України у Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що 21 грудня 2018 року, в неділю, намагався пройти на територію свого житла за адресою: АДРЕСА_1 . Такі дії позивач чинив на підставі наявних у нього копій вищевказаних судових рішень, а також на підставі довідки від сільської ради про реєстрацію його місця проживання за вищевказаною адресою з 2009 року.

У відповідь на його дії ОСОБА_3 викликала охоронців ОК «Сіріус». Позивач наголошує на тому, що під час спроби пройти на територію його власного житла на нього було скоєно напад групою з чотирьох озброєних осіб-охоронців.

Для захисту своїх прав позивач зателефонував за номером «102» та викликав наряд патрульної поліції, а також слідчо-оперативну групу для того, щоб слідчий, який входить до групи, оперативно кваліфікував дії та допомагав патрульній поліції їх припинити.

ОСОБА_1 наполягає на тому, що патрульна поліція у складі двох озброєних осіб, а також слідчо-оперативна група у складі чотирьох озброєних осіб не припинили його побиття позивача чотирма охоронцями, їх хуліганські дії, проникнення до житла позивача.

ОСОБА_1 вважає, що внаслідок тотальної бездіяльності працівників поліції йому було завдано легких тілесних ушкоджень та на його переконання виникла загроза отримання тілесних ушкоджень середньої моральної шкоди і загроза життю. Крім того, позивач наполягає на тому, що внаслідок вищевказаних подій зазнав душевних страждань та приниження честі і гідності з-боку працівників поліції, які насміхалися над позивачем, спостерігаючи його побиття охоронцями ОК «Сіріус».

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просить суд стягнути з Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області моральну шкоду у розмірі 90 000,00 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

У травні 2021 року до суду надійшов відзив ГУ ДКС у Київській області на позовну заяву, в якій останнє посилається на те, що позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зазначає, що є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах, оскільки такого роду позовні вимоги необхідно пред`являти до держави України та до органу державної влади, який заподіяв шкоду позивачу. Державна казначейська служба України виконує розпорядчу функцію грошовими коштами Державного бюджету України, жодними своїми діями не заподіювала шкоду позивачу, а отже у спірних правовідносинах відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди саме з Управління державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області.

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 23 червня 2021 року закрив підготовче провадження у справі, а справу призначив до розгляду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи позивача та відповідача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 2007 року до 2015 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розлучення дитина залишилася проживати з матір`ю ОСОБА_3 .

Вказані обставини встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2016 року у справі № 369/1687/16-ц, яке набрало законної сили, а отже в розумінні частини п`ятої статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2016 року у справі № 369/1687/16-ц визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години в присутності матері ОСОБА_3 ; у подальшому: у вихідні дні: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години. Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 брати участь у спілкуванні та вихованні з дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає там разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 зареєстрований в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області у рішенні від 20 червня 2017 року у справі № 369/1567/15-ц, яке набрало законної сили.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року у справі № 369/1567/15-ц за результатами апеляційного перегляду скасовано заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 квітня 2015 року та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Києво-Святошинського районного відділу Державної міграційної служби України у Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказані обставини в контексті вимог частини п`ятої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

06 лютого 2015 року між ТОВ «Сіріус-пульт» та ОСОБА_3 укладено договори охорони № СП-П-01-46083 та № СП-П-01-46083-Т.

На прохання ОСОБА_3 група швидкого реагування «Сіріус» перебувала 23 квітня 2017 року з 15:38 год до 18:40 год та 07 травня 2017 року з 10:00 год до 17:00 год за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , вважає, що його право порушене працівниками поліції шляхом їх бездіяльності, яка полягає в невжитті дій стосовно запобігання нанесенню тілесних ушкоджень йому охоронцями ОК «Сіріус», чим було йому завдано моральної шкоди.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

У позовні заяві ОСОБА_1 зазначає, що подія, під час якої йому було завдано моральної шкоди, сталася 21 грудня 2018 року.

Позивач стверджує, що в цей день працівники ОК «Сіріус» заважали йому пройти на територію його житла, де він має зареєстроване місце проживання, а працівники національної поліції не сприяли йому у його діях, спрямованих на проникнення до житла, на яке має право користування.

Враховуючи вищенаведене, суду необхідно надати оцінку змісту деліктного зобов`язання між органом національної поліції та позивачем, за яким за умови доведення протизаконної бездіяльності працівників національної поліції та причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників поліції та заподіяною позивачу шкодою можуть бути задоволені позовні вимоги.

Позивач зазначає, що ним під час настання вищеописаної події з метою дотримання своїх прав на прохід до житла, на яке він має право користування, шляхом здійснення телефонного дзвінка на гарячу лінію «102» були викликані наряд міліції та слідчо-оперативна група.

Відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статті 8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини тощо.

Перелік превентивних поліцейських заходів визначений частиною першою статті 31 Закону України «Про національну поліцію», за змістом якої поліція може застосовувати такі превентивні заходи:

1)перевірка документів особи;

2)опитування особи;

3)поверхнева перевірка і огляд;

4)зупинення транспортного засобу;

5)вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території;

6)обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю;

7)проникнення до житла чи іншого володіння особи;

8)перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ;

9)застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису;

10)перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб;

11)поліцейське піклування.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 квітня 2020 року № 357 затверджено Інструкцію з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України (далі Інструкція).

Положеннями Розділу IV цієї Інструкції визначено обов`язки оперативного чергового територіального (відокремленого) підрозділу ГУНП щодо реагування на заяви і повідомлення про правопорушення або події та оперативного інформування чергової частини вищого рівня.

Пунктами 2-3 Розділу ІV цієї Інструкції передбачено, що 2. Отримавши телефоном повідомлення про правопорушення або подію (електронне повідомлення про правопорушення або подію через систему ІПНП), оперативний черговий ТВП зобов`язаний:

1)ознайомитися зі змістом повідомлення та діяти, керуючись Алгоритмом орієнтовних невідкладних дій працівника чергової служби, що додається;

2)невідкладно зареєструвати заяву чи повідомлення в системі ІПНП (у журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події (далі - журнал ЄО) - у разі тимчасової відсутності технічних можливостей для внесення таких відомостей до системи ІПНП);

3)за погодженням з диспетчером направити на місце вчинення правопорушення або події наряд поліції, окремих працівників, а у разі вчинення кримінального правопорушення - СОГ;

4)контролювати виконання завдань нарядами поліції та СОГ, які направлялися диспетчерами на відпрацювання правопорушення або події;

5)при отриманні від наряду поліції, який прибув на місце події, інформації про наявність ознак кримінального правопорушення невідкладно направити на місце події СОГ, доповісти відповідальному по ТВП (начальнику СРПП), начальнику ТВП або особі, яка виконує його обов`язки, та внести відповідну інформацію до системи ІПНП;

6)у разі надходження телефонного повідомлення від диспетчера про відсутність вільних нарядів і неможливості організації реагування силами наявних добових нарядів доповісти начальнику ТВП або особі, яка виконує його обов`язки, та відповідальному по ТВП (начальнику СРПП), які визначають додаткові сили і засоби, що необхідно залучити для реагування на ці повідомлення, та дають доручення щодо їх направлення на місця подій;

7)повідомити підрозділи екстреної допомоги населенню за скороченим номером "112" ("101", "103", "104"), інші правоохоронні органи та органи державної влади (у разі необхідності);

8)при отриманні повідомлення про правопорушення або подію телефоном або під час особистого звернення заявника до підрозділу поліції, самостійного виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення правопорушення або події:

?з`ясувати час, місце (адресу), спосіб та інші обставини правопорушення або події, абонентський номер та установчі дані потерпілого або заявника;

?створити електронну картку "102" ІПНП протягом визначеного в підпункті 1 пункту 11, підпунктах 1, 2 пункту 12 розділу III цієї Інструкції часу (залежно від категорії повідомлення);

?унести самостійно або організувати внесення інформації про отримане повідомлення до системи ІПНП;

?направити за погодженням із диспетчером на місце події наряд поліції, окремих працівників, а в разі вчинення кримінального правопорушення - СОГ;

?з`ясувати в заявника необхідну додаткову інформацію для вжиття заходів щодо встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення;

?видати під час особистого звернення заявника до поліції відповідний талон-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, форма якого визначена додатком 5 до Порядку ведення єдиного обліку, або за наявності технічної можливості, відправити заявнику смс-повідомлення чи електронною поштою інформацію про реєстраційний номер повідомлення;

9)контролювати своєчасне прибуття нарядів поліції на місце вчинення кримінального правопорушення та оперативне отримання інформації, необхідної для інформування чергової служби вищого рівня;

10)здійснити орієнтування всіх нарядів поліції про обставини вчинення кримінального правопорушення, прикмети правопорушників та напрямки їх відходу. Організувати надсилання електронною поштою орієнтувань з прикметами осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, викраденого майна тощо;

11)інформувати наряди поліції про результати перевірок за інформаційними ресурсами системи ІПНП стосовно особи, що здійснила виклик поліції, особи, щодо якої здійснено виклик, адреси виклику або іншої особи (наявність у власності зареєстрованої зброї, чи перебуває в розшуку, категорія особи);

12)контролювати виконання визначених завдань із відпрацювання вчиненого правопорушення шляхом підтримання зв`язку із залученими нарядами поліції та СОГ. У разі відсутності в нарядів поліції планшетних пристроїв організувати внесення до системи ІПНП інформації про результат їх виїзду;

13)опрацювати отриману під час чергування інформацію про правопорушення або події та на її основі підготувати добове зведення, яке подати керівництву ТВП та заінтересованим структурним підрозділам;

14)перевірити наявність у системі ІПНП відмітки щодо необхідності інформування про подію центрального органу управління поліції. За наявності такої відмітки чергова служба вищого рівня інформується в системі ІПНП автоматично в електронному вигляді. У разі відсутності технічної можливості проставлення таких відміток або тимчасової неможливості передачі даних про вчинені резонансні кримінальні правопорушення чи надзвичайні події інформація до чергової служби вищого рівня передається телефонним або іншим видом зв`язку;

15)доповісти про отримання повідомлення про резонансне кримінальне правопорушення чи надзвичайну подію, які мали місце на території обслуговування ТВП, начальникові ТВП, його заступникам (відповідно до розподілу функціональних обов`язків), відповідальному по ТВП (начальнику СРПП), а також повідомити чергову службу вищого рівня.

При організації реагування на правопорушення або події нарядом поліції з використанням планшетних пристроїв оперативний черговий ТВП повинен:

1)отримавши від наряду поліції в системі ІПНП електронний рапорт про результати відпрацювання виклику, у найстисліший строк опрацювати його зміст, за наявності зауважень зазначити їх у вільному полі розділу або погодити його;

2)роздрукувати остаточно сформований електронний рапорт про подію та підготувати проект відповіді заявникові (за необхідності);

3)про підготовлені матеріали доповісти керівнику ТВП до закінчення чергової зміни для їх розгляду та прийняття рішення згідно із законодавством;

4)інформацію щодо розгляду повідомлення про правопорушення або подію внести до системи ІПНП та надіслати відповідь заявнику в зазначений ним спосіб (поштою, на електронну скриньку, телефоном).

Розділом ІХ цієї Інструкції регламентовано порядок дій нарядів патрульної поліції, груп реагування патрульної поліції та інших нарядів поліції, залучених до реагування на заяви і повідомлення про правопорушення або події, а розділом Х порядок організації дій працівників слідчо-оперативної групи щодо реагування на заяви і повідомлення про правопорушення або події.

Пунктом 2 Розділу ІХ Інструкції передбачено, що працівникам, що перебувають у складі наряду патрульної поліції, ГРПП, УПО, іншого наряду поліції, залученого до системи оперативного реагування, у разі отримання від диспетчера (оперативного чергового) завдання про здійснення реагування на правопорушення або подію, які віднесені до категорії «Гама», необхідно:

1)негайно виїхати на місце події (інше визначене диспетчером або оперативним черговим ГУНП місце);

2)за наявності планшетного пристрою проставити в системі ІПНП відповідні відмітки про прийняття виклику, прибуття на місце події, закінчення виконання завдання, обставини правопорушення та результати реагування. Такі відмітки проставляються невідкладно після прийняття виклику, прибуття на місце події та після закінчення виконання завдання;

3)за наявності на місці події осіб, які потребують медичної допомоги, викликати екстрену медичну допомогу, до прибуття якої вживати невідкладних заходів, спрямованих на врятування та збереження життя людини;

4)за наявності на місці події заявника (потерпілого) з`ясувати обставини правопорушення або події;

5)у разі підтвердження ознак учиненого кримінального правопорушення поінформувати диспетчера (оперативного чергового) про необхідність направлення СОГ та перебувати на місці події до її прибуття;

6)до прибуття СОГ забезпечити охорону місця події та слідів учиненого кримінального правопорушення, унеможливити доступ на місце події сторонніх осіб. За необхідності місце події огородити спеціальною стрічкою "поліція" та здійснювати заходи із забезпечення безпеки дорожнього руху. Після прибуття СОГ виконувати доручення старшого СОГ. У разі отримання нарядом поліції охорони до прибуття СОГ сигналу "Тривога" з об`єкта, що охороняється, повідомити про це диспетчера (оперативного чергового) для направлення на місце події найближчого наряду поліції, та здійснити негайне реагування на сигнал "тривога";

7)установити потерпілих, свідків або очевидців кримінального правопорушення, прикмети осіб, які підозрюються в його вчиненні, та вжити заходів для їх затримання. Про прикмети правопорушників, напрямок їх руху (марка, модель транспортного засобу, номерний знак, інші характерні ознаки), об`єкти посягань поінформувати диспетчера (оперативного чергового) для орієнтування інших нарядів поліції;

8)у разі реагування на правопорушення або подію, які не містять ознак кримінального правопорушення, невідкладно забезпечити збирання необхідних матеріалів перевірки;

9)якщо заяви і повідомлення про правопорушення або події не потребують додаткової перевірки, за наявності планшетного пристрою поліцейський повинен увести до системи ІПНП відомості про обставини події, ужиті заходи та зазначити, що звернення розглянуто на місці або відомості про подію не підтвердилися;

10)з`ясувати в заявника (потерпілого) абонентський номер та адресу електронної пошти, а також зручний для нього спосіб отримання відповіді про результати розгляду його заяви чи повідомлення.

Таким чином, Законом України «Про національну поліцію» чітко вичерпний перелік заходів, які має право вживати поліцейський, а положеннями вищевказаної Інструкції регламентовано порядок дій працівника відповідного підрозділу поліції під час виконання ним посадових обов`язків, починаючи з моменту отримання у телефонному режимі повідомлення про вчинене правопорушення.

В контексті статті 81 ЦПК України позивач на підтвердження зазначених обставин надає до суду копію листа ТОВ «Сіріус-пульт» від 11 травня 2017 року № СП-110517, за змістом якого на прохання ОСОБА_3 група швидкого реагування «Сіріус» перебувала 23 квітня 2017 року з 15:38 год до 18:40 год та 07 травня 2017 року з 10:00 год до 17:00 год за адресою: АДРЕСА_1 , чорно-білі роздруківки фотографій та відеозапис події, яка відбулася з тверджень позивача 21 грудня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Чорно-білі роздруківки фотографій та відеозапис події в розумінні статті 80 ЦПК України не є достатніми доказами для доведення протиправності дій/бездіяльності працівників поліції, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог.

Так суд вбачає на наданому відеозаписі наявність автомобіля з емблемою «Сіріус», наявність патрульного автомобіля, невстановлених осіб, зокрема, у формі працівників поліції та інших невстановлених осіб.

Суд наголошує на тому, що в контексті виконання завдання з захисту порушеного права особі, принципу змагальності цивільного процесу та принципу оцінки не уповноважений процесуальним законом на підставі власних припущень встановлювати обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи по суті на підставі одних лише поданих фото- та відеодоказів.

Водночас, позивачем не надано інших доказів того, де та за яких обставин здійснювалася відеозйомка, доказів прибуття наряду поліції та слідчо-оперативної групи за вказаною позивачем адресою, підстав для виклику працівників поліції за цією адресою та результату вжитих ними дій, регламентованих Законом України «Про національну поліцію» та Інструкцією з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 квітня 2020 року № 357.

Внаслідок вищенаведеного суд позбавлений можливості проаналізувати в повній мірі дії працівників поліції на предмет відповідності положенням закону для встановлення причинно-наслідкового зв`язку між такими діями працівників поліції та заподіяною позивачу моральною шкодою.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 29 травня 2023 року.

Суддя: І.О. Фінагеєва