Справа № 204/1165/23
Провадження № 2/204/1305/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лавриненко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 із вимогою про розірвання шлюбу (а. с. 1-2).

В обґрунтування позову вказала на те, що 11 листопада 2006 року між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протягом трьох останніх років відносини між ними погіршились, в родині почала панувати напружена атмосфера, сімейні відносини як такі перестали існувати. З 31 березня 2022 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, шлюб носить формальний характер. Тому прохає шлюб розірвати.

Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 15 травня 2023 року (а. с. 39), копія якої направлена сторонам 25 квітня 2023 року за № 10556/23-Вих /2/204/1305/23.

09 травня 2023 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву ( а. с. 48-49), в якій він зазначає про те, що позов визнає, проти його задоволення не заперечує, прохав здійснювати розгляд справи за його відсутності. Разом з цим, прохає суд стягнути з нього лише 50 % сплаченого позивачкою судового збору у зв`язку з визнанням позовних вимог.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити (а. с. 51).

Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності (а. с. 48-49).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 листопада 2006 року у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпровської області між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженим у м. Дніпропетровську, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженою у м. Павлограді Дніпропетровської області, укладено шлюб, про що складено актовий запис № 613, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 6). Прізвище позивачки після реєстрації шлюбу « ОСОБА_6 ». Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 03 грудня 2008 року (а. с. 7), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 24 січня 2014 року (а. с. 8),

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно з вимогами ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Приписами ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Оскільки жоден з подружжя за час перебування справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Нормами ст. 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Оскільки позивачка виявила бажання не відновлювати своє дошлюбне прізвище, суд залишає їй шлюбне прізвище.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що відповідачем визнано позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про доцільність повернення з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору позивачці, що становить розмір у 536 гривень 80 копійок, виходячи із розрахунку 1073,60/2.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачкою судові витрати у розмірі 50 % сплаченого позивачкою судового збору, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість)гривень 80 (вісімдесят) копійок, виходячи із розрахунку 1073,60/2.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 133, 141, 259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, ст. ст. 24, 55, 56, 104, 105, 109, 110, 112, 113 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, укладений 11 листопада 2006 року у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпровської області, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженим у м. Дніпропетровську, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженою у м. Павлограді Дніцпропетровської області, актовий запис № 613 розірвати.

Залишити позивачці шлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість)гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету 50 % сплаченого судового збору згідно з платіжним дорученням № Р24А760560865D85169 від 24 січня 2023 року у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання, або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна