Провадження № 6/643/109/23
УХВАЛА

21.08.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про поновлення пропущеного строку для пред`явлення

виконавчого листа до виконання та видачу дублікату

виконавчого листа у справі № 643/20907/13-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення 120 000, 00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 (далі стягувач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа у справі № 643/20907/13-ц.

Обґрунтовуючи подану заяву стягувач посилається на те, що постановою державного виконавця від 28.05.2014 виконавчий лист було повернуто стягувачу, проте він його не отримував і взагалі нічого не знав про його повернення стягувачу, тобто виконавчий лист втрачено при пересилці.

Учасники справи у судове засідання 21.08.2023 року не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 643/20907/13-ц, суд вирішив відмовити в її задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до пп. 17.4 п. 1 р. ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз пп. 17.4 п. 1 р. ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України дає підстави для висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

При цьому, виданий він може бути лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

У постанові від 21.08.2019 у справі № 2-836/11 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, згідно якої, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Також, Верховний Суд у постанові від 19.04.2021 у справі № 2-1316/285/11 зазначив про те, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення з такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

З огляду на вищевикладене, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, та звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Разом з цим, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 433 ЦПК України).

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені ст. 120 ЦПК України.

Згідно зі ст. 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Отже, приписи п.п. 17.4 п. 1 р. XIІІ «Перехідні положення» ЦПК України не суперечать приписам ч. 1 ст. 433 ЦПК України, і не забороняють суду одночасно розглянути та вирішити поставлені у заяві стягувача питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката такого документа у разі його втрати або розглянути питання про видачу дубліката втраченого виконавчого документа після того, як суд поновив строк для пред`явлення цього документа до виконання.

Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.02.2014 у справі № 643/20907/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 120 000, 00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 200, 00 грн.

31.03.2014 року стягувач отримав виконавчий лист, який був пред`явлений ним до виконання, і 04.04.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 42922783.

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 28.05.2014 ВП № 42922783, виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.02.2014 у справі № 643/20907/13-ц, до якої додала, окрім іншого, вищевказану постанову державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 28.05.2014 ВП № 42922783, виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд Харківської області супровідним листом № 22-ц/790/2720/16 від 24.03.2016 направив стягувачу копію апеляційної скарги з доданими до неї документами.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12.05.2016 рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.02.2014 у справі № 643/20907/13-ц залишено без змін.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що весь цей час стягувач цікавився ходом виконавчого провадження, вживав активні дії для реалізації своїх прав з виконання рішення суду від 26.02.2014 у справі № 643/20907/13-ц та звертався з відповідними заявами до органів виконавчої служби.

В силу приписів ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, як учасник виконавчого провадження, має право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, має право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Сторони виконавчого провадження зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Аргументи стягувача в частині того, що він не отримував від виконавчої служби оригіналу виконавчого листа у справі № 643/20907/13-ц і взагалі нічого не знав про його повернення стягувачу, оскільки з постановою від 28.05.2014 його ознайомлено не було, суд оцінює критично, оскільки протягом 9 років стягувач жодного разу не поцікавився ходом виконавчого провадження, хоча мав всі можливості для того, щоб скористатися правами, передбаченими ст. 19 Закону України «Про виконавчого провадження» та своєчасно дізнатися про стан виконавчого провадження.

Отже, строк для подання виконавчого листа у справі № 643/20907/13-ц до примусового виконання був пропущений стягувачем і жодних поважних причин, які можуть бути підставою для поновлення вказаного строку стягувачем зазначено не було.

З урахуванням цього, оскільки нормами цивільного процесуального права передбачено можливість поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання лише у разі добросовісного використання стягувачем свого процесуального права, зважаючи на тривалу бездіяльність стягувача у питанні звернення рішення суду до примусового виконання, за відсутності доказів поважності причин його пропуску та відсутності відповідальності виконавця за втрату виконавчого листа, відмова у поновленні такого строку є пропорційним втручанням у право стягувача на виконання рішення суду.

Такі обмеження переслідують легітимну мету забезпечення можливості для суду зі спливом значного часу, що впливає на можливість отримати надійні та достовірні докази з цього приводу, з`ясувати дійсні причини тривалої затримки у зверненні рішення суду до примусового виконання, та забезпечити правову визначеність для усіх учасників справи щодо їх прав та обов`язків в ситуації, коли рішення суду тривалий час залишається не виконаним.

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечив рівність сторін виконавчого провадження.

Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що стягувачем не надано доказів поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа у справі № 643/20907/13-ц до примусового виконання, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення заяви стягувача про видачу дублікату виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні поданої заяви з урахуванням вищевикладеного.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 433, пп. 17.4 п. 1 р. ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 643/20907/13-ц.

2. Відповідно до ст. 261 ЦПК України дана ухвала набирає законної сили після її підписання, та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня підписання її повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Суддя Н.В. Новіченко