Справа № 1715/6702/12
УХВАЛА

12 квітня 2023 року м. Рівне

Суддя Рівненського імського суду Рівненської області Кучина Н.Г., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про зняття арештів та заборон, обмеження права виїзду,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з клопотанням, в якому просить скасувати арешти з майна та оголошення заборони на його відчуження накладені Рівненським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 38415996 від 27.06.2013 р.; постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 4528276 від 23.10.2014 р.; постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 49487531 від 09.12.2015 р.; постанова про арешт майна боржника ВП № 53195700 від 24.10.2018 р.; постанова про арешт майна боржника ВП № 59791793 від 14.08.2019 р.; постанова про арешт майна боржника ВП № 59791793 від 09.12.2020 р.; постанова про арешт майна боржника ВП № 59791793 від 13.06.2022 р.

Також, просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 15 березня 2007 року, накладене ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25.07.2017р. по справі № 1715/6702/12, яка набрала законної сили 26.09.2017р. до виконання боржником своїх зобов?язань, що покладені на нього виконавчим листом № 1715/6702/12 від 07.06.2013р. Рівненського міського суду Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2226804,58 грн., витрат по оплаті судового збору в розмірі 1700,00 грн. та витрат по оплаті ІТ3 розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

Дослідивши клопотання, суд вважає, що клопотання підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Нормами діючого Цивільного процесуального кодексу України не встановлені вимоги щодо форми та змісту заяви про скасування арешту.

Разом з тим, ч. 9 ст. 10 ЦПК України визначає, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

За таких підстав суд застосовує до форми та змісту клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту вимоги, визначені законом для позовної заяви (ст. ст. 175, 177 ЦПК України).

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

В порушення вимог ст. 175 ЦПК України заявник, звертаючись із заявою до суду не зазначив, докази, що підтверджують кожну обставину, якими обґрунтовує свої вимоги.

У відповідності до діючого законодавства на рухоме та нерухоме майно може бути накладено арешт. Відповідні дії повинні відповідати відповідній судовій справі (цивільна, кримінальна) або провадженню (кримінальне, виконавче).

З матеріалів цивільної справи № 1715/6702/12 вбачається, що арешт на спірне майно було накладено державним виконавцем в порядку виконання рішення суду по цій справі в межах виконавчих проваджень № 49487531 від 09.12.2015 року, № 59791793 від 14.08.2019 року, № 59791793 від 09.12.2020 року та № 59791793 від 13.06.2022 року.

Однак, заявник просить скасувати арешти і по інших виконавчих провадженнях, однак в межах яких справ накладені заявником не заначено.

Тобто, такі дії повинні відповідати відповідній судовій справі (цивільна, кримінальна, адміністративна) або провадженню (кримінальне, виконавче).

Таким чином, клопотання ОСОБА_1 не містить інформації в рамках яких процесів було накладено арешти в межах ВП № 38415996 від 27.06.2013р., ВП № 4528276 від 23.10.2014р. та ВП № 53195700 від 24.10.2018 р.

Заява ж про зняття арешту розглядається судом тільки у межах цивільної справи, в якій такий арешт накладався. Якщо арешт накладався державною виконавчою службою відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» в межах виконавчого провадження, в яких особа є боржником, то подається скарга на дії держаного виконавця про скасування арешту, накладеного виконавчою службою, а у виконавчих провадженнях, в яких особа не є стороною боржника, то має право на пред`явлення позову про скасування арешту.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що боржник, на майно якого державним виконавцем накладено арешт, не може звертатися до суду з заявою про зняття арешту з майна, оскільки у судовому процесі він є боржником та законом для нього встановлений інший порядок вирішення даного питання.

Заява про зняття арешту подається стороною справи, якщо арешт накладений судом відповідно до глави 10 ЦПК України.

Враховуючи, що клопотання ОСОБА_1 не містить доказів в рамках яких процесів було накладено арешти, зокрема в межах виконавчих проваджень ВП № 38415996 від 27.06.2013р., ВП № 4528276 від 23.10.2014р. та ВП № 53195700 від 24.10.2018р., що унеможливлює визначити в порядку якого судочинства має розглядатися вказане клопотання в частині скасування арешту, накладеного постановами державної виконавчої служби, відтак підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Крім того, клопотання про зняття арештів не підлягає розгляду в порядку зазначеному заявником з покликанням на норми Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно суд роз`яснює, що враховуючи, що арешти на спірне майно було накладено державним виконавцем в порядку виконання рішення суду у цивільній справі № 1715/6702/12 в межах виконавчих проваджень № 49487531 від 09.12.2015 року, № 59791793 від 14.08.2019 року, № 59791793 від 09.12.2020 року та № 59791793 від 13.06.2022 року, в яких він є боржником, то заявник не може пред`являти клопотання про зняття арешту, оскільки врегулювання цього питання встановлено розділом VІІ ЦПК України, а тому ОСОБА_1 має право на звернення до суду зі скаргою, а у виконавчих провадженнях, в яких він не є стороною боржника, то має право на пред`явлення позову про скасування арешту.

Таким чином, заявник має визначитися з порядком звернення до суду з вимогою про скасування арештів та заборон.

Також, ОСОБА_1 , в клопотанні просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно п. 5, 6 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Наведене вказує на те, що боржник звертається до суду з відповідною заявою, а не з клопотанням про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, що суперечить ст. 441 ЦПК України.

Таким чином боржником не дотримано наведених положень ст.441 ЦПК України, тобто клопотання подане з порушенням цієї норми, а тому клопотання ОСОБА_1 в частині обмеження права виїзду за кордон також підлягає залишенню без руху.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ст.185 ЦПК України заяву необхідно залишити без руху, надати заявнику строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного клопотання потрібно залишити без руху та надати заявнику строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про зняття арештів та заборон, обмеження права виїзду залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме: визначитися з порядком звернення до суду у відповідності до вимог ЦПК України; надати докази в рамках, яких процесів було накладено арешти, зокрема в межах виконавчих проваджень ВП № 38415996 від 27.06.2013р., ВП № 4528276 від 23.10.2014р. та ВП № 53195700 від 24.10.2018р., та подати до суду належним чином оформлену вимогу про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Роз`яснити заявнику, що у разі, якщо він не виконає вказані вимоги, заява вважається неподаною і повертається йому, що не перешкоджає повторному зверненню до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Г. Кучина