Справа № 214/8421/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 квітня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

за участю представника відповідачки - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №/Т/972128 від 17 жовтня 2013 року в загальному розмірі 25 565 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 14 445 грн. 00 коп., заборгованість по процентам - 2 грн. 00 коп., заборгованість за комісією 10 518 грн. 00 коп., заборгованість за штрафом та пенею - 600 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 17 жовтня 2013р. між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» було укладено кредитний договір №/Т/972128. 23.03.2018 між ПАТ «АКТАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір №2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, ПАТ «АКТАБАНК» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору ( надалі за текстом Боржники), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору ( надалі за текстом «Основні договори»). Згідно п. 2.2. Договору про відступлення прав вимоги, ТОВ"ФК"ЄАПБ" в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань Розмір Прав вимоги, які переходять до ТОВ"ФК"ЄАПБ", вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до ТОВ"ФК"ЄАПБ" у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов Основних договорів. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 25565 грн., з яких: 14445 грн. заборгованість за основним боргом; 2 грн. заборгованість за процентами; 10518 грн. заборгованість за комісією; 600 грн. - штрафи, пені. На виконання п. 3.4. Договору про відступлення прав вимоги, згідно вимог ст. ст. 512 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення «Укрпошти» ТОВ"ФК"ЄАПБ" було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних. Відповідно до абз. 2 п. 3.4. Договору про відступлення прав вимоги, банк здійснює повідомлення боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті ПАТ «АКТАБАНК» протягом 2 робочих днів (повідомлення за 26.03.2018 за посиланням http://www.aktabank.com/). Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Згідно із ч. 2. ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. На виконання та у зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено: "Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом."Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч. 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23.03.2018 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_3 має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК"ЄАПБ" за кредитним договором № /Т/972128 від 17 жовтня 2013р. в сумі 25565 грн.Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.Відповідно до п. 5.3. Кредитного договору, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 10 років.

Ухвалою суду від 9 грудня 2019 року судом відкрито провадження по справі.

27 січня 2020 року ухвалено заочне рішення. Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач скористався своїм правом на відзив, представником відповідача адвокатом Зарівною С.В. надано суду відзив на позовну заяву, де зазначено, що позовні вимоги не визнаються, позов вважає таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Надає копію свідоцтва про шлюб та повідомляє, що ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_4 в зв`язку зі вступом у шлюб. Просить суд відмовити у позові, мотивуючи тим, що до позовної заяви не надано належних допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, а саме не долучено копію Додатку №1 до договору №2 про відступлення прав вимоги від 23.03.2018 року, на який посилається позивач. А щодо витягу з додатку №1 до договору №2 про відступлення права вимоги від 23.03.2018 року, то вказаний витяг не передбачений як документ договору, не є копією самого додатку №1, не містить печаток і підписів уповноважених сторін договору, а сформований представником позивача як самостійний документ, з нього не має можливості встановити юридичний зв`язок витягу з реєстру передачі прав вимоги з реальним реєстром боржників, який наведений в Додатку №1 до договору №2 про відступлення прав вимоги, тому цей доказ не є достовірний та відповідач ставить під сумнів відповідності витягу до оригіналу, просить такий доказ не брати до уваги. Крім того, зазначає, що ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) не отримувала жодних листів, повідомлень, попереджень щодо сплати по договірним зобов`язанням кредиту та про перехід до нового кредитора прав у зобов`язанні, як того вимагає закон, а тому відповідачу було не відомо про нові реквізити для сплати та нового кредитора, досудове врегулювання спору не відбулося, не надано прав добровільного вирішення питання, заявлені позивачем вимоги є передчасними, а дії не ґрунтуються на законі. Вказує, що добросовісно виконувала договірні умови по кредитному договору № № /Т/972128 від 17 жовтня 2013 року укладеного між ПАТ «АКТАБАНК» та відповідачкою, за умовами якого надано грошові кошти в сумі 20 000,00 грн., зі свого боку проводила належно і щомісячно сплату кредиту в більшому розмірі ніж встановлено було графіком погашення, в період з листопада 2013 року по вересень 2015 року сплатила в рахунок погашення кредити 14 467,00 грн., залишилось до сплати 5533,00 грн. що підтверджує квитанціями про сплату. А з жовтня 2015 року відділення банку ПАТ «АКТАБАНК» зачинились, інші банки не приймали платежі на цей банк, бо останній знаходився у стані припинення, тому відповідач не змогла здійснювати платежі по обставинам, що не залежали від неї. Вважає, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання кредитних умов, а оскільки письмового повідомлення про перехід прав до нового кредитора у зобов`язанні за кредитним договором не направлялось, то її вина в порушенні зобов`язань відсутня. Відзивом заявлено про застосування у спорі строків позовної давнини. Заперечення на позов обґрунтовуються відсутністю доказів по розрахунку розміру заборгованості за період з березня 2018 року по листопад 2019 року, де нарахування відображене однією сумою по розділам в одному місяці березень 2018 р., що унеможливлює перевірити правильність нарахувань, а тому розмір боргу є недоведеним. Також просить суд врахувати, що наданий позивачем розрахунок не може бути підтвердженням існування заборгованості, оскільки він не є первинним документом, так як не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім того, вважає нарахування пені та штрафу в сумі 600,00 грн. неправомірними, так як проведено нарахування не зазначено, що окремо є пенею та окремо штрафом, одночасне застосування за одне те саме правопорушення один вид цивільно-правової відповідальності заборонено ст.61 Конституції України. Сплата коштів за обслуговування кредиту, тобто коштів які супроводжують кредит комісія, є несправедливою умовою кредитного договору, а тому заявлена комісія 10 518,00 грн. не підлягає стягненню. Зазначає, що належними та допустимими доказами позовні вимоги не доведені, тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

27.09.2021 року до суду надійшла від представника позивача ОСОБА_7 відповідь на відзив на позовну заяву, якою заперечував проти обставин викладених у відзиві на позов. Посилається на умови кредитного договору № /Т/972128 від 17 жовтня 2013 року, де п. 2.1 передбачено, що банк надав кредит в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту сплатити проценти, комісію в обумовлені договором строки. Відповідно до п. 2.1.1 вказаного кредитного договору встановлено щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 650,00 грн., що розраховується як 3,25 відсотків від суми кредиту вказаного в п. 2.1. договору та включається в суму щомісячного платежу та сплачується щомісячно починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту 15 числа кожного місяця (п.2.1.3.), вказане знаходить своє відображення у Додатку №1 до кредитного договору- графіку платежів з детальним описом. Звертає увагу суду, що відповідачем надано 12 платіжних доручень, а зобов`язання по здійсненню платежів 36 місяців, що підтверджує неналежне виконання своїх зобов`язань відповідачем, при цьому не визнає три платіжних доручення наданих до відзиву що мають погане ксерокопіювання. Роз`яснює, що борг до моменту відступлення права вимоги, 23.03.2018 року, нараховувалась ПАТ «АКТАБАНК», позивач після моменту переуступки права вимоги не здійснював додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача, всі нараховані відсотки, пеня та штраф нараховувались виключно первісним кредитором. Вказує, що законодавством України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. Щодо подвійного застосування цивільно-правової відповідальності за кредитним договором повідомляє, що п.5.1. кредитного договору встановлено право вимагати від клієнта штраф 150,00 грн. за кожний просторочений щомісячний платіж або його частину на строк більше п`яти календарних днів при сумі простроченого щомісячного платежу більше 15 грн. По кредитному договору нараховувались виключно штрафи, а тому заявлена сума 600,00 грн. є штрафом і подвійної цивільно-правової відповідальності за кредитним договором не має. Не погоджується із застосуванням строків позовної давнини, оскільки п.5.3. кредитного договору № /Т/972128 від 17 жовтня 2013 року термін позовної давності по вимогам стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, пені або штрафів встановлюється сторонами тривалістю десять років, вказане застереження до кредитного договору є договором про збільшення позовної давності. Оскільки згідно з кредитним договором, його підписанням позичальник засвідчила ознайомлення з його умовами, а також умовами кредитування, вона дала згоду на збільшення позовної давності. До того ж зважаючи на приписи ч.1 ст.261 ЦК України, правову позицію ВСУ, викладену в постанові від 06 листопада 2013 року в справі №6-116цс13, строк позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони прав на позов, а з огляду на укладення договору відступлення прав вимоги - з моменту відступлення таких прав. Зважаючи на викладене, представник позивача вважає, що загальний строк позовної давності щодо стягнення за кредитним договором з 20.03.2018 року по 23.03.2021 року. Просив задовольнити позов у повному обсязі та проводити судові засідання за відсутності представника позивача.

30 листопада 2021 року представник відповідача адвокат Зарівна С.В. надала до суду пояснення стосовно отриманої відповіді на відзив, якими зазначає, що позицію викладену у відзиві не спростовано позивачем та пояснює додатково, що до відповіді на відзив надано копію Додатку №1 до договору №2 про відступлення права вимоги від 23.03.2018 року, в якому під номером 3115 вказано прізвище відповідача навпроти якого в графі заборгованість за основним боргом 14445,00 грн., борг по процентам -2,00 грн., заборгованість за комісією 10 518,00 грн., штрафи та пеня відсутні. Але в позові заявлено до стягнення суму штрафу, пені- 600,00 грн., тобто після закінчення кредитного договору, що заборонено чинним законодавством. Крім того вказує, що позивачем відповіддю на відзив визнано, що відповідно до договору кредиту № /Т/972128 від 17 жовтня 2013 року встановлено щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 650,00 грн. При цьому, відповідно до приписів п.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» така умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Так, управління кредитом є супутньою послугою і встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк фактично здійснює на власну користь, є протиправним. Відтак, стягнення щомісячних платежів за управління кредитом в розмірі 650 грн. 00 коп. суперечить вимогам чинного законодавства, а тому вимога кредитного договору відповідно до ст.ст.203, 215 ч.1, ч.2 ЦК України є нікчемною, та не потребує визнання недійсним в окремому порядку. Стосовно цього Верховним Судом висловлена правова позиція, викладена в постанові від 23 січня 2019 року у справі №182/6138/15-ц (провадження №67-2018св18). Оскільки у позивача відсутні правові підстави вимагати сплати відповідачем заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) тому всі кошти, сплачені позичальником в рахунок щомісячних процентів (плати за управління кредитом) повинні бути зараховані на погашення зобов`язання за основним боргом та процентами. У зв`язку з чим сплачена відповідачем грошова сума 14 467,00 грн. повинна зарахуватись на погашення зобов`язання за основним боргом, тілом кредиту, дійсний розмір боргу складає 5 533,00 грн. Вважає позовну заяву не доведеною належними та допустимими доказами, та такою, що не підлягає задоволенню.

17.01.2022 представником позивача ОСОБА_8 до суду надано додаткові письмові пояснення, згідно яких просить проводити розгляд справи за відсутності представника та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, представник відповідачки адвокат Зарівна С.В. подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутності, з позовними вимогами не згодна, просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: кредитний договір (а.с.5-6), графік платежів (а.с.6зв.), розрахунок (а.с.7), повідомлення (а.с.9), анкета (а.с.10,11), запит на отримання кредиту (а.с.12), заява на видачу готівки (а.с.13), розрахунок заборгованості (а.с.17), повідомлення про відступлення (а.с.18), протокол електронного аукціону (а.с.19), платіжне доручення (а.с.20), договір відступлення прав вимоги (а.с.21-22), додаток №1 до договору №- реєстр договорів (а.с. 23) витяг (а.с.23), свідоцтва (а.с.24,25), опис (а.с.26), свідоцтво про шлюб (а.с. 69), квитанції про сплату кредиту з 08.11.2013 року по 07.09.2015 року на суму 14 467,00 грн. (а.с. 73-84), реєстр договорів права вимоги (а.с. 158-160).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: кредитний договір (а.с.5-6), графік платежів (а.с.6зв.), розрахунок (а.с.7), повідомлення (а.с.9), анкета (а.с.10,11), запит (а.с.12), заява (а.с.13), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме укладення кредитного договору, умови надання кредиту та порядок його погашення.

Суд вважає належним доказом: розрахунок заборгованості (а.с. 17),так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме суму заборгованості за кредитним договором.

Суд вважає належними доказами: протокол електронного аукціону (а.с.19), платіжне доручення (а.с.20), договір відступлення прав вимоги (а.с.21-22), витяг (а.с.23), свідоцтва (а.с.24, 25), опис (а.с.26),реєстр договорів права вимоги (а.с. 158-160), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме підстави переходу до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_3 за кредитним договором №/Т/972128 від 17 жовтня 2013р. в розмірі 25565 грн.

Суд вважає належним доказом: повідомлення про відступлення (а.с.18), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме направлення повідомлення відповідачці про відступлення права вимоги позивачеві, а також про порядок погашення заборгованості за кредитним договором.

Суд вважає належним доказом: квитанції про сплату кредиту з 08.11.2013 року по 07.09.2015 року на суму 14 467,00 грн. (а.с. 73-84),так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме часткового погашення заборгованості відповідачкю.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

17 жовтня 2013 року між публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» (далі ПАТ «АКТАБАНК») та ОСОБА_9 укладений кредитний договір за № /Т/972128. (а.с. 5-6).

За умовами кредитного договору № /Т/972128 від 17 жовтня 2013 року ОСОБА_10 отримала кредит в розмірі 20 000 грн. 00 коп. строком на 36 місяців (тобто до 16 жовтня 2016 року) з процентною ставкою за кредитом у розмірі 0,01% який включається в щомісячний платіж та комісією за супроводження кредиту в розмірі 650,00 грн., що розраховується як 3,25 % від суми кредиту вказаного в п. 2.1.1 договору та включається в суму щомісячного платежу.

Пунктом 2.4. вказаного кредитного договору встановлено, що погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата за супроводження кредиту здійснюється постачальником щомісячно починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту, 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця рівними частинами в сумі 1205,65 грн. (одна тисяча двісті п`ять грн. 65 коп. ) з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 16 жовтня 2016 року (включно) , на умовах зазначених цим Договором, згідно додатку №1, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно додатку №1 до договору № /Т/972128 від 17 жовтня 2013 року «Графік платежів з детальним розписом сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту» , загальний щомісячний платіж визначено в розмірі 1205 грн.65 коп. в період з 15.11.2013 року по 15.09.2016 року, та 1205 грн.36 коп. -16.10.2016 року, який включає: щомісячні проценти за користування кредитом, змінювані величини, комісія за супроводження кредиту (фіксована сума) щомісячно 650 грн. 00 коп. та погашення основної суми кредиту щомісячно від 555 грн.49 коп. до 555 грн. 64 коп. З графіком відповідач була ознайомлена, що підтверджується її підписом, не оспорюється сторонами.(а.с. 6зв.).

Згідно з наданою позивачем заявою ПАТ «АКТАБАНК » на видачу готівки від 17 жовтня 2013 року, здійснено операцію : надання кредиту отримувачу ОСОБА_3 відповідно кред.дог. /Т/972128 від 17.10.2013 р. в суммі 20 000 грн. 00 коп. (а.с.13)

На підставі договору відступлення прав вимоги №2 від 23 березня 2018 року та додатку №1 до нього (реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами), ПАТ «АКТАБАНК», як первісний кредитор, відступило новому кредиторові ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №/Т/972128 від 17 жовтня 2013 року, станом на 23.03.2018 року на загальну суму вимог 24 965 грн.00 коп., з яких : 14 445 грн. 00 коп. - заборгованість за основним боргом; 2 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами; 10 518 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією. (а.с. 21-22).

Вказані факти й обставини встановлені судом на підставі письмових доказів: кредитного договору (а.с.5-6), графіку платежів (а.с.6зв.), розрахунку (а.с.7), повідомлення (а.с.9), анкети (а.с.10,11), запиу на отримання кредиту (а.с.12), заяви на видачу готівки (а.с.13), розрахунку заборгованості (а.с.17), повідомлення про відступлення (а.с.18), протоколу електронного аукціону (а.с.19), платіжного доручення (а.с.20), договору відступлення прав вимоги (а.с.21-22), додатку №1 до договору №- реєстр договорів (а.с. 23) витягу (а.с.23), свідоцтва (а.с.24,25), опису (а.с.26), квитанцій про сплату кредиту з 08.11.2013 року по 07.09.2015 року на суму 14 467,00 грн. (а.с. 73-84), реєстру договорів права вимоги (а.с. 158-160).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачкою кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку, зокрема, заборгованості за наданим кредитом.

Враховуючи те, що ПАТ «АКТАБАНК», як первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором перед ОСОБА_3 виконало у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого судом не встановлено, а відповідачем не надано, та враховуючи правомірність набуття прав вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суд приходить до висновку про обґрунтованість його звернення до суду.

Надаючи оцінку запереченням відповідача в розрізі заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Відповідачка не визнає вимоги в частині стягнення заборгованості за щомісячними процентами (комісія за супроводження кредиту) - 10518 грн. 00 коп., вважаючи умови договору щодо їх стягнення нікчемними, а до вимоги про стягнення пені в сумі 600 грн. 00 коп. вказує, що пеня нарахована після закінчення кредитного договору та поза межами строків позовної давнини. На підставі наведених нею розрахунків у поясненнях, заборгованість за кредитним договором відповідачка визнала в сумі 5 533 грн. 00 коп., що є боргом за тілом кредиту.

Щодо стягнення заборгованості за щомісячними процентами (комісія за супроводження кредиту) - 10518 грн. 00 коп., суд звертає увагу на наступне.

Згідно з ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції від 02.12.2012 року, що діяла на час укладення кредитного договору), споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За загальним правилом, передбаченим ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Згідно з ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ст.3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання кредитних коштів за кредитом чи супроводження кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки, надання кредитних коштів за кредитом є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і супроводження кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 718/194/17 (провадження № 61-29385сво18) та від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформувала висновки про те, що визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення.

Так, п.2.1.2 договору № /Т972128 від 17.10.2013 року встановлено, що за надання кредиту позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 650 грн., що розраховується як 3,25 відсотка від суми кредиту вказаного в п. 2.1. цього договору. Пунктом 2.1.3. даного договору передбачена щомісячна плата комісії за супроводження кредиту, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту,15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 1205 грн. 65 коп.

У додатку №1 до договору № /Т972128 від 17.10.2013 року Графік платежів наведено опис вартості кредитних платежів , щомісячна сума платежу за розрахунковий період становить 1205 грн.65 коп., з яких стала щомісячна сума 650 грн. 00 коп. є комісія за супроводження кредиту, також проценти за користування кредитом та погашення основної суми кредиту.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги фактичне встановлення у кредитному договорі додаткових щомісячних процентів, які по суті є платою за управління кредитом, що не є послугами в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», та несправедливими положеннями договору про споживчий кредит, суд приходить до висновку про нікчемність зазначених умов договору та відсутність правових підстав для нарахування та, відповідно, стягнення зі відповідачки плати за управління кредитом в сумі 10518 грн.00 коп. Проте, зазначене не має наслідком визнання недійсним договору у цілому. За таких обставин, в іншій частині кредитний договір є чинним та підлягає виконанню сторонами. Так як вимога позивача про стягнення з позичальника заборгованості з плати за управління кредитом ґрунтується на нікчемній умові укладеного з кредитодавцем договору, у цій частині позов задоволенню не підлягає.

Також судом враховано, що ОСОБА_10 було здійснено погашення кредитної заборгованості квитанція від 08.11.2013 року на суму 1206,00 грн., квитанція від 09.12.2013 року на суму 1206,00 грн., квитанція від 10.01.2014 року на суму 1206,00 грн., квитанція від 08.02.2014 року на суму 1206,00 грн., квитанція від 07.03.2014 року на суму 1206,00 грн., квитанція від 14.04.2014 року на суму 1210,00 грн., квитанція від 14.05.2014 року на суму 1206,00 грн., квитанція від 13.06.2014 року на суму 1188,00 грн., квитанція від 14.07.2014 року на суму 1207,00 грн., квитанція від 15.08.2014 року на суму 1206,00 грн., квитанція від 06.08.2015 року на суму 1210,00 грн., квитанція від 07.09.2015 року на суму 1206,00 грн. ( а.с. 73-84).

Отже, відповідачка фактично сплатила на погашення кредитної заборгованості суму 14 467 грн.00 коп.

Оскільки у позивача відсутні правові підстави вимагати сплати відповідачем заборгованості за щомісячними процентами (платою за супроводження кредитом) в сумі 7800 грн. 00 коп., тому всі кошти, сплачені позичальником в рахунок щомісячних процентів (плати за управління кредитом) в розмірі 14 467 грн. 00 коп. суд вважає за можливе зарахувати на погашення зобов`язання за основним боргом та процентами в порядку черговості.

У зв`язку з цим дійсний розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту складає 5533 грн. 00 коп., та 2 грн. 00 коп. борг за процентами, всього заборгованість 5535 грн. 00 коп. (з розрахунку: (20 000,00 грн. отримана сума кредиту 14 467 грн. 00 коп. сплачена сума кредиту + 2 грн. 00 коп. борг за процентами = 5535 грн.00 коп. прострочена заборгованість).

Суд погоджується з наведеними відповідачем запереченнями стосовно заявлених вимог стягнення штрафу, пені в розмірі 600 грн. 00 коп. виходячи з наступного.

Позивачем надано копію Додатку №1 до договору №2 про відступлення права вимоги від 23.03.2018 року, укладеного між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в якому під № 3115 вказано прізвище ОСОБА_3 навпроти якого зазначено в графі заборгованість за основним боргом 14 445,00 грн., заборгованість за процентами 2,00 грн., заборгованість за комісією 10 518,00 грн. Штрафи та пеня відсутні.

Договір № /Т/972128 від 17.10.2013 року укладений між відповідачкою та ПАТ «Актабанк», закінчив свій термін 16 жовтня 2016 року .

З чого вбачається, що сума 600 грн. не визначена штрафом чи пенею , нарахована вже після закінчення кредитного договору .

Після закінчення дії договору, проценти, пеня не нараховується, правова позиція Верховного Суду у справі №175/4753/15.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Позивач відображає грошові кошти в розмірі 600 грн., одночасно як штраф і пеню через кому, що протирічить чинному законодавству.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, суд зазначає про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту з процентами в розмірі 5 535 грн. 00 коп., а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 415 грн. 89 коп. (а.с.1) пропорційно частині задоволених вимог (21,65%).

Керуючись ст.ст.15, 16, 207, 525, 526, 546, 549, 626-628, 638, 639, 1048, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 228, 258-260, 263-265, 274, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) суму заборгованості за кредитним договором № /Т/972128 від 17 жовтня 2013 р. в розмірі 5535 грн. 00 коп., з яких: 5533 грн. заборгованість за основним боргом; 2 грн. заборгованість за процентами;

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30), витрати по сплаті судового збору в сумі 415 грн. 89 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов