ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар: Андрейко Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2021 року по справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_1 , державного реєстратора Комунального підприємства «Регістр Сервіс» Первомайської міської ради Харківської області Малишева Віталія Валерійовича, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна про визнання недійсними договору купівлі-продажу прав вимоги, договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, скасування рішень, припинення та поновлення права власності

В С Т А Н О В И В:

27.12.2019 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням наступних уточнень просить: визнати недійсним Договір № 1563/К купівлі продажу прав вимоги від 12.07.2019 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк», від імені якого діяв представник до Довіреністю ОСОБА_4 , та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник за довіреністю ОСОБА_5 ; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 444/06-КВ/Z, укладений 12.07.2019 року між ПАТ «Дельта Банк», від імені якого діяв представник за Довіреністю Сорокін М.В., та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник за довіреністю ОСОБА_5 , посвідчений ПН КМНО Антиповою І.В. (реєстраційний номер 527); скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Антипова І.Я. щодо зміни іпотекодержателя ПАТ «Дельта-Банк» на ОСОБА_1 та припинити обтяження; скасувати рішення державного реєстратора Малишева В.В. про державну реєстрацію за ОСОБА_1 прав та обтяжень щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (далі Квартира), припинити право власності ОСОБА_1 на вказану Квартиру та поновити право власності на Квартиру за позивачем.

05.10.2021 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на спірне нерухоме майно Квартиру.

В обґрунтування заяви позивач посилається на обставини, викладені в позові, а також на положення законодавства України та судову практику Європейського суду з прав людини і Верховного Суду. Зазначає, що існує реальна загроза відчуження Квартири, яка є предметом спору, що може утруднити або зробити неможливим подальший ефективний захист та поновлення прав позивача, оскільки останній буде вимушений заявляти нові позовні вимоги із залученням нових власників.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 11 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом адвоката Соляник О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_1 , державного реєстратора Комунального підприємства «Регістр Сервіс» Первомайської міської ради Харківської області Малишева Віталія Валерійовича, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна, про визнання недійсними договору купівліпродажу прав вимоги, договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, скасування рішень, припинення та поновлення права власності - задоволено частково.

Заборонено відчуження квартири АДРЕСА_2 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 ..

В іншій частині заяви - відмовлено.

Роз`яснено , що ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

ОСОБА_1 оскаржила вказану ухвалу в апеляційному порядку. Скарга мотивована тим, що на думку апелянта, судом першої інстанцій не дотримана така основна засада судочинства, як законність та обгрунтованість, що передбачає собою ухвалення судом рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи та правозастосовній практиці Верховного Суду, підтверджених тими проказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Скаржник зазначає , що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб?єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов?язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

З огляду на те, що документи, що підтверджують право власності апелянта на сьогодні є ніким не спростовані, дійсні та підтверджують право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном в рамках чинного законодавства України, то вчинені судом дії щодо заборони відчуження квартири порушують право власності на нерухоме майно. яке закріплене ст. 41 Конституції України.

Крім того, апелянт наголошує, що застосування вищезазначених заходів забезпечення позову фактично вирішує по суті справу, що суперечить вимогам ст. 149 ЦІК України, а також позивач просить вжити заходи забезпечення позову з метою уникнення виконання зобов`язань за договором кредиту, що суперечить діючому законодавству.

Таким чином, застосування судом такого заходу забезпечення позову як заборона відчуження квартири враховуючи існуючі фактичні обставини є недоцільним, неспівмірним та жодним чином не співвідноситься з предметом заявленого позову.

До того ж, судом не обгрунтовано, які саме несумлінні дії Відповідачів щодо нерухомого майна можуть завадити виконанню рішення суду щодо визнання недійсними договорів відступлення права вимоги.

Апелянт просить скасувати ухвалу Московського районного суду від 11 жовтня 2021 року та ухвалити нову, якою відмовити повністю в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України. До них в тому числі відноситься заборона вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апелянт вказує, що оскаржувана ухвала є невмотивованою , та колегія суддів не може погодитись із вказаним аргументом у зв`язку із слідуючим.

Апеляційний суд вважає, що районним судом належно вмотивовано ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову. Так, суд першої інстанції вірно керувався постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18.У вказаній постанові висловлено висновки щодо застосування норм права, згідно яких співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, в зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власника, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Вказаний вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

Наведене вище також спростовує аргумент скаржника , щодо того що суд не забезпечив відшкодування збитків Відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, адже в суду відсутні підстави вважати що таких збитків може бути завдано .

Колегія суддів , дослідивши матеріали справи встановила , що 05.07.2006 року між позивачем та ТОВ «Український промисловий банк» укладений Іпотечний договір 444/06-КВ/Z, згідно умов якого позивач передав банку в іпотеку Квартиру з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 444/06-КВ, укладеним між банком та ОСОБА_7 ..

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 236140361 від 09.12.2020 року вбачається, що власником Квартири з 25.09.2019 року є ОСОБА_1 .. Підставою для реєстрації зазначено вимогу ОСОБА_1 , іпотечний договір № 444/06-КВ/Z від 05.07.2006 року, договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Тож з вказаних доказів вбачається , що між сторонами дійсно виник спір в тому числі щодо правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на Квартиру та правомірності вибуття Квартири з власності позивача, що вірно встановлено судом та не спростовано апелянтом.

Дослідивши матеріали справи , та перевіривши обґрунтованість ухвали , колегія суддів погоджується із висновком районного суду, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірної Квартири на користь інших осіб, які не є учасниками справи, а відтак істотно ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду, а також ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача, які згідно доводів позовної заяви порушені відповідачем.

Висновок , щодо належного заходу забезпечення позову у категорії справ предметом позову яких є в тому числі скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно висловлений у постанові Верховного Суду від 19.02.2021 року в справі № 643/12369/19 , згідно вказаного висновку саме заборона відчуження спірного нерухомого майна, є належним заходом забезпечення позову.

У зазначеній постанові Верховним Судом вказано, що відсутність доказів на підтвердження дійсного наміру відповідача відчужити квартиру не можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки забезпечення позову у цьому спорі, який має майновий характер, спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відтак , у колегії суддів відсутні підстави вважати хибним висновок районного суду, що накладення заборони відчуження Квартири є співмірним, необхідним, ефективним та достатнім заходом забезпечення позову, який гарантуватиме ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача в разі задоволення позову і одночасно не становитиме надмірний тягар для власника Квартири, оскільки Квартира фактично перебуватиме у володінні власника та обмежується лише можливість розпоряджатися нею. Вказаний вид забезпечення позову не впливатиме на матеріальний стан власника Квартири та не призведе до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

Скаржник також посилається на те , що постановою Харківського апеляційного суду від 14.07.2020 ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 02.01.2020 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії у справі №643/21914/19 скасовано , проте це залишилось позаувагою районного суду під час ухвалення оскаржуваної ухвали від 11.10.2021.

Та колегія суддів звертає увагу , що наразі , ОСОБА_2 так само відмовлено у вимозі щодо заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на спірне нерухоме майно Квартиру.

Районним судом вірно зазначено, що позивачем не обґрунтовано та не доведено, яким чином дії щодо можливої реєстрації обтяжень можуть ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, які стосуються вирішення спору щодо права власності на Квартиру. Відтак , вказаний аргумент апелянта не заслуговує на увагу.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції були додержані норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції не встановлено, а тому ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А. Лобов