Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2023 р. смт Тиврів 145/724/21

2-о/145/15/2023

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Маркевич А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гнівань Тиврівського району померла його мати ОСОБА_2 , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок в АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0.0992 га кадастровий номер :01:037:0158 в АДРЕСА_1 . Земельна ділянка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 711835, виданим на її ім`я на підставі рішення Гніванської міської ради №933 32 сесії 5 скликання від 27.08.2010.

За життя ОСОБА_2 належним їй майном не розпорядилася.

Він спадкоємець першої черги за законом після ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, оскільки вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , так як на час відкриття спадщини він проживав разом зі спадкодавцем і від спадщини не відмовився.

Перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом є те, що ОСОБА_2 до дня смерті проживала і була зареєстрована в належному їй будинку в АДРЕСА_1 , а він проживав разом з нею в належному їй будинку, але зареєстрованим був в будинку АДРЕСА_2 . Будинок № 31 йому в 1981 році подарувала його баба і він прописався в цьому будинку, якому уже більше 100 років і він не придатний для проживання.

ОСОБА_2 померла у віці 89 років. Вона внаслідок віку та вікових хвороб не могла самостійно забезпечувати свою життєдіяльність. Тому він протягом останніх років до дня її смерті постійно проживав з нею та здійснював за нею догляд.

Встановлення даного факту йому необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_2 .

Просить встановити факт, що він постійно проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини, тобто на день смерті матері, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, повністю підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, наведених у заяві.

Представник заінтересованої особи Гніванської міської ради на розгляд справи до суду не з`явився, надавши суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність та не заперечував проти її задоволення.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гнівань Тиврівського району померла ОСОБА_2 (а.с.3), яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок в АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0.0992 га кадастровий номер :01:037:0158 в АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_2 належним їй майном не розпорядилася, заявник - спадкоємець першої черги за законом, бажає прийняти спадщину, яка відкрилась після її смерті, оскільки проживав з матір`ю і від спадщини не відмовився.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2,23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявників зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

За ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Факт, що ОСОБА_1 постійно проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , протягом останніх років до дня її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 13 квітня 2021 року (а.с.5), відповідно до якого заявник фактично проживав із матір`ю однією сім`єю та вів з нею спільне господарство; записами в домовій книзі для приписки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 (а.с.7-8), відповідно до яких заявник також проживає в даному будинку.

ОСОБА_2 померла у віці 89 років. Вона внаслідок віку та вікових хвороб не могла самостійно забезпечувати свою життєдіяльність. Тому він постійно проживав з нею та здійснював за нею догляд.

Судом встановлено, що заявнику необхідно встановити факт постійного спільного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , з метою оформлення права на спадщину, отже, встановлення факту проживання заявника з матір`ю, на момент смерті останньої породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому спір про встановлення даного факту відсутній.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви.

Керуючись ст.ст.1216-1218, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст.315-316 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 постійно проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини, тобто на день смерті матері, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 17 квітня 2023 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.