Дата документу 16.05.2023 Справа № 334/7115/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 334/7115/21 Головуючий у 1 інстанції: Філіпова І.М.
№ 22-ц/807/551/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Ільїна Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості 1/2 частини квартири, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ

В вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості 1/2 частини квартири, визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначав, що він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2017 року після смерті його тітки, ОСОБА_3 . Власником іншої 1/2 частини квартири є ОСОБА_2 , згідно договору дарування від 29.06.2016 року Відповідачка здійснювала догляд за чоловіком його тітки, ОСОБА_4 , який їй подарував свою частку квартири.

Сторони між собою не знайомі, не мають родинних чи будь-яких відносин. Відповідачка з 2016 року повністю користується квартирою, у тому числі відповідач користується його частиною власності. У позивача відсутній доступ до квартири, навіть ключі від квартири. Позивач намагався вирішити питання шляхом переговорів з відповідачем, проте вони не змогли дійти згоди щодо вартості квартири.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 270 262,00 грн, та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у розмірі 212 500 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2125 грн 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію вартості частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 322 491 грн. 50 коп.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2017 рокую.

Інша 1/2 частина вказаної квартири належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування части квартири від 29.06.2016 року. Вказані обставини також підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.06.2021 року.

З копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , вбачається, що квартира є однокімнатною.

Таким чином судом встановлено та сторонами не оспорено, що сторони є співвласниками однокімнатної квартири у рівних частках.

Тож розподіл квартири в натурі можливий лише шляхом сплати компенсації одному зі співвласників іншим співвласником .

Сторони погоджуються з цим та позивач бажає отримати таку компенсацію.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Системний аналіз статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, регулюються статтею 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

При цьому згода інших співвласників на виплату співвласнику, який бажає отримати компенсацію вартості його частки, не є обов`язковою, проте судам під час вирішення справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати, чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які мають (не мають) змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки ( Постанова Верховного Суду №1519/21962/14-ц від 29.05.2019 року).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право на захист особа здійснює на свій розсуд (частина перша статті 20 ЦК України). Отже, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Суд першої інстанції правильно надав оцінку застосування чинного законодавства до спірних правовідносин та обрав серед зазначених позивачем правових норм саме ті, які, які підлягають застосуванню у даному спорі.

Судом першої інстанції було встановлено та враховано, що квартира АДРЕСА_1 є однокімнатною, спільне користування власністю сторонами є не можливим, у розумінні положень ч. 2 ст. 183 ЦК України є неподільною річчю. Фактично спірною квартирою користується відповідач, яка постійно в ній проживає, сплачує комунальні послуги, здійснює поточний ремонт.

Обставин, за яких застосування ч. 2 ст. 364 ЦК України, є не можливим, судом першої інстанції не встановлено, до того ж і відповідач у судовому засіданні висловлювала бажання щодо отримання одноособового права власності на квартиру.

Спір між сторонами виник з приводу неузгодження розміру грошової компенсації.

При визначенні розміру грошової компенсації судом першої інстанції враховані наступні надані сторонами докази.

Згідно копії звіту №К210607-2 про незалежну оцінку вартості однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , здійснене ПП «Приват Інвеста» м. Київ, ринкова вартість квартири складає 540 524,00 грн.

Згідно звіту ФОП ОСОБА_5 ОВ від 21.12.2021 року вартість квартири АДРЕСА_1 складає 425 000,00 грн.

За наявності двох висновків щодо вартості спірної квартири, суд першої інстанції надав перевагу тому висновку, який враховує місто та місце розташування квартири, її незадовільний технічний стан, та складений фахівцем ФОП ОСОБА_6 від 21.12.2021 року, який оглядав квартиру.

Оцінка доказів є самостійним елементом дослідження доказів; будь-які фактичні дані, на підставі яких суд може ухвалює обґрунтоване рішення у справі, підлягають певному дослідженню на етапі первинного відбору для цілей судочинства в конкретній справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення чи врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд реалізував своє право щодо оцінки наданих доказів та висновки суду в частині визначення розміру грошової компенсації у апеляційній скарзі не спростовані.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом фактичних обставин та норм закону.

З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 травня 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков