Ухвала

22 травня 2023 року

м. Київ

справа № 369/13584/14-ц

провадження № 61-6486ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду

від 14 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, Першої київської обласної державної нотаріальної контори, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, треті особи: Головне управління юстиції у Київській області, Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Київський обласний державний нотаріальний архів, про визнання недійсним дублікату договору дарування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зобов`язання скасувати його державну реєстрацію, зобов`язання скасувати реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності нерухомого майна і визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду апеляційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року, ухваленої як судом першої інстанції.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 11 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом

від 27 квітня 2013 року на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори Грисюк О. В., за реєстровим № 1-231

від 27 квітня 2013 року, на ім`я ОСОБА_3 .

Зобов`язано КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» скасувати державну реєстрацію 1/2 частини жилого будинку по

АДРЕСА_2 , зареєстрованого КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» у Державному реєстрі речових прав від 20 червня 2012 року за № 282 у книзі 1, за реєстраційним номером майна, згідно з витягом про державну реєстрацію прав № 10493969 на ім`я ОСОБА_4 , зареєстрованого на підставі постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2012 року у справі № 2-а-6848/11.

У задоволенні іншої частини вимог позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 .

Постановою Верховного Суду від 01 червня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_5 задоволено.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 11 вересня 2015 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції, оскільки в порушення вимог статті 392 ЦПК України в ній невірно зазначено найменування суду, до якого подається скарга, оскільки зазначено суд - Верховний Суд України, який не є судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 25 та частини першої статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року було ухвалено, як судом апеляційної інстанції, яка підлягає оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги.

Згідно зі статтею 391 ЦПК України безпосередньо до суду касаційної інстанції подається касаційна скарга, водночас ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Верховного Суду апеляційну скаргу.

Таким чином, особам, які звернулись із апеляційною скаргою, необхідно направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу і копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також указана скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження, оскільки до Верховного Суду заявники звернулися 02 травня 2023 року.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, -

у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Постанову Київського апеляційного суду ухвалено 14 березня 2023 року.

Строк касаційного оскарження сплив 13 квітня 2023 року, заявники подали скаргу 02 травня 2023 року.

Ураховуючи те, що скарга подана після спливу строку касаційного оскарження, заявникам потрібноподати клопотання про поновлення строку касаційного оскарження та зазначити обґрунтовані підстави для поновлення строку і подати необхідні докази.

У разі необхідності слід надати докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження в оригіналах або завірені в установленому порядку їх копії, якими можуть бути оригінал поштового конверту, довідка із поштового відділення зв`язку тощо, або навести інші підстави з відповідними доказами.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4

частини другої статті 394 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Системний аналіз наведених положень ЦПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, в касаційній скарзі має обов`язково наводитися обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у взаємозв`язку з посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу (підстави) для касаційного оскарження судового (судових) рішення (рішень).

Тобто, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі

№ 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі № 755/7957/16-ц,

від 26 червня 2018року у справі № 2/1712/783/2011, від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі № 522/2732/16-ц);

пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення;

пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 листопада

2020 року у справі № 904/3807/19); пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

Скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Враховуючи викладене, заявникам необхідно надати суду касаційну скаргу разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга з відповідним обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав).

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею поставляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 14 березня

2023 року залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для усунення недоліків скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали заявнику буде відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта