УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

30 травня 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

судді Борєйко О.М.

за участю секретаря судового засідання Чорнуцької І.Ю.

позивача ОСОБА_1

представник третьої особи Ярош С.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне територіальне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 квітня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

27 квітня 2023 року до Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головного територіального управління Державної казначейської служби України у Черкаській області - Ярош С.В. про закриття провадження у справі на підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року по справі №580/4380/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та зобов`язано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної та додаткової пенсії за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року в розмірах, встановлених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області на користь позивача недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 листопада 202 року у справі №580/4380/20.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13, «статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За приписами ст. 368 ЦПК України питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

За ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом

№ 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Подібна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 816/2016/17 (К/9901/50946/18)».

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 379 КАС України, у разі вибуття однієї з сторін виконавчого провадження, за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного суду в постанові від 24 вересня 2020 року у справі №640/15623/19, «наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову».

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечив зв`язку з їх необгрунтованістю та безпідставністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судовому засіданні заявлені в клопотанні вимоги про закриття провадження у справі підтримав та просив їх задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, надані учасниками докази, розглянувши клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, про закриття провадження, суд приходить до наступного.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року по справі №580/4380/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та зобов`язано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної та додаткової пенсії за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року в розмірах, встановлених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області на користь позивача недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 листопада 202 року у справі №580/4380/20.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а, «статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За приписами ст. 368 ЦПК України питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

За ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом

№ 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Подібна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 816/2016/17 (К/9901/50946/18)».

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 379 КАС України, у разі вибуття однієї з сторін виконавчого провадження, за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного суду в постанові від 24 вересня 2020 року у справі №640/15623/19, «наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.ч. 2,3 ст.255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 43, 49, 76-81, 83, 89, 95, 247, 255, 260, 261, 263, 353 ЦПК України та ст. ст. 378, 379 КАС України,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Головного територіального управління Державної казначейської служби України у Черкаській області Ярош С.В. про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне територіальне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, про стягнення грошових коштів задовольнити.

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне територіальне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, про стягнення грошових коштів - закрити.

Роз`яснити позивачу, що вона має право звернутись до Черкаського окружного адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Ухвала може бути оскаржена в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення до Черкаського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі оскарження, після розгляду справи апеляційним судом, якщо ухвала не буде скасована.

Повний текст ухвали складений 30 травня 2023 року.

Суддя О.М. Борєйко