Номер провадження: 22-ц/813/2023/23
Справа № 501/2273/21
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,

за участю секретаря - Трофименка О.О.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

від позивача ОСОБА_3 не з`явились,

переглянувши справу №501/2273/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 жовтня 2021 року у складі судді Смирнова В.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 , звернувшись 12 липня 2021 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що уклав з відповідачем ОСОБА_1 шлюб 27 серпня 2011 року, який рішенням суду від 3 серпня 2020 року розірваний. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 вересня 2020 року в справі №501/1609/20 за позовом ОСОБА_1 поділено майно подружжя, а саме транспортний засіб та квартира. Проте залишилось не вирішеним питання про визнання спільною сумісною власністю подружжя контейнерів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , ТОВ «Промтоварний ринок «Сьомий кілометр», дане майно оформлено на відповідача ОСОБА_1 . Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_3 після уточнення вимог просив в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на частку контейнерів №2415, 5454, 5200, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , ТОВ «Промисловий ринок «Сьомий кілометр», стягнути судові витрати (а.с.1-4, 46-47).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 26 липня 2021 року відкрито провадження у справі (а.с.31).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, зазначивши у відзиві, що контейнер № НОМЕР_1 , знаходиться на торговому місці, що нею отримано у строкове користування, контейнер не перебуває у її власності чи у власності подружжя, відповідно поділу не підлягає. Щодо контейнерів № НОМЕР_2 та №5454, що встановлені на території ринку, то позивач не надав доказів своєї участі у придбанні цього майна коштами чи працею. Контейнери придбано на підставі договорів купівлі-продажу від 29 січня 2019 року та від 12 жовтня 2016 року за 15000 грн. та 12000 грн. відповідно, кошти нею взято у позику в ОСОБА_4 , позику підтверджено розписками, з огляду на що контейнери №2415 та №5454 є особистою приватною власністю ОСОБА_1 і поділу як майно подружжя не підлягають. ОСОБА_1 є підприємцем, договори купівлі-продажу укладено не в інтересах сім`ї, дохід від підприємницької діяльності використовувався на підтримку сімейного бюджету. Крім того, спір про поділ спільного майна вирішено у справі №501/1609/20, де питання про поділ контейнерів як майна подружжя не ставився (а.с.58-59).

Позивачем ОСОБА_3 надано відповідь на відзив, за змістом якої зазначено, що майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно набуте у період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції правового режиму спільного сумісного майна покладається на того з подружжя, який її спростовує. ОСОБА_1 є власником торговельних об`єктів та з нею укладені договори про надання послуг по здійсненню торгівельної діяльності на два нестандартних металевих складських контейнера площею 13,67 кв.м, встановлені на місці 5200 на території ринку. Контейнери №5200, 2415, 5454 набуто у власність у період шлюбу. ОСОБА_1 не довела, що контейнери № НОМЕР_2 , 5454 набуті за кошти, отримані в борг від ОСОБА_4 . Контейнери придбавались сім`єю для підприємницької діяльності відповідача з метою отримання доходу для сімейного бюджету (а.с.76-78).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.90-92)

Висновок суду мотивовано тим, що спірне майно придбано не за рахунок коштів подружжя, а за рахунок коштів, отриманих ОСОБА_1 у борг для придбання контейнерів для здійснення підприємницької діяльності.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.97-102).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Спірні контейнери придбані 29 січня 2019 року, 12 жовтня 2019 року, 08 лютого 2016 року, тобто придбані подружжям під час шлюбу. Отже, доведеним є такий критерій спільної сумісної власності як час придбання майна. Навіть якщо допустити, що грошові кошти на купівлю контейнерів отримувалися на підставі розписок (однак, докази таких обставин в матеріалах справи відсутні), то і отримання відповідних коштів, і повернення відбувалося під час шлюбу із спільних коштів подружжя. Крім того, норма статті 70 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідач не надала суду належних та допустимих доказів того, що дійсно майно купувалося за особисті кошти відповідача і не спростувала презумпцію спільного майна. Надані відповідачем розписки жодним чином не доводять факт того, що металеві контейнери №2415 та №5454 були придбані саме за передані ОСОБА_4 грошові кошти, з чого слідує, що спірні контейнери були придбані за спільні кошти подружжя. Отже, доведеним є такий критерій спільної сумісної власності як придбання спірного майна за спільні кошти подружжя. Договори купівлі-продажу контейнерів були укладені в інтересах сім`ї. Сама відповідач визнає такі обставини, зазначаючи у відзиві на позов, що «з метою отримання доходу задля підтримки сімейного бюджету та в інтересах сім`ї для забезпечення загальних сімейних потреб родини (житло, харчування, господарські потреби тощо)». Отже, доведеним є такий критерій спільної сумісної власності як мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Крім того, фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом розглядалася справа про поділ майна подружжя, однак ОСОБА_3 не відносив спірні контейнери до переліку майна, що підлягає поділу. Контейнер №5200 не належить ОСОБА_1 на праві власності, докази купівлі-продажу даного контейнеру відсутні. Торгове місце №5200 на території КП №2 ТК №1, які розташовані на території ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: АДРЕСА_1 , отримано у строкове користування для встановлення нестандартних металевих контейнерів для здійснення підприємницької діяльності. Жодних інших документів на металеві складські контейнери, що могли б свідчити про право власності ОСОБА_1 , не надано. Матеріали справи не містять належних доказів того, що торгівельні місця перебувають у власності будь-кого зі сторін, у зв`язку з чим контейнери, що перебувають на торгівельному місці №5200 взагалі не повинні відноситись до переліку майна, що може підлягати поділу між подружжям. ОСОБА_1 ніколи не заперечувала, що особисто та за власні кошти придбавала відповідне майно за період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , відповідно, вказівка на це у скарзі є недоречною. ОСОБА_3 не надано доказів того, що мав кошти для участі у придбанні спірних контейнерів нарівні із ОСОБА_1 , позивачем не зазначено, яким саме чином (грошима, працею) він приймав участь у придбанні майна чи повернені боргу за договором позики. Сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, оскільки статус спільної сумісної власності визначається не тільки часом набуття майна, а й коштами, за які таке майно було набуте (джерело набуття). ОСОБА_1 надано до суду належні та допустимі докази на підтвердження придбання спірних контейнерів за особисті кошти, а позивачем не було доведено правомірність заявлених ним вимог (а.с.118-122).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу) (ч.1 ст.60 СК України).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 ст.60 СК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст.63 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

ОСОБА_3 , 1988 року народження, ОСОБА_5 , 1989 року народження, зареєстрували шлюб 27 серпня 2011 року. Шлюб розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03 серпня 2020 року в справі №501/1716/20.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 вересня 2020 року в справі №501/1609/20 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 поділили майно подружжя, а саме квартиру в м. Чорноморську Одеської області та транспортний засіб автомобіль марки «Mersedes-Benz», 2019 року випуску.

12 липня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, а саме трьох контейнерів, що знаходяться на території ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації ТОВ «Промтоварний ринок» (Україна, 67806, Одеська область, смт. Авангард, вул. Базова, 20) ОСОБА_1 є власником торгівельних об`єктів та нею були укладені договори про надання послуг по здійсненню торгівельної діяльності на:

два нестандартних металевих складських контейнери площею 13,67 кв.м, встановлені на місці №5200 на території КП №2 ТК №1 (Договір №5200 про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності від 08 лютого 2016 року);

два 20-ти футових контейнери, встановлені на місці №2415 на території КП №2 ТК №1 (Договір №2415 про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності від 30 січня 2019 року, Договір купівлі-продажу від 29 січня 2019 року);

два 3-х футових контейнери, встановлені на місці №5454 на території КП №2 ТК №1 (Договір №5454 про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності від 20 жовтня 2015 року, Договір купівлі-продажу від 12 жовтня 2015 року) (а.с.40-45).

Згідно Договору купівлі-продажу від 29 січня 2019 року ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_1 купила два 20-ти футових контейнери, що встановлені на місці №2415 на території КП №2 ТК №1; контейнери продані за 12000,00 грн. (а.с.43).

Згідно Договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2015 року ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_1 купила два 3-х футових контейнери, що встановлені на місці №5454 на території КП №2 ТК №1; контейнери продані за 15000,00 грн. (а.с.45).

Договір купівлі-продажу на два нестандартних металевих складських контейнери площею 13,67 кв.м, що встановлені на місці №5200 на території КП №2 ТК №1, відсутній.

Отже, суд виходить з того, що два 20-ти футових контейнери, що встановлені на місці №2415 на території КП №2 ТК №1, та два 3-х футових контейнери, що встановлені на місці №5454 на території КП №2 ТК №1, є майном набутим у період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , тому в силу положень статті 60 СК України як майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

При поділі цього майна частки дружини та чоловіка, виходячи з положень частини 1 статті 70 СК України, є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбних договором.

Правовий режим майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, врегульовано статтею 57 СК України.

У справі, що розглядається, контейнери, що встановлені на місці №2415 та на місці №5454, можуть мати визначений статтею 57 СК України правовий режим особистої приватної власності ОСОБА_1 у разі, якщо майно, набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто (п.3 ч.1 ст.57 СК).

ОСОБА_1 не зверталась до суду із зустрічним позовом про визнання контейнерів, що встановлені на місці №2415 та на місці №5454, як майна, що належить їй на праві особистої приватної власності.

ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів купівлі (набуття) контейнерів, що встановлені на місці №2415 та на місці №5454, за кошти, які належали їй особисто.

Доводи ОСОБА_1 щодо позики грошових коштів на придбання контейнерів не приймаються, так як отримані в позику кошти не є коштами, що безспірно належать особисто ОСОБА_1 (позика мала місце у період шлюбу); крім того, грошові кошти повернуто у період шлюбу і докази того, що повернення позики мало місце за рахунок коштів, які належали особисто ОСОБА_1 , відсутні.

Закріплена у статті 60 СК України презумпція права спільної сумісної власності подружжя на майно, як то контейнери, що встановлені на місці №2415 та на місці №5454, набуті в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не спростована ОСОБА_1 . Використання даного майна ОСОБА_1 у підприємницькій діяльності не впливає на правовий режим спірного майна.

Щодо двох нестандартних металевих складських контейнерів площею 13,67 кв.м, що встановлені на місці №5200 на території КП №2 ТК №1, то належні та допустимі докази купівлі-продажу (набуття) даного майна за час шлюбу суду не надано, з огляду на що у суду відсутні підстави для віднесення цього майна до спільної сумісної власності подружжя та, як наслідок, для поділу майна.

Право, за захистом якого ОСОБА_3 звернувся до суду, підлягає захисту шляхом визнання контейнерів, що встановлені на місці №2415 та на місці №5454, спільною сумісною власністю подружжя та поділу цього майна.

В порядку статті 141 ЦПК України витрати ОСОБА_3 на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 2724,00 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 4086,00 грн. підлягають покладенню на ОСОБА_1 пропорційно до задоволених вимог в загальній сумі 4540,00 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 жовтня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 :

два 20-ти футових контейнери, встановлені на місці № НОМЕР_2 на території товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» за адресою: АДРЕСА_1 ;

два 3-х футових контейнери, встановлені на місці № НОМЕР_3 на території товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область смт. Авангард, вул. Базова, 20.

Поділити майно подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) в порядку поділу майно подружжя право особистої приватної власності на:

частку двох 20-ти футових контейнерів, що встановлені на місці № НОМЕР_2 на території товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» за адресою: АДРЕСА_1 ;

частку двох 3-х футових контейнерів, що встановлені на місці № НОМЕР_3 на території товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область смт. Авангард, вул. Базова, 20.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) в порядку поділу майна подружжя право особистої приватної власності на:

частку двох 20-ти футових контейнерів, що встановлені на місці № НОМЕР_2 на території товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» за адресою: АДРЕСА_1 ;

частку двох 3-х футових контейнерів, що встановлені на місці № НОМЕР_3 на території товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область смт. Авангард, вул. Базова, 20.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в частині двох нестандартних металевих складських контейнерів площею 13,67 кв.м, встановлених на місці №5200 на території товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область смт. Авангард, вул. Базова, 20, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 4540 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 травня 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Є.С.Сєвєрова

Т.В.Цюра