Провадження №2-з/369/39/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2023 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., розглянувши заяву адвоката Солдаткіна Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

11.08.2023 року адвокат Солдаткін Олександр Сергійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку, належну ОСОБА_2 , кадастровий номер: :01:004:5063, площею 0,0303 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території с. Петропавлівська Борщагівка Бучанського (раніше Києво-Святошинського) району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24).

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що заявник у відповідності до ст. 152 ЦПК України має намір та зобов`язується протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову пред`явити позов про стягнення з ОСОБА_2 85000 доларів США, отриманих ОСОБА_2 як аванс за попереднім договором від 20.12.2021 року, та 4250 доларів США штрафу, виходячи з наступного.

20.12.2021 року між громадянином України ОСОБА_2 та громадянином України ОСОБА_1 укладено попередній договір, відповідно до п. 1.1. якого Сторони зобов`язуються у майбутньому, в обумовлений у п. 6.1. цього Договору строк, укласти і належним чином оформити Договір купівлі-продажу майнових прав нерухомого майна, на умовах і в порядку, визначених цим Договором. Нерухомим майном є житловий будинок проектною площею близько 120 кв.м., та проектним номером 5 (планування та схема розміщення в додатках), який розташований на земельній ділянці, кадастровий номер: :01:004:5060.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що Сторони домовились, що продаж Житлового будинку за Договором буде здійснено за 2 312 000 (два мільйона триста дванадцять тисяч) гривень 00 копійок, що еквівалентна 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) доларів США по офіційному курсу Національного банку України на день складання даного договору.

Пунктами 2.2.-2.3. встановлено, що сума, зазначена в п.2.1 цього Договору за згодою Сторін є остаточною та не підлягає зміні. Всі витрати з оформлення земельної ділянки та введення в експлуатацію будинку сплачує Покупець але не більше ніж еквівалент 2000 у.о.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що Продавець зобов`язаний укласти з Покупцем Договір купівлі-продажу майнових прав нерухомого майна у строк, місці та на умовах, встановлених цим Договором.

Відповідно до п. 5.1. Договору до підписання цього Договору, в рахунок належних за договором купівлі-продажу майнових прав платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу майнових прав на житловий будинок та своєї платіжної спроможності, Покупець передав, а Продавець отримав гроші у сумі 2 312 000 (два мільйона триста дванадцять тисяч) гривень 00 копійок, що еквівалентна 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) доларів США по офіційному курсу Національного банку України на день складання даного договору.

Таким чином, пунктом 5.1. Договору встановлено, що ОСОБА_1 виконав свою частину зобов`язань шляхом передачі ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 85000 доларів США.

Відповідно до п. 5.3. Договору у разі односторонньої відмови Продавця від укладення Договору купівлі-продажу майнових прав нерухомого майна, неподання документів, необхідних для його підписання, неприбуття його для укладення договору внаслідок яких Договір не може бути укладений з вини Продавця, Продавець крім повернення Покупцю одержаних коштів зазначених в п. 5.1. цього Договору, сплачує Покупцю штраф в розмірі 5 % (п`ять відсотків) від суми одержаних коштів протягом 3 (трьох) банківських днів.

Відповідно до п. 6.1. Договору за домовленістю Сторін укладення Договору купівлі-продажу майнових прав нерухомого майна має здійснитись не пізніше 31.03.2022 (тридцять першого березня дві тисячі двадцять другого року), в додатково обумовленому Сторонами місці та обумовлений час.

Водночас в обумовлений в Договорі строк, тобто до 31.03.2022 року, Продавець не уклав і належним чином не оформив Договір купівлі-продажу майнових прав нерухомого майна, що є порушенням досягнутого зобов`язання.

30.06.2023 року ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 повідомлення-вимогу від 26.06.2023 року про відмову від Попереднього договору від 20.12.2021 року та повернення коштів, якою повідомив, що у зв`язку із порушенням ОСОБА_2 строків виконання попереднього договору ОСОБА_1 відмовляється від попереднього договору, укладеного 20.12.2021 року між громадянином України ОСОБА_2 та громадянином України ОСОБА_1 .

Вимогою-повідомленням ОСОБА_1 вимагав у ОСОБА_2 :

Протягом 7 (семи) днів з дня отримання цієї Вимоги повернути грошові кошти у розмірі 85000 доларів США, отримані громадянином України ОСОБА_2 та громадянина України ОСОБА_1 як аванс за попереднім договором від 20.12.2022 року;

У зв`язку з неналежним виконанням обов`язків за попереднім договором протягом 3 (трьох) днів з дня отримання цієї Вимоги сплатити ОСОБА_1 штраф, передбачений пунктом 5.3. Договору, у розмірі 5 % від суми одержаних коштів, тобто 4250 доларів США;

Повернення коштів та сплату штрафу провести за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимогу-повідомлення ОСОБА_2 отримав 07.07.2023 року, проте жодної реакції зі сторони ОСОБА_2 на вимогу-повідомлення, а тим більше повернення коштів, не відбулося.

У власності ОСОБА_2 перебуває значна кількість нерухомого майна, проте більшість об`єктів нерухомого майна перебувають під обтяженнями через грошові борги ОСОБА_2 .

Лише одна земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:5063, загальною площею 0.0303 га позбавлена будь-яких обтяжень.

У випадку ухвалення судом рішення про стягнення з ОСОБА_2 коштів на корить ОСОБА_1 останній фізично не зможе виконати рішення суду через наявні обтяження нерухомого майна ОСОБА_2 . Крім того, розуміючи невідворотність відповідальності за договором та необхідність повернення коштів ОСОБА_2 може відчужити (продати, подарувати, внести до статутного капіталу юридичної особи тощо) земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:5063, загальною площею 0.0303 га. Після цього виконання рішення суду стане неможливим.

З метою підтвердження того, що накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:5063, загальною площею 0.0303 га, буде пропорційним до предмета майбутнього позову, представник ОСОБА_3 повідомляє наступне.

У ОСОБА_2 існують грошові борги за договорами позики, які були забезпечені іпотекою, у тому числі перед ОСОБА_1 та перед його дружиною ОСОБА_4 .

Так, з метою звернення стягнення на предмет іпотеки на замовлення дружини ОСОБА_1 ОСОБА_4 було проведено експертну грошову оцінку: земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (кадастровий номер :01:004:5058 загальною площею 0,0426 га).

Ринкова вартість об`єкта оцінки (земельної ділянки) становить 499 994 грн.

Так, земельні ділянки :01:004:5063 та :01:004:5058 розташовані близько одна від одної, тому їх оціночна вартість буде схожою, при тому що площа земельної з кадастровим номером :01:004:5058 становить 0,0426 га, а земельної з кадастровим номером :01:004:5063 0,0303 га.

Відповідно, захід забезпечення позову, про який просить ОСОБА_1 , є співмірним з предметом майбутнього позову.

Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву адвоката Солдаткіна О.С. про забезпечення позову слід задовольнити, з огляду на наступне.

У зв`язку з відсутністю сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву, всебічно та повно дослідивши доводи позивача, матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь нього, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 році у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначена правова позиція була багаторазово підтверджена Верховним Судом у справах, де суди дійшли висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову (постанови від 15.07.2021 року, провадження № 61-8468ав21 та від 30.06.2021 року у справі № 523/11320/19).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїх постановах від 03.07.2019 року у справі № 331/1255/17 та від 30.06.2021 року у справі № 204/8994/19 вказав, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує під час розгляду питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, за якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 року у справі № 724/561/20 та від 07.07.2021 року у справі № 308/7086/20.

В останній постанові Верховний Суд також наголосив на тому, що при вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Враховуючи викладене, наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, предмет цього позову, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі у спосіб, про який просить заявник, так як застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів заявника, та вважає за можливе заяву заявника про забезпечення позову задовольнити.

При цьому таке забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката Солдаткіна Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку, належну ОСОБА_2 , кадастровий номер: :01:004:5063, площею 0,0303 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території с. Петропавлівська Борщагівка Бучанського (раніше Києво-Святошинського) району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24).

Копію даної ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Ця ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, проте її оскарження не зупиняє її виконання.

Стягувач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , Паспорт НОМЕР_2 , виданий Києво-Святошинським РВ УДМС України в Київські області 25.12.2013 року, РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя А.В. Янченко