Справа № 465/5340/22 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/542/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. Категорія: 36
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2022 року у справі за заявою акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу,

в с т а н о в и в:

15 вересня 2022 року акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (далі АТ «Львівгаз») звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 3891 грн. 35 коп. та 248 грн. 10 коп. судового збору.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2022 року у видачі судового наказу відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив заявник АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», просить її скасувати з підстав порушення норм процесуального права і ухвалити нове судове рішення, яким заяву АТ «Львівгаз» про видачу судового наказу задовольнити і здійснити розподіл судових витрат.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що між АТ «Львівгаз» та боржником ОСОБА_1 укладено договір розподілу природного газу на умовах типового договору, затвердженого постановою НКРЕ КП від 30 вересня 2015 року №2498, оскільки договір є публічним, тому відсутність паперового договору не свідчить про відсутність договірних відносин між сторонами. Договір розподілу природного газу є публічним, такий розміщеним на веб-сайті АТ «Львівгаз», тому долучення його письмової копії до заяви про видачу судового наказу не вимагається. Що стосується тарифів на послугу з розподілу природного газу, то такі прямо зазначаються в заяві про видачу судового наказу, а також в постанові НКРЕ КП від 22 грудня 2021 №2759, а механізм нарахування послуги з розподілу природного газу врегульовано Главою 6 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕ КП від 30.09.2015 №2494.

Вважає, що підстав для відмови у видачі судового наказу не було, суд першої інстанції проявив надмірний формалізм у дослідженні поданих доказів, що позбавило заявника права на звернення до суду.

Покликається на судову практику, згідно з якою, такої підстави для відмови у видачі судового наказу, як порушення заявником ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України «Державної уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації», немає.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 05.09.2023 року, є дата складення повного судового рішення 13.09.2023 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Наказне провадження це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, в якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).

Згідно з частиною третьою статті 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження», судовий наказ є виконавчим документом.

Відповідно до статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, крім іншого, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені статтею 163 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до частини першої статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

З матеріалів справи встановлено, що, звертаючись із заявою про видачу судового наказу, АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» просило видати судовий наказ, яким стягнути з боржника ОСОБА_1 3891,35 грн. заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу та 248,10 грн. судового збору.

До заяви про видачу судового наказу заявник долучив такі документи: оригінал розрахунку заборгованості за розподілений природній газ; копію акта обстеження, роздруківку Типового договору розподілу природного газу побутовим споживачам, що затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498; копію довіреності АТ «Львівгаз», якою уповноважено адвоката Турчиняка Я.І. представляти інтереси товариства в суді; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Турчиняка Я.І.; копію заяви про видачу судового наказу для боржника з додатками, оригінал документу, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до п.7 гл.3 розділу VI Кодексу газорозподільчих систем, затвердженого постановою НКРЕ КП від 30.09.2015 року №2494, фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплати рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Споживання газу боржником та укладення договору розподілу підтверджується зміною показань газового лічильника, яка була відображена у поданому заявником розрахунку заборгованості за спожитий природний газ, що судом першої інстанції не було враховано.

При цьому, необхідно зазначити, що між АТ «Львівгаз» та боржником ОСОБА_1 виникли договірні відносини з надання послуг з розподілу природного газу на умовах типового договору, затвердженого постановою НКРЕ КП від 30 вересня 2015 року № 2498, оскільки договір є публічним, розміщений на веб-сайті АТ «Львівгаз».

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону, споживачі зобов`язані оплатити послуги з розподілу природного газу, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання цього виду житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року в справі №216/5756/15-ц.

Крім того, згідно з пунктом 3 частини третьої статті 163 ЦПК України, копія договору додається, якщо за цим договором пред`явлено вимогу про стягнення грошової заборгованості, проте, в даному випадку заявник у своїй заяві не посилався на наявність укладеного з боржником договору про надання послуг з розподілу природного газу, а вказував на наявність типового договору.

Також необхідно зазначити, що аналіз змісту статті 165 ЦПК України свідчить про те, що така не передбачає такої підстави для відмови у видачі судового наказу, як порушення заявником ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України «Державної уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації».

Відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону України «Про стандартизацію» від 05.06.2014 №1315-VII, національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються безпосередньо чи шляхом посилання на них в інших документах. Національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.

Стандарт в розумінні статті 1 Закону України «Про стандартизацію» є нормативним документом, що встановлює для загального і неодноразового використання правила, настанови або характеристики щодо діяльності чи її результатів, та спрямований на досягнення оптимального ступеня впорядкованості в певній сфері, проте він не є нормативно-правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, а отже і джерелом права, яке застосовується судом. Відтак, твердження суду про нечитабельність тексту заяви є необґрунтованими.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу не грунтується на нормах процесуального закону, який регулює порядок вирішення даного питання, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з наведеними вище нормами процесуального закону, вимога апелянта про видачу судового наказу за наслідками розгляду справи апеляційним судом та, відповідно, й вимога про розподіл судових витрат не підлягає задоволенню.

Таким чином, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» задовольнити частково.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 13 вересня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич