Справа № 361/6011/20
Провадження № 2/361/223/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Мищенко С.Л., Удовенко Д.С., Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКК «Укрбудінвест-2000» про визнання правочину недійсним та поділ майна подружжя,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКК «Укрбудінвест-2000» про визнання правочину недійсним та поділ майна подружжя.

Позивач зазначала, що 26 січня 2008 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Під час перебування у шлюбі у них народилися двоє дітей, зокрема, син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З вересня 2018 року сімейні відносини припинено, з того часу з ОСОБА_2 однією сім`єю не проживали, спільного господарства не вели, наразі діти проживають з нею та перебувають на її утриманні.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2019 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірваний.

Разом з тим, під час шлюбу між подружжям у 2015 році зареєстровано ТОВ «Рестаф», єдиним засновником та директором якого був ОСОБА_2 . На той час позивач неофіційно працювала на вказаному товаристві, офіційний дохід у сім`ї отримував лише ОСОБА_2 .

Однак після розірвання шлюбу всі спільні заощадження та кошти від підприємницької діяльності залишилися у колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який придбав за них у ЖК «Палладіум» двокімнатну квартиру та оформив її на свою матір ОСОБА_3 з метою запобігання розподілу між ними.

Так, з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 березня 2020 року вбачається, що ОСОБА_3 є власницею спірної квартири на підставі договору про відступлення права вимоги №27/09/18 від 27 вересня 2018 року, укладеного між ОСОБА_6 , ТОВ «ВКК «Укрбудінвест-2000» та ТОВ «Компанія з управління активами «Міжнародна інвестиційна та будівельна компанія», довідки №280-011/18 від 08 листопада 2018 року, виданого ТОВ «ВКК «Укрбудінвест-2000» технічного паспорту, інвентаризаційної справи №2818 та акту приймання-передачі квартири від 08 листопада 2018 року ТОВ «ВКК «Укрбудінвест-2000».

Вважає, що вищевказані правовстановлюючі документи на спірну квартиру повинні бути визнанні судом недійсними з підстав їх фіктивності, оскільки реальним власником квартири є ОСОБА_2 , а не його матір.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд: визнати квартиру АДРЕСА_1 , об?єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати правовстановлюючі документи на вказану квартиру, а саме: договір про відступлення права вимоги від 27 вересня 2018 року, укладений між ОСОБА_6 , ТОВ «ВКК «Укрбудінвест-2000» та ТОВ «Компанія з управління активами «Міжнародна інвестиційна та будівельна компанія», довідка №280-011/18 від 08 листопада 2018 року, виданий ТОВ «ВКК «Укрбудінвест-2000» технічний паспорт, інвентаризаційна справи №2818 та акт приймання-передачі квартири від 08 листопада 2018 року ТОВ «ВКК «Укрбудінвест-2000» недійсними; визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати право власності за ОСОБА_2 на частину квартири АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти на відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Усенко М.М. позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Штундер Я.Г. позов не визнали, просили суд у задоволенні позовним вимог відмовити. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказував на те, що рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки автомобіля Mercedes-Benz 320 номер кузова НОМЕР_1 , 1998 року випуску, та автомобіля AUDI 07 державний номерний знак НОМЕР_2 , в загальній сумі 289 270 грн 00 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2885 грн 95 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 3000 грн 00 коп. Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року касаційну скаргу адвоката Штундера Я.Г. залишено без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 листопада 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року без змін. Таким чином, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було здійснено поділ спільної сумісної власності подружжя. Крім того, позивачем не доведено, що правочин, укладений між ТОВ «ВКК «УКРБУДІНВЕСТ-2000» та ОСОБА_3 є фіктивним та приховує інший правочин, оскільки ТОВ «ВКК «УКРБУДІНВЕСТ-2000», здійснюючи господарську операцію із реалізації майнових прав, діяв у межах своїх повноважень, досягнувши мети господарської операції, а ОСОБА_3 набула майнові права/право власності на квартиру та зареєструвала право власності на вказане нерухоме майно, що, у свою чергу, суперечить самому визначенню фіктивного правочину відповідно до приписів ст. 234 ЦПК України.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Штундер Я.Г. зазначав, що 01 серпня 2018 року між ТОВ «ВКК «УКРБУДІНВЕСТ-2000» та ТОВ «Компанія з управління активами «Міжнародна інвестиційна та будівельна компанія» укладено форвардний контракт (договір №409 купівлі-продажу майнових прав на квартиру). Предметом даного форвардного контракту (договору №409 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 01 серпня 2018 року) була квартира (базовий актив) за адресою: АДРЕСА_2 у складі житлового комплексу «Palladium». В подальшому, 27 вересня 2018 року ТОВ «Компанія з управління активами «Міжнародна інвестиційна та будівельна компанія» уклало з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу деривативу №63333-А. Предметом укладеного договору був базовий актив квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 у складі житлового комплексу «Palladium». 27 вересня 2018 року після здійснення повної оплати за цим договором, між ТОВ «Компанія з управління активами «Міжнародна інвестиційна та будівельна компанія», ОСОБА_3 та ТОВ «ВКК «УКРБУДІНВЕСТ-2000» укладено договір №27/09/18 про відступлення права вимоги за договором №409 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 01 серпня 2018 року. За умовами вказаного договору ОСОБА_3 отримала всі права за договором №409 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 01 серпня 2018 року, укладеним між ТОВ «Компанія з управління активами «Міжнародна інвестиційна та будівельна компанія» та ТОВ «ВКК «УКРБУДІНВЕСТ-2000». Відповідно до акта прийому-передачі документів згідно з договором №409 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 01 серпня 2018 року ТОВ «ВКК «УКРБУДІНВЕСТ-2000» передало ОСОБА_3 документи, а саме: 1) довідку про оплачу в повному обсязі вартості майнових прав на квартиру; 2) довідку (виписку) із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні об`єкту будівництва про участь покупця в інвестуванні квартири; 3) технічний паспорт на квартиру. 08 листопада 2018 року між ТОВ «ВКК «УКРБУДІНВЕСТ-2000» та ОСОБА_3 підписано акт приймання-передачі квартири (як сукупності майнових прав) згідно з договором №409 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 01 серпня 2018 року, відповідно до якого ТОВ «ВКК «УКРБУДІНВЕСТ-2000» передало ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 . Отже, ОСОБА_3 отримано всі необхідні документи для проведення реєстрації права власності на вказану квартиру. З огляду на це, вважає, що наведені у позовній заяві ОСОБА_1 твердження є безпідставними та не підтверджені відповідними доказами.

В судове засідання представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКК «Укрбудінвест-2000» адвокат Осадча К.О. не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Від представника відповідача адвоката Осадчої К.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що правовстановлюючі документи є фіктивними.

Судом встановлено, що рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2019 року розірвано шлюб, зареєстрований 26 січня 2008 року Бахмацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №7, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права, статтю 60 СК України, та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 15 листопада 2018 року державним реєстратором було зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , за відповідачем ОСОБА_3 .

Так, 01 серпня 2018 року між ТОВ «ВКК «УКРБУДІНВЕСТ-2000» та ТОВ «Компанія з управління активами «Міжнародна інвестиційна та будівельна компанія» укладено договір №49 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, за яким ТОВ «ВКК «УКРБУДІНВЕСТ-2000» зобов`язалося передати у власність ТОВ «Компанія з управління активами «Міжнародна інвестиційна та будівельна компанія», а ТОВ «Компанія з управління активами «Міжнародна інвестиційна та будівельна компанія» зобов`язалося прийняти у власність майнові права на квартиру у складі житлового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », будівельна адреса якого: АДРЕСА_2 , та оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених цим договором.

27 вересня 2018 року ТОВ «Компанія з управління активами «Міжнародна інвестиційна та будівельна компанія («Продавець») та ОСОБА_3 («Покупець») уклали договір купівлі-продажу деривативу №63333-А, відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати покупцеві, а покупець, у свою чергу, зобов`язався прийняти й оплатити дериватив, базовим активом якого є майнові права на квартиру АДРЕСА_5 . У п. 3.1 цього договору встановлено ціну договору у розмірі 82 880 грн 00 коп. без ПДВ.

У цей же день, 27 вересня 2018 року, між ТОВ «Компанія з управління активами «Міжнародна інвестиційна та будівельна компанія» («Первісний Покупець»), ОСОБА_3 («Первісний Покупець») та ТОВ «ВКК «УКРБУДІНВЕСТ-2000» («Забудовник») укладено договір №27/09/18 про відступлення права вимоги за договором №409 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 01 серпня 2018 року, згідно з умов якого Первісний Покупець передає, а Новий Покупець приймає на себе право вимоги, що належить Первісному Покупцеві, і стає Покупцем за договором №409 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 01 серпня 2018 року, укладеним між Первісним Покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна компанія «Укрбудінвест-2000».

08 листопада 2018 року між ТОВ «ВКК «УКРБУДІНВЕСТ-2000» та ОСОБА_3 підписано акт прийому-передачі документів згідно з договором №409 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 01 серпня 2018 року, за яким ТОВ «ВКК «УКРБУДІНВЕСТ-2000» передало ОСОБА_3 документи, а саме: 1) довідку про оплачу в повному обсязі вартості майнових прав на квартиру; 2) довідку (виписку) із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні об`єкту будівництва про участь покупця в інвестуванні квартири; 3) технічний паспорт на квартиру.

У цей же день, 08 листопада 2018 року, між ТОВ «ВКК «УКРБУДІНВЕСТ-2000» та ОСОБА_3 підписано акт приймання-передачі квартири (як сукупності майнових прав) згідно з договором №409 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 01 серпня 2018 року, відповідно до якого ТОВ «ВКК «УКРБУДІНВЕСТ-2000» передало ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до приписів ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Тлумачення статті 234 ЦК України свідчить, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19) зроблено висновок, що «для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України».

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, суд зробив обґрунтований висновок про відсутність правових підстав, передбачених статтею 234 ЦК України, для визнання вищевказаних правовстановлюючих документів фіктивними, оскільки реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за відповідачем ОСОБА_3 свідчить про реальність настання правових наслідків правочину.

З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 60 СК України, ст.ст. 16, 203, 215, 234 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКК «Укрбудінвест-2000» про визнання правочину недійсним та поділ майна подружжя відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.С. Сердинський