Справа № 683/345/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Лугового О.М.

з участю: секретаря Градомської Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові цивільну справу №683/345/23, провадження №2/683/378/2023 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності,

встановив:

02 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності та просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованого по АДРЕСА_1 ..

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що вищезазначене домоволодіння було побудоване за життя його батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак право власності на будинок батько не зареєстрував і правовстановлюючих документів не отримав. Позивач зазначає, що домоволодіння що розташоване по АДРЕСА_1 належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів та кожен з яких має рівну частку у цьому будинку (по ).

20 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав за законом. Однак, відповіддю на звернення від 20.12.2022 року №1559/02-14 державним нотаріусом було відмовлено в оформлені його спадкових прав за законом на спадкове майно.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 квітня 2023 року по даній справі відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено дату підготовчого засідання.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 травня 2023 року у даній справі було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті, а також вирішено питання про витребування доказів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, подав до суду заяву якою просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, однак подала до суду заяву, якою просить розгляд справи здійснювати без її участі, позов визнає, не заперечує проти його задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином у порядку, передбаченому ч.7 ст.128 ЦПК України, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не подавала, а тому суд вирішив розгляд справи проводити за її відсутності.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області від 18 грудня 2015 року.

За своє життя, а саме 1973 року, ОСОБА_4 побудував домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , однак при житті право власності на даний будинок не зареєстрував та правовстановлюючий документ на нього не отримав.

В свою чергу ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька у встановленому законом порядку, однак як зазначає він не може її оформити, оскільки згідно відповіді на звернення ОСОБА_1 , державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. №1559/02-14 від 20.12.2022 року йому було відмовлено в оформлені його спадкових прав на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1 після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Та повідомлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку по частці. Згідно до ст.123 ЦК Українського РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 123 ЦК Українського РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. У зв`язку з вищевикладеним та згідно ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат», видати Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 неможливо.

Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Колгоспний двір - це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог ст.126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Відповідно до роз`ясень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку - по 1/4 частині (1:4=1/4).

Зазначенні обставини підтверджуються відповіддю нотаріуса №1559/02-14 від 20.12.2022 року, технічним паспортом на будинок садибного типу виготовлено ПП «ПроектБТІ» від 10 жовтня 2021 року, свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 18 грудня 2015 року, рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2017 року, копією довідки №12 від 03.03.2023 року Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, копією спадкової справи №15/2016 від 14.01.2016 року.

Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.

При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 р., коли був введений в дію ЗУ «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 р. позивачу належало право власності на 1/4 частку майна у колгоспному дворі, як його члену, що не втратив право на частку в його майні.

Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки, позивачем не заявлено вимоги про стягнення судових витрат, тому судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 83, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованих по АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Старокостянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькій області від 26 вересня 2002 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце знаходження: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце знаходження: АДРЕСА_4 .

Суддя