Справа № 135/126/23
Провадження № 22-ц/801/1288/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нікандрова С. О.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 рокуСправа № 135/126/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у при-міщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2

до ОСОБА_3 як законної представниці малолітнього

ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , його представниці адво-катки Бодачевської Мирослави Володимирівни на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 квітня 2032 року, ухвалене у при-міщенні суду у м. Ладижині Вінницької області за головування судді Нікан-дрової С. О., повний текст якого складений 05 квітня 2023 року,

У С Т А Н О В И В:

03 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся у Ладижинський міський суд Вінницької області в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 як законної представниці малолітнього ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, завданої унаслідок вчинення адміністративного правопору-шення. Позов обґрунтований тим, що 15 грудня 2022 року об 11.30 годині ма-лолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на тери-торії стадіону ліцею АДРЕСА_1 об-ласті, кинув сніжкою по обличчю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 -дження, унаслідок чого утворилася забійна рана верхньої губи. Дані обставини установлені постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 22 грудня 2022 року. Вказаною постановою від 22 грудня 2022 року суд звіль-нив матір малолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_3 від адміністративної відпові-дальності у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, передбачено-го частиною першою статті 184 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

У зв`язку з отриманими внаслідок протиправних дій малолітнього ОСОБА_4 тілесними ушкодженнями малолітній ОСОБА_2 надана медична допо-мога у відділенні екстреної ( невідкладної ) медичної допомоги Комунального підприємства «Ладижинська міська лікарня», де був встановлений діагноз: за-бійна рана верхньої губи, гематома; рекомендовано обробку рани, огляд стома-толога.

Через отримання тілесного ушкодження малолітня ОСОБА_2 відчувала фізичний біль від удару сніжкою, певний час не відвідувала школу, адже рана загоювалася тривалий час і їй було соромно з`являтися із тілесним ушкоджен-ням до школи. Тривале лікування, період реабілітації, інші заходи невідкладної допомоги потягли негативні зміни у житті дитини, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події продовжують її турбувати. У дитини ви-ник страх можливого повторення ситуації, насторога, стривоженість, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, переживання психологічного дискомфорту, знижений та нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, реакції замикання та почуття приниженої гідності. Наслідки перенесеної травми призвели до появи стійкого безсоння, сильної депресії, замкнутості у собі, сорому перед одноліт-ками за те, що сталося. З огляду на глибину душевних і моральних страждань малолітньої ОСОБА_2 позивач оцінює розмір завданої моральної шкоди у 10000,00 гривень ( десять тисяч гривень 00 коп. ).

Оскільки шкода завдана малолітнім ОСОБА_4 , відповідальність за таку шкоду повинна нести його мати ОСОБА_3 . Відтак позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь грошові кошти у розмірі 10000,00 гривень одно-разово як відшкодування заподіяної моральної шкоди малолітній ОСОБА_2 унаслідок вчинення адміністративного правопорушення, а також 5000,00 гри-вень судових витрат на правничу допомогу.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 квітня 2023 року позов задоволений частково. Із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 5000,00 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500,00 гривень; усього стяг-нуто 7500,00 гривень. На користь держави із ОСОБА_3 стягнуто 536,80 гри-вень судового збору.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , його представниця, адвокатка Бодачевська М. В. оскаржують його в апеляцій-ному порядку, просять дане рішення суду змінити у частині стягнення коштів з 5000,00 гривень на 10000,00 гривень у відшкодування заподіяної малолітній ОСОБА_2 внаслідок вчинення адміністративного правопорушення моральної шкоди, а також у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу із 2500,00 гривень на 5000,00 гривень. Скаржники вважають, що визначений су-дом розмір моральної шкоди є заниженим, таким, що не відповідає моральним стражданням, яких зазнала малолітня дитина унаслідок протиправних дій щодо неї.

Наданим цивільним процесуальним законом, забезпеченим ухвалою апеля-ційного суду від 22 червня 2023 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідачка не скористалася, відзив від неї суду апеляційної інстанції не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, переглянувши у відповідності до части-ни першої статті 369 ЦПК України дану цивільну справу за наявними у ній матеріалами та доказами, ретельно проаналізувавши у сукупності наявні в ній докази, позиції сторін, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з нормами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунту-ватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимо-гам.

Судом першої інстанції установлено та не оспорюється учасниками спра-ви, що 15 грудня 2022 року об 11.30 годині малолітній ОСОБА_4 , 2014 року народження, перебуваючи на території стадіону ліцею № 3 по АДРЕСА_2 , кинув сніжкою по обличчю ОСОБА_2 , 2013 року народження, унаслідок чого утворилася забійна рана верхньої губи.

Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 22 гру-дня 2022 року у справі № 135/1374/22 ОСОБА_3 на підставі статті 22 КУпАП звільнена від адміністративної відповідальності, передбаченої частиною пер-шою статті 184 КУпАП України, їй оголошене усне зауваження. Зазначена по-станова суду не оскаржувалася, вона набрала законної сили 03 січня 2023 року. Із змісту указаної постанови убачається, що 15 грудня 2022 року об 11.30 го-дині ОСОБА_3 неналежно виконала свої батьківські обов`язки відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 грудня 2022 року малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 -дження, надана медична допомога у відділенні екстреної ( невідкладної ) ме-дичної допомоги Комунального підприємства «Ладижинська міська лікарня», та встановлений діагноз: забійна рана верхньої губи, гематома; рекомендовано обробку рани та огляд стоматолога.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстан-ції, керуючись нормами статей 23, 1167, 1178 ЦК України, виходив із того, що відповідачка є рідною матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому має відшкодувати спричинену її малолітнім сином шкоду, завдану унаслідок нездійснення нею належного догляду і контролю за сином. Разом із тим суд вважав, що застосуванню у даній справі підлягають саме положення частини четвертої статті 1178 ЦК України, оскільки у судовому засі-данні доведено, що малолітня особа завдала шкоди з вини матері, яка полягає у недостатньому здійсненні виховання дитини щодо поваги до прав інших осіб, його духовного та морального розвитку. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, який діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд керу-вався засадами розумності, виваженості та справедливості, ураховував глибину душевних страждань малолітньої ОСОБА_2 , яка через дії малолітнього ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, зверталася за наданням медичної допомоги та дійшов висновку, що очевидним є спричинення дівчинці негатив-них переживань та емоцій, порушення звичного устрою життя, що із врахуван-ням принципу розумності та справедливості, тієї обставини, що відповідачка утримує двох неповнолітніх дітей, є підставою для визначення моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень.

Переглядаючи в апеляційному порядку дану справу за наявними у ній до-казами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстан-ції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вва-жає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність пра-вових підстав для стягнення із ОСОБА_3 моральної шкоди та погоджується із визначеним судом розміром шкоди, що підлягає стягненню, з огляду на наступ-не.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупередже-ний та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( стаття 2 ЦПК України ). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтере-си фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( стаття 5 ЦПК України ).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх поруше-них, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною першою статті 1178 ЦК України передбачено, що шкода, завда-на малолітньою особою, яка не досягла чотирнадцяти років, відшкодовується її батьками ( усиновлювачами ) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не до-ведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

За загальним правилом цього положення відповідальність за шкоду, завда-ну малолітніми особами, несуть батьки ( усиновлювачі ), опікуни малолітньої особи або інша фізична особа, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи. Оскільки обов`язок здійснювати виховання дитини поклада-ється у рівній мірі на обох батьків, обидва батьки у рівній мірі несуть відпові-дальність за шкоду, завдану малолітньою особою. При цьому відповідальність покладається на них незалежно від того, чи проживають вони разом з дитиною, чи ні.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування мо-ральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із про-типравною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру унаслідок мо-ральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізич-ній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Від-повідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні пра-ва власності ( у тому числі інтелектуальної ), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження ак-тивного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Частиною першою статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шко-да, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, установлених частиною другою цієї статті.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума ком-пенсації установлена законом ( STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року ).

Як безумовно слідує із матеріалів цієї цивільної справи сам факт заподіян-ня моральної шкоди дитині знайшов своє підтвердження та не спростовується жодним із учасників справи. Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, пози-вач просить його змінити лише у частині визначення розміру шкоди, що підля-гає стягненню з відповідачки, посилаючись на його заниження та неврахування моральних страждань малолітньої ОСОБА_2 . Проте такі аргументами скарги не є спроможними. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд правильно урахував обсяг заподіяних моральних страждань, їх характер і тривалість, стан здоров`я потерпілої, її вік, істотність вимушених змін у її жит-тєвих стосунках, тому на підставі статті 23 ЦК України, з урахуванням роз`яс-нень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», безпомилково визначив моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, у розмірі 5000,00 гривень, оскільки саме такий розмір відшко-дування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості.

Разом із тим, вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, визначаючись із характером спірних правовідносин, установивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, вважав, що застосуванню у даній справі підлягають положення частини четвертої статті 1178 ЦК України, ос-кільки доведено, що малолітня особа завдала шкоди з вини матері. Остання по-лягає у недостатньому здійсненні виховання малолітнього сина.

Однак з такими висновками суду першої інстанції цілком погодитися не можна.

З аналізу положень статті 1178 ЦК України убачаються різні критерії від-повідальності законних представників та закладів, зобов`язаних здійснювати нагляд за малолітніми дітьми, які у той же час свідчать про допустимість їх од-ночасної відповідальності. Так за частиною четвертою статті 1178 ЦК України якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків ( усиновлювачів ) або опікуна, так і з вини закладів або особи, що зобов`язані здійснювати нагляд за нею, батьки ( усиновлювачі ), опікун, такі заклади та особа зобов`язані відшко-дувати шкоду у частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішен-ням суду. Тобто вказаною нормою закону установлений обов`язок відшкодува-ти шкоду за одночасної вини як батьків, так і з вини, зокрема, навчального закладу, якому як у даному випадку належить, можливо, стадіон. Проте із мате-ріалів справи не убачається установлення вини будь-якого навчального закладу, чи органу місцевого самоврядування, яким належить стадіон, де стався випадок завдання шкоди дитині, тим більше не установлено одночасної вини як закладу освіти, так і матері малолітнього ОСОБА_4 , тому положення частини четвер-тої статті 1178 ЦК України у даному випадку до спірних правовідносин не мо-жуть бути застосовані.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній час-тині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із частиною четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рі-шення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та ( або ) резо-лютивної частин.

Відтак, зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржу-ваного рішення суду першої інстанції шляхом виключення із його мотивуваль-ної частини посилання суду як на підставу для часткового задоволення позову на частину четверту статті 1178 ЦК України. В іншій частині судове рішення постановлене у відповідності до вимог закону, а доводи апеляційної скарги його не спростовують, є безпідставними.

Нормами статті 141 ЦПК України установлено, що судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим відповідно до пункту чотирнад-цятого частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги у справі, що стосується захисту прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Беручи до уваги необхідність змінити рішення суду першої інстанції лише у частині виключення із його мотивувальної частини посилання суду на норму частини четвертої статті 1178 ЦК України, що не впливає на загальний розмір судових витрат у справі, належить зробити висновок про відсутність підстав для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції у частині розподілу судових витрат.

Керуючись нормами статей 367 - 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , його представниці адво-катки Бодачевської Мирослави Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 квітня 2023 року змінити, виключити із мотивувальної частини рішення посилання су-ду як на підставу для часткового задоволення позову на частину четверту статті 1178 ЦК України.

В іншій частині рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбаче-них пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський