Номер провадження: 22-ц/813/3967/23
Справа № 496/487/22
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л.О.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сінько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»

на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 вересня 2022 року

у справі про стягнення страхового відшкодування,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1

позивачка - ОСОБА_2

позивач - ОСОБА_3

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна»

встановив:

У січні 2022 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з вказаним вище позовом, в якому після збільшення позовних вимог остаточно просили стягнути з ПАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 40 800 гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 10156, 41 гривень, три відсотки річних у розмірі 989, 26 гривень, інфляційні втрати у розмірі 7390, 94 гривень, на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 29394, 14 гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 7317, 13 гривень, три відсотки річних у розмірі 712, 71 гривень, інфляційні втрати у розмірі 5324, 76 гривень, на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 24 000 гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 5974, 36 гривень, три відсотки річних у розмірі 581, 92 гривень, інфляційні втрати у розмірі 4347, 61 гривень.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачі зазначили, що 29 червня 2021 року о 12:18 годині біля будинку 2/3 на Київському шосе в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автопоїзда у складі сідлового тягача «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом «KOGEL SN 24Р», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , після чого останнього було доставлено до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер.

За фактом ДТП, 29 червня 2021 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000810 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 на момент ДТП (29 червня 2021 року) була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

31 серпня 2021 року на адресу відповідача в інтересах позивачів було надіслано заяви про виплату страхового відшкодування, загальна сума якого, з урахуванням встановленого ліміту, склала 72 000 гривень, з яких по 24 000 гривень моральної шкоди на кожного з позивачів, а 28 вересня 2021 року - заяву про долучення документів, а саме копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000810, який підтверджує факт вчинення ДТП, в якій загинув ОСОБА_5 06 жовтня 2021 року на адресу відповідача в інтересах позивачів повторно було надіслано заяви про виплату страхового відшкодування та заяву про долучення документів, серед яких додано чеки, які підтверджують здійснені витрати на лікування ОСОБА_5 та витрати на його поховання.

Загальна сума страхового відшкодування складала 94 194, 14 гривень з яких: 24 000 гривень це моральна шкода для сина загиблого, ОСОБА_3 ; 29 394, 14 гривень - моральна шкода та витрати на лікування для доньки загиблого - ОСОБА_2 ; 40800 гривень, це моральна шкода та витрати на поховання для дружини загиблого - ОСОБА_1 .

Станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, жодних відповідей від відповідача на вказані вище заяви не надходило та жодних розрахунків не здійснено.

Позивачі вважають, що невиплата відповідачем страхового відшкодування у визначений законом строк є протиправною, та порушує їх права на відновлення правового становища, що існувало до дорожньо-транспортної пригоди, в якій загинув ОСОБА_5 .

Водночас позивачі зазначають, що зважаючи на те, що відповідач прострочив виплату страхового відшкодування, він повинен сплатити на їх користь пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, три відсотки річних та інфляційні втрати за користування чужими коштами за весь час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 40 800 гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 10156, 41 гривень, три відсотки річних у розмірі 989, 26 гривень, інфляційні втрати у розмірі 7390,94 гривень, а всього 59 336, 61 гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 24 000 гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 5974, 36 гривень, три відсотки річних у розмірі 581, 92 гривень, інфляційні втрати у розмірі 4860, 05 гривень, а всього 35416, 33 гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 24 000 гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 5974, 36 гривень, три відсотки річних у розмірі 581, 92 гривень, інфляційні втрати у розмірі 4347, 61 гривень, а всього 34 903, 89 гривень.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення страхового відшкодування, яке включає витрати на лікування, у розмірі 5394, 14 гривень відмовлено.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» посилаючись неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вважає помилковими висновки суду про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з підстав наведених у змісті оскаржуваного рішення, тому просить рішення суду першої інстанції від 20 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивачів в повному обсязі.

Обґрунтовуючи скаргу ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» посилаючись на положення п.36.2 ст. 36 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ" зазначає, що наразі відсутнє рішення суду за результатами розгляду кримінального провадження №0000810 від 29 червня 2021 року, разом з цим, цю справу вирішено судом за відсутності процесуального рішення у кримінальній справі, і цим обставинам судом не надано оцінки, проте скаржник вважає, що саме під час розгляду кримінального провадження можуть бути встановлені обставини, які вплинуть на права та обов`язки як скаржника так і на права та обов`язки винної у ДТП особи та осіб, що мають право на отримання відшкодування, при цьому ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» в свою чергу листом від 02 жовтня 2021 року повідомило позивачів, про те, що строк на прийняття обґрунтованого рішення по справі припиняється до ухвалення та набрання рішенням суду законної сили відносно ДТП, що сталася 29 червня 2021 року, але до теперішнього часу скаржник не отримував будь якого рішення, яке набрало законної сили; стосовно позовних вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, скаржник вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на те, що на момент звернення позивачів до суду з позовом між сторонами не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно - правової відповідальності, передбаченої п. 36.5 ст. 36 Закону України " Про ОСЦПВВНТЗ та ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування про що повідомлено позивачів належним чином.

Представник скаржника у судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, водночас доводи скарги зводяться до незгоди з висновками суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, яке включає витрати на лікування у розмірі 5 394, 14 гривень, а також в частині відмови позивачам у відшкодуванні за рахунок відповідача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у заявленому ними розмірі, не є предметом апеляційного перегляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачів - адвоката Ільківа М.М. за доводами апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд виходив з того, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачам у відшкодуванні витрат на поховання, а також моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, зокрема, у зв`язку з відсутністю рішення суду у кримінальному провадженні відносно водія сідлового тягача «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у ДТП, внаслідок якого загинув ОСОБА_5 , у зв`язку з чим відповідальність страховика за цим випадком не настає, а тому в силу вимог статей 23, 27, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану смертю потерпілого, а також витрати на поховання останнього, та дійшов висновку про стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивачки ОСОБА_1 страхового відшкодування, яке включає моральну шкоду у розмірі 24 000 гривень (4 мінімальних заробітних плати у місячному розмірі на день настання страхового випадку) та витрат на поховання у розмірі 16 800 гривень, а всього 40 800 гривень, а на користь позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 страхового відшкодування, яке включає лише моральну шкоду у розмірі по 24 000 гривень кожному (8 мінімальних заробітних плати у місячному розмірі на день настання страхового випадку). Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачів пені, трьох відсотків річних та інфляційний втрат суд виходив з того, що оскільки відповідачем безпідставно відмовлено позивачам у виплаті страхового відшкодування, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивачів пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, в межах заявлених ними позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджуються такі факти, і обставини справи.

29 червня 2021 року о 12:18 годині біля будинку 2/3 на Київському шосе в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій автопоїзда у складі сідлового тягача «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом «KOGEL SN 24Р», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5

29 червня 2021 року відомості про вказану вище подію внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000810.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 був доставлений до лікувальної установи, в якій 21 липня 2021 року від отриманих травм помер, про що свідчить довідка про причину смерті №2985 від 22 липня 2021 року, лікарське свідоцтво про смерть №2985 та свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 , який керував автопоїздом у складі сідлового тягача «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом «KOGEL SN 24Р», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна», що підтверджується полісами №АР5110284 та №АР5110285.

Позивачка ОСОБА_1 є дружиною загиблого ОСОБА_5 у дорожньо-транспортній пригоди, а позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є його дітьми.

Відповідно до довідки Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №02-17-1364 від 27 серпня 2021 року, станом на день смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 - дружина; ОСОБА_2 - донька; ОСОБА_6 - онук; ОСОБА_7 - онук.

31 серпня 2021 року ОСОБА_8 в інтересах позивачів за довіреністю, звернувся до відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про виплату заявникам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 страхового відшкодування у загальному розмірі 72 000 гривень, що включає відшкодування моральної шкоди у розмірі 24 000 гривень, кожному, після чого, 28 вересня 2021 року ОСОБА_8 вдруге звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про долучення документів та виплату заявникам страхового відшкодування, водночас надіслав на адресу відповідача витяг з ЄРДР №0000810 від 29 червня 2021 року, а 06 жовтня 2021 року вже втретє звернувся до відповідача із заявою про долучення документів та виплату заявникам страхового відшкодування у загальному розмірі 94,194 гривень, включивши в суму страхового відшкодування, окрім моральної шкоди, також витрати на лікування та поховання загиблого ОСОБА_5 .

На підтвердження обставин щодо понесених витрат на поховання ОСОБА_5 , позивачами суду надано договір-замовлення від 22 липня 2021 року, маршрутний лист та квитанція до прибуткового касового ордера б/н від 22 липня 2021 року, що містяться в матеріалах справи.

За результатом розгляду вказаних вище заяв поданих позивачами, відповідачем з посиланням на вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» складено акт про відмову у виплаті страхового відшкодування/страховій виплаті від 02 жовтня 2021 року в якому, зокрема, зазначено про відсутність вироку суду.

02 жовтня 2021 року за вих. №3826/ДВЗ на адресу представника позивачів за довіреністю, відповідачем направлено лист щодо неможливості здійснити виплату страхового відшкодування заявникам за шкоду, заподіяну життю внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, що мала місце 29 червня 2021 року, оскільки відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не наступила, і дану подію не можна кваліфікувати як страховий випадок. Водночас зазначено, що розгляд справи може бути поновлено страховиком за умови надання учасниками події до матеріалів страхової справи, зокрема, постанови/вироку суду.

Так, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону №1961-IV визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до статті 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинні на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

За змістом пункту 24.1 статті 24 Закону №1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Статтею 27 Закону №1961-IV визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, та встановлено наступне.

-пункт 27.1 статті 27 Закону №1961-IV - страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди;

-пункт 27.2 статті 27 Закону №1961-IV - страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку;

-пункт 27.3 статті 27 Закону №1961-IV - страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами;

-пункт 27.4 статті 27 Закону №1961-IV - страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку;

-пункт 27.5 статті 27 Закону №1961-IV - відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

В пунктах 35.1, 35.2 статті 35 Закону №1961-IV зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим - третім пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 зазначено, що у Законі №1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі посилалися на те, що ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не надала жодної відповіді на їх чисельні заяви про виплату страхового відшкодування та відповідно не здійснило з ними жодних розрахунків.

Так, згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі №204/3783/16-ц.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною 2 статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду.

Водночас особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц, від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17, від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19.

У матеріалах цієї справи відсутні докази стосовно того, що дорожньо - транспорта пригода сталася внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_5 або непереборної сили.

Отже цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вказаним вище пунктом 36.2 статті 36 Закону №1961-IV визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі №242/1930/21.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду про те, що відповідач безпідставно відмовив позивачам у відшкодуванні витрат на поховання та моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, посилаючись на те, що позивачі не мають права на страхове відшкодування, оскільки не наступила цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, а тому цю подію не можна кваліфікувати, як страховий випадок, зокрема з підстав відсутності рішення суду у вказаному вище кримінальному провадженні, оскільки це не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог позивачів до страховика про відшкодування таких витрат.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону №1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже судом вірно встановлено право позивачів на отримання від відповідача страхового відшкодування, виплату якого останній мав здійснити отримавши від позивачів заяви з вимогами про виплату такого відшкодування, водночас безпідставно відмовив в цьому, що є підставою для стягнення з нього на користь позивачів також і пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, в межах заявлених ними позовних вимог.

Доводів щодо незгоди з визначеними судом розмірами пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню на користь позивачів, апеляційна скарга не містить.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірними висновки суду про часткове задоволення позову з вказаних вище підстав.

Доводи апеляційної скарги відповідача за своїм змістом та суттю заголом є запереченнями проти позовних вимог позивачів, що викладені у відзиві на позовну заяву останніх, і які розглянуто судом про що зазначено у змісті оскаржуваного рішення, і зводяться до суб`єктивного тлумачення норм права, і незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду в оскаржуваній частині з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін, оскільки доводи апеляційної скарги відповідача правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 вересня 2022 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови - 14 квітня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова