Справа № 202/8075/23
Провадження № 2-н/202/443/2023
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська Марченко Н.Ю., ознайомившись із заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» звернулося до суду з заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1 .

У прийнятті заяви про видачу судового наказу слід відмовити за наступних підстав:

Відповідно до статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Правила загальної підсудності застосовуються до всіх справ позовного провадження, за винятком тих, для яких ЦПК України встановлює інший вид підсудності.

Статтею 30 ЦПК України для окремих видів позовів встановлено виключну підсудність.

Так, відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

За положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року по справі № 640/16548/16-ц було зроблено висновок, що позов про стягнення орендної плати за користування нерухомим майном належить до позовів, які виникають із приводу нерухомого майна.

Також Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 638/1988/17 було викладено позицію, згідно з якою позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

У постанові від 16.02.2021 року по справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосувати під час вчинення позову інші норми, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені в статтях 2729 ГПК України. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, а саме з приводу будь-яких вимог, пов`язаних із правом особи на нерухоме майно чи об`єктом яких є нерухоме майно.

Як вбачається зі змісту заяви, заявник просить стягнути заборгованість за спожиту електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак правовідносини між сторонами виникли з приводу утримання нерухомого майна, яке розташоване в Дніпровському районі Дніпропетровської області.

Отже, зазначена заява про видачу судового наказу Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська не підсудна.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Враховуючи наведене, у видачі судового наказу необхідно відмовити.

Керуючись ст. 165 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю. Марченко