Справа № 565/176/23
Провадження № 2/565/119/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2023 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області

під головуванням суддіДемчини Т.Ю.
з участю секретаря судового засіданняАлексейчик А.О.,
позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,
представника позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом представника відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом Бабіка К.В. , Шумри І.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, припинення права на частку у спільному майні, поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою власністю, поділ майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебували у шлюбі, під час якого придбали квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_5 . Вказана квартира є спільною сумісною власністю сторін як подружжя. З підстав, передбачених ст.ст.60, 70, 71 СК України позивач просила поділити спільне майно подружжя між сторонами, визнавши за нею та відповідачем право спільної часткової власності на вказану квартиру з частками по .

ОСОБА_5 пред`явив до суду зустрічний позов про поділ спільного майна, заявивши вимоги визнати спірну квартиру об`єктом його особистої приватної власності як таку, що була придбана за його особисті кошти, та поділити інше спільне майно, виділивши ОСОБА_4 : телевізор марки «LG» вартістю 9839,00 грн., кухню вартістю 20000,00 грн., холодильник марки «LG» вартістю 5600,00 грн., мультиварку вартістю 950,00 грн., м`яку частину вартістю 12000,00 грн., морозильну камеру вартістю 6500,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 3850,00грн., диван-ліжко вартістю 3500,00 грн., диван-ліжко вартістю 2500,00 грн., передпокій (стінку) вартістю 3400,00 грн., шафу для взуття вартістю 650,00 грн., шафу вартістю 8500,00грн., спальний гарнітур вартістю 12000,00 грн., електричну плиту вартістю 3500,00 грн., пральну машинку вартістю 2800,00 грн., пилосмок миючий вартістю 1800,00 грн., електричну м`ясорубку вартістю 800,00 грн., пароварку вартістю 600,00 грн., чайник електричний вартістю 380,00 грн., витяжку вартістю 800,00 грн., ноутбук вартістю 4500,00 грн., меблеву стінку вартістю 2500,00 грн., а всього майна на загальну суму 106969,00 грн., та стягнути з ОСОБА_4 на його користь грошову компенсацію вартості частини цього майна в сумі 53484,50грн.

Вимоги зустрічного позову обґрунтовуються тим, що на придбання спірної квартири використано виключно кошти ОСОБА_5 , які він отримав від своєї сестри, у договорі купівлі-продажу квартири відсутнє застереження щодо її віднесення до спільного майна подружжя та докази того, що ОСОБА_4 надавала згоду на його укладення. Крім того, сторонами за час шлюбу набуто інше індивідуально визначене майно, яке він бажає поділити, залишивши його ОСОБА_4 та стягнувши з неї грошову компенсацію вартості його частки.

Під час розгляду справи ОСОБА_4 та її представник адвокат Бабік К.В. повністю підтримали вимоги первісного позову. ОСОБА_4 пояснила, що спірна квартира була придбана ОСОБА_5 за час їх шлюбу для забезпечення потреб їх сім`ї, яка складалась з них та трьох неповнолітніх дітей, за рішенням чоловіка вона не працювала, здійснюючи догляд за дітьми та піклуючись про створення належних побутових умов сім`ї. Вимоги зустрічного позову ОСОБА_5 позивачка за первісним позовом ОСОБА_4 визнала частково. Вона заперечила віднесення до спільного майна подружжя одного дивану-ліжка, зазначивши, що сплатила за нього кошти ОСОБА_5 , ноутбука, який придбавався для їх дочки, а також морозильної камери та мікрохвильової печі, які ОСОБА_5 дарував їй на свята. ОСОБА_4 підтвердила, що решту зазначеного у зустрічному позові майна вони з ОСОБА_5 дійсно набули за час шлюбу, проте заперечила зазначену у позові вартість кожної речі, пояснивши, що ціни на нього значно завищені, а внаслідок зносу більша його частина наразі взагалі втратила цінність. ОСОБА_4 просила суд поділити зазначене у зустрічному позові індивідуально визначене майно між нею та ОСОБА_5 в натурі, наполягала на залишенні їй телевізора марки «LG», холодильника марки «LG», морозильної камери, мікрохвильової печі, електричної плити, електричної м`ясорубки та шафи-купе.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 та його представник адвокат Шумра І.В. вимоги первісного позову ОСОБА_4 не визнали, наполягали на задоволенні зустрічного позову та визнанні спірної квартири об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_5 . Останній в суді пояснив, що ОСОБА_4 за час шлюбу не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї, у той час як ОСОБА_5 весь час працював та мав стабільний заробіток. Для придбання квартири він отримував кредит у фінансовій установі розміром 8000 доларів США, ще 17500 доларів США на її придбання отримав від своєї сестри ОСОБА_5 , з яких 8000 доларів США вона йому подарувала. При цьому ОСОБА_1 жодних коштів у придбання квартири не вкладала, борги віддавати не допомагала. З метою погашення боргів за придбання квартири він отримував невеликі позики на сплату чергових платежів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову. При цьому суд встановив та врахував наступне.

Судом встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з 22.04.1990 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06.12.2022, що набрало законної сили 06.01.2023.

З договору купівлі-продажу від 03.09.2004, посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Приймасом В.О., вбачається, що ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 67,3кв.м.

Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4630202 від 03.09.2004, виданого КП «Кузнецовське міське бюро технічної інвентаризації», право приватної власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , набуте на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу, зареєстроване 03.09.2004 вказаним комунальним підприємством, про що виконано запис № 445-852.

Таким чином, дослідженням вищезазначених документів встановлено, що спірна квартира придбана за час шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, згідно ст.57 СК України, майно дружини, чоловіка, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, або на підставі договору дарування чи в порядку спадкування, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Статтею 60 СК України передбачено презумпцію віднесення придбаного за час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач ОСОБА_4 звільняється від обов`язку доведення цієї обставини, у той час як тягар доведення тієї обставини, що спірна квартира придбана за кошти, належні особисто ОСОБА_5 , покладається на відповідача. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

У своїх поясненнях в судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 зазначив, що квартира була придбана ним для дітей та в інтересах сім`ї. З метою її придбання він звертався до фінансової установи за отриманням кредиту, частину коштів йому надала його сестра.

Допитана за клопотанням сторони відповідача свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона є рідною сестрою ОСОБА_5 . ОСОБА_5 з сім`єю, як показала свідок, до придбання спірної квартири проживав разом з родичами, власного житла не мав. ОСОБА_5 мала у власності однокімнатну квартиру, яку продала у 2004 році, подарувавши ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 8000 доларів США, для придбання ним власної квартири, при цьому будь-яких письмових договорів вони не укладали. Свідкові було зрозуміло, що квартиру він має намір придбати для сім`ї. Передання грошових коштів у розмірі приблизно 8000 чи 9000 доларів США від ОСОБА_5 до ОСОБА_5 підтвердив і допитаний судом свідок ОСОБА_8 .

У відповідності до ст.ст.76- 78, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При цьому, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи ОСОБА_5 про отримання ним в подарунок від ОСОБА_5 коштів у розмірі 8000 доларів США, використаних ним для придбання спірної квартири, не ґрунтуються на вимогах закону, адже відповідно до ч.5 ст.719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Суду не подано доказів у підтвердження укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_5 договору дарування валютних цінностей. Пояснення свідків в цьому випадку не є належними та достатніми доказами, а тому правового значення не мають.

Будь-яких інших доказів, крім показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , у підтвердження належності спірної квартири до особистої приватної власності відповідача за первісним позовом як такої, що придбана за його особисті кошти, суду не надано та про їх існування не зазначено.

Судом встановлено, що 03 вересня 2004 року ОСОБА_5 з АППБ «Аваль» було укладено кредитний договір № 014/53/13766, за умовами якого він отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 8000 доларів США на умовах поворотності, строковості та платності. З пояснень ОСОБА_5 в судовому засіданні судом встановлено, що кредитні кошти він отримав для придбання квартири АДРЕСА_1 . Такі його пояснення узгоджуються і з датою укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вищезазначені положення закону свідчать про те, що майно, придбане ОСОБА_5 за кредитні кошти під час шлюбу з ОСОБА_4 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Сторони мають спільних дітей: сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження. Суд зауважує, що молодша дочка сторін народилась через три роки після укладення ОСОБА_5 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що підтверджує пояснення позивачки про підтримання нею з ОСОБА_5 шлюбних стосунків, здійснення прав та обов`язків подружжя на час укладення вказаного договору.

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 , виданого 28.10.1999 Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області, її місце проживання зареєстроване у квартирі АДРЕСА_1 з 01 жовтня 2004 року, тобто менше ніж через один місяць після придбання вказаної квартири.

Учасниками процесу не оспорюється, що вказана квартира з часу її придбання використовувалась для проживання подружжя ОСОБА_12 та їх дітей.

З огляду на оспорення належності спірної квартири до особистої власності ОСОБА_5 стороною позивача за первісним позовом, неподання будь-яких доказів окремого проживання сторін станом на момент укладення договору її купівлі-продажу, доказів ведення ними на той час окремого господарства чи наявності у них окремих бюджетів, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем за первісним позовом ОСОБА_5 тієї обставини, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , право приватної власності на яку за ним зареєстроване, що була придбана за час шлюбу подружжя ОСОБА_12 , є його особистою приватною власністю. Оскільки правову презумпцію належності придбаного за час шлюбу майна до спільного майна подружжя ОСОБА_5 не спростовано, суд вважає, що вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Статтею 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відтак, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, одночасно з припиненням права спільної сумісної власності на нього, у співвласників виникає право спільної часткової власності. Разом з тим, оскільки позивачка за первісним позовом не заявляє вимог про поділ спільного майна в натурі, визначенню підлягають ідеальні частки сторін у праві спільної часткової власності.

Передбачені ст.70 СК України підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві власності на спільне майно відсутні, і сторони про їх наявність не заявляють. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що за кожною зі сторін слід визнати право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Вирішуючи вимоги про поділ іншого майна подружжя, суд враховує наступне.

Відповідачкою за зустрічним позовом ОСОБА_4 визнано придбання за час шлюбу та належність до спільного майна подружжя наступних речей, зазначених у зустрічному позові: телевізора марки «LG», кухні, холодильника марки «LG», мультиварки, м`якої частини, одного дивану-ліжка, меблевої стінки передпокою, шафи для взуття, шафи, спального гарнітуру, електричної плити, пральної машинки, пилосмока миючого, пароварки, чайника електричного, витяжки, меблевої стінки. Разом з тим, з вартістю кожної з цих речей, зазначеною у зустрічному позові, ОСОБА_4 не погоджується. Крім того, вона вказала, що морозильна камера та мікрохвильова піч були подаровані ОСОБА_5 їй з нагоди свят, а тому є її особистою власністю. Також ОСОБА_4 зазначила, що ще один диван-ліжко, а також електрична м`ясорубка були придбані нею за «дитячі» кошти, а ноутбук вони придбавали для дитини.

При цьому ОСОБА_4 , визнаючи придбання за час шлюбу з ОСОБА_5 морозильної камери та мікрохвильової печі, не надала будь-яких доказів у підтвердження тієї обставини, що вказані речі є подарунком, а така обставина позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_5 оспорюється. Отже, суд дійшов висновку про те, що вказані речі підлягають врахуванню при поділі спільного майна подружжя.

Врахуванню при поділі спільного майна подружжя підлягає також електрична м`ясорубка, отримання коштів за яку від ОСОБА_4 ОСОБА_5 оспорюється.

Разом з тим, ОСОБА_5 визнав, що ОСОБА_1 віддала йому гроші за один придбаний диван-ліжко. ОСОБА_5 також визнано, що ноутбук придбавався ними для дитини. З урахуванням положень ч.1 ст.64, ст.174 СК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для врахування вказаних речей при поділі майна ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Ціна морозильної камери у розмірі 3506,00 грн. підтверджується видатковою накладною ПАТ «Світ електроніки» № М10-000877 від 28.12.2012, а ціна мікрохвильової печі у розмірі 2499,00 грн. - відповідним фіскальним чеком. Отже, ці речі підлягають включенню до складу спільного майна подружжя, що підлягає поділу, саме по такій вартості.

Доказів у підтвердження вартості інших речей позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_5 суду не надано, у той час як така зазначена ним у зустрічному позові їх вартість відповідачкою за зустрічним позовом ОСОБА_4 оспорюється. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність включення до складу спільного майна подружжя телевізора марки «LG» по ціні 3000,00 грн., кухонного гарнітуру - по ціні 2000,00 грн., холодильника марки «LG» - по ціні 3500,00 грн., мультиварки - по ціні 500,00 грн., дивану-ліжка - по ціні 600,00 грн., меблів передпокою (стінки) - по ціні 1000,00 грн., шафи для взуття - по ціні 400,00 грн., шафи-купе - по ціні 1500,00 грн., електричної плити - по ціні 1000,00 грн., пральної машинки - по ціні 1500,00 грн., пилосмока - по ціні 500,00 грн., електричної м`ясорубки - по ціні 400,00 грн., електрочайника - по ціні 100,00 грн., витяжки - по ціні 200,00 грн., як максимальної неоспорюваної сторонами ціни кожної речі, оскільки саме таку вартість зазначених речей назвала ОСОБА_4 .

Разом з тим, ОСОБА_4 , визнаючи, що нижченаведене майно належить до спільного майна подружжя та заперечуючи зазначену ОСОБА_5 його вартість: меблевої м`якої частини (12000,00 грн.), меблевого гарнітуру спальні (12000,00 грн.), меблевої стінки (2500,00грн.), пароварки (600,00 грн.), не навела суду їх вартість, яка б нею не оспорювалась. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність включення цього майна за цінами, вказаними позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_5 .

Таким чином, суд визнав доведеним, що обсяг майна, заявленого сторонами, яке набуте подружжям ОСОБА_12 під час шлюбу та підлягає поділу між ними, складається з: телевізора марки «LG» вартістю 3000,00 грн., кухонного гарнітуру вартістю 2000,00 грн., холодильника марки «LG» вартістю 3500,00 грн., мультиварки вартістю 500,00 грн., меблевої м`якої частини вартістю 12000,00 грн., морозильної камери вартістю 3506,00 грн., мікрохвильової печі вартістю 2499,00 грн., дивану-ліжка вартістю 600,00 грн., меблів передпокою (стінки) вартістю 1000,00 грн., шафи для взуття вартістю 400,00 грн., шафи-купе вартістю 1500,00 грн., меблевого гарнітуру спальні вартістю 12000,00 грн., електричної плити вартістю 1000,00 грн., пральної машинки вартістю 1500,00 грн., пилосмока миючого вартістю 500,00 грн., електричної м`ясорубки вартістю 400,00 грн., пароварки вартістю 600,00 грн., електрочайника вартістю 100,00 грн., витяжки вартістю 200,00 грн., меблевої стінки вартістю 2500,00 грн., а всього з майна на загальну суму 49305,00 грн.

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду справи відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_4 заперечила проти залишення усього індивідуально визначеного майна у своїй власності з присудженням сплати нею на користь ОСОБА_5 грошової компенсації вартості його частки, та наполягала на поділі цього майна між ними в натурі. Враховуючи обсяг майна, заявленого позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_5 до поділу, та відсутність згоди ОСОБА_4 на виплату йому грошової компенсації вартості його частки, суд дійшов висновку про необхідність поділу вказаного майна між сторонами в натурі.

При цьому суд враховує, що згідно з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 23.02.2022 у справі № 496/1069/18, від 30.11.2022 у справі №344/11089/18, за наявності вимоги про поділ майна подружжя, обрання судом варіанту поділу, відмінного від того, про який просить позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог.

Судом не встановлено обставин, що мають істотне значення, для відступлення від засад рівності часток майна сторін, оскільки суду не подано доказів приховування, знищення, пошкодження спільного майна. Отже, на думку суду, майно слід поділити у рівних частках.

В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що усе майно, заявлене ОСОБА_5 до поділу, знаходиться у володінні ОСОБА_4 . У поданій до суду заяві по суті справи ОСОБА_4 зазначила, що вона бажає залишити собі телевізор марки «LG», холодильник марки «LG», морозильну камеру, мікрохвильову піч, шафу-купе, електричну плиту, електричну м`ясорубку. З урахуванням цієї обставини, а також враховуючи, що, як вбачається зі змісту зустрічного позову, ОСОБА_5 на володіння усім зазначеним ним у зустрічному позові майном не претендує, суд дійшов висновку, що вказане майно слід виділити у користування ОСОБА_4 , у володінні якої воно знаходиться та яка бажає при поділі залишити його собі.

Одночасно, оскільки ОСОБА_4 не заперечує проти виділення у користування ОСОБА_5 пральної машинки, мультиварки, пароварки, витяжки, пилосмока, електричного чайника, передпокою (стінки), кухонного гарнітуру, вказане майно слід виділити ОСОБА_5 .

Крім того, з метою забезпечення збереження засад рівності часток у праві спільної власності на майно подружжя, ОСОБА_4 слід виділити спальний гарнітур вартістю 12000,00грн. та шафу-купе вартістю 1500,00 грн., а ОСОБА_5 - м`яку частину вартістю 12000,00 грн., а також меблеву стінку вартістю 2500,00 грн.

Таким чином, виходячи з принципу рівності часток подружжя у спільній власності на майно, суд дійшов висновку про необхідність виділення у власність ОСОБА_4 : телевізора марки «LG» вартістю 3000,00 грн., холодильника марки «LG» вартістю 3500,00 грн., морозильної камери вартістю 3506,00 грн., мікрохвильової печі вартістю 2499,00 грн., електричної плити вартістю 1000,00 грн., електричної м`ясорубки вартістю 400,00 грн., шафи-купе вартістю 1500,00 грн., меблевого гарнітуру спальні вартістю 12000,00 грн., а всього майна на загальну суму 27405,00 грн., а у власність ОСОБА_5 - кухонного гарнітуру вартістю 2000,00 грн., мультиварки вартістю 500,00 грн., м`якої частини вартістю 12000,00 грн., дивану-ліжка вартістю 600,00 грн., передпокою (стінки) вартістю 1000,00 грн., шафи для взуття вартістю 400,00 грн., пральної машинки вартістю 1500,00 грн., пилосмока вартістю 500,00 грн., пароварки вартістю 600,00 грн., електричного чайнику вартістю 100,00 грн., витяжки вартістю 200,00 грн., меблевої стінки вартістю 2500,00 грн., а всього майна на загальну суму 21900,00грн.

Оскільки спільне майно подружжя з урахуванням вартості кожної речі неможливо поділити між сторонами порівну, суд дійшов висновку про те, що з метою додержання рівності часток подружжя при поділі майна, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 слід стягнути грошову компенсацію вартості часток у праві спільної власності у розмірі: (27405,00 грн. - 21900,00 грн.) / 2 = 2752,50 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім інших видів, витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Первісний позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню у повному обсязі. Відтак, сплачений позивачкою ОСОБА_4 за його подання судовий збір у розмірі 3625,79 грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_5 .

Статтею 139 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертиз, відносяться витрати на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, розмір яких встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. На замовлення ОСОБА_4 , ТОВ «ВМБ-Нерухомість» було виконано Звіт про оцінку квартири АДРЕСА_1 . При цьому суду подано чинний сертифікат суб`єкта оціночної діяльності вказаної юридичної особи, виданий Фондом Державного майна України, видане у встановленому порядку кваліфікаційне свідоцтво оцінювача на ім`я ОСОБА_13 , якою підписаний вказаний Звіт, а також рахунок-фактуру № 00000008 від 03.02.2023 на оплату виконаних робіт з оцінки вказаної квартири, на суму 17000,00 грн.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У підтвердження понесення позивачкою ОСОБА_4 витрат на правничу допомогу, суду подано Договір про надання правничої допомоги № 329 від 07.02.2023, укладений нею з АО «Ваше право», додаткову угоду від 25.07.2023 до вказаного договору із зазначенням вартості послуг, Акт від 25.07.2023 виконання робіт (надання послуг) за вказаним договором, а також квитанцію АО «Ваше право» до прибуткового касового ордеру № 033 від 25.07.2023 про сплату ОСОБА_4 на користь АО «Ваше право» витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Клопотань про зменшення витрат ОСОБА_4 на правничу допомогу та оплату послуг експерта стороною відповідача ОСОБА_5 не заявлялось. За таких обставин, з огляду на положення ст.ст.137, 139, 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що вищезазначені витрати слід покласти на ОСОБА_5

ОСОБА_5 заявлено зустрічний позов, при зверненні до суду з яким сплачено судовий збір у розмірі 7786,43 грн., виходячи із зазначеної у зустрічному позові вартості майна (7251,58 грн. за вимогою про визнання квартири особистою приватною власністю, та 534,85грн. за вимогою про сплату грошової компенсації вартості частки у іншому спільному майні). При цьому у зустрічному позові зазначалось, що вартість спільного майна подружжя, за яку ОСОБА_5 бажає отримати від ОСОБА_4 компенсацію, складає 53484,50 грн. разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено, що вартість цієї спільного майна подружжя складає: 49305,00 грн. / 2 = 24652,50 грн. Отже, за подання зустрічного позову з вимогою про поділ вказаного майна сплаті підлягав судовий збір у розмірі 246,53 грн. Таким чином, ОСОБА_5 допущено переплату судового збору за вказаною вимогою у розмірі: 534,85 грн. - 246,53 грн. = 288,32 грн., яка на підставі ст.7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню позивачу за зустрічним позовом.

Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням зустрічного позову, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 246,53 грн.

Враховуючи викладене, на підставі ст.372 ЦК України, ст.ст.60, 61, 69, 70, 71, 174 СК України, керуючись ст.ст.76, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Первісний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати квартиру загальною площею 67,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право приватної власності на яку зареєстроване за ОСОБА_5 , спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - квартиру загальною площею 67,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виділивши ідеальні частки у праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у розмірі по (одній другій).

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити частково. Поділити інше майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Виділити у власність ОСОБА_4 : телевізор марки «LG» вартістю 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.; холодильник марки «LG» вартістю 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.; морозильну камеру вартістю 3506 (три тисячі п`ятсот шість) грн. 00 коп.; мікрохвильову піч вартістю 2499 (дві тисячі чотириста дев`яносто дев`ять) грн. 00 коп.; електричну плиту вартістю 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.; електричну м`ясорубку вартістю 400 (чотириста) грн. 00 коп.; шафу-купе вартістю 1500 (одні тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.; меблевий гарнітур спальні вартістю 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп., а всього майна на загальну суму 27405 (двадцять сім тисяч чотириста п`ять) грн. 00 коп.

Виділити у власність ОСОБА_5 : кухонний гарнітур вартістю 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.; мультиварку вартістю 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.; м`яку частину вартістю 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп.; диван-ліжко вартістю 600 (шістсот) грн. 00 коп.; передпокій (стінку) вартістю 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.; шафу для взуття вартістю 400 (чотириста) грн. 00 коп.; пральну машинку вартістю 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.; пилосмок миючий вартістю 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.; пароварку вартістю 600 (шістсот) грн. 00 коп.; чайник електричний вартістю 100 (сто) грн. 00 коп.; витяжку вартістю 200 (двісті) грн. 00 коп.; меблеву стінку вартістю 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.; а всього майна на загальну суму 21900 (двадцять одна тисяча дев`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 2752 (дві тисячі сімсот п`ятдесят дві) грн. 50 коп. грошової компенсації різниці вартості часток у спільному майні.

У задоволенні іншої вимоги зустрічного позову відмовити у зв`язку з безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені позивачкою судові витрати: витрати зі сплати судового збору в сумі 3625 (три тисячі шістсот двадцять п`ять) грн. 79 коп.; витрати на підготовку висновку спеціаліста в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.; витрати на правничу допомогу в сумі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Повернути ОСОБА_5 судовий збір, сплачений згідно з квитанцією АТ «Укрпошта» № від 10 березня 2023 року у розмірі 288 (двісті вісімдесят вісім) грн. 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати зі сплати судового збору в сумі 246 (двісті сорок шість) грн. 53 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 18 серпня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддя: Т.Ю.Демчина