Справа № 466/3142/23
Провадження № 2/466/1330/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 травня 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Коновал Х.В.

справа №466/3142/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

03.04.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області від 22 серпня 2006 року, РНОКПП НОМЕР_2 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 11 серпня 2009 року Львівським комунальним підприємством «Львівелектротранс» позивачу ОСОБА_1 було видано Ордер №71 на право зайняття житлової площі та користування загальною площею в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Довідкою №549 від 13.03.13 з місця проживання про склад сім`ї та прописку встановлено, що за вказаною адресою ( АДРЕСА_2 ) прописані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є належним наймачем, користувачем та розпорядником житла за вказаною вище адресою.

10 травня 2003 року між ОСОБА_7 (донькою Позивача) та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Львова у справі №466/6803/20 від 14 грудня 2020 року.

Як зазначено у вказаному рішенні, фактичні шлюбні відносини між донькою позивача та відповідачем були припинені задовго до набрання законної сили рішення Шевченківського районного суду міста Львова у справі №466/6803/20 від 14 грудня 2020 року про розірвання шлюбу.

Отож, відповідач ОСОБА_2 більше двох років не проживає у вищезазначеній квартирі, не веде спільного господарства з іншими жителями квартири, а також не здійснює витрати на утримання та ремонт цього житла.

Теперішнє місцезнаходження та фактичне місце проживання відповідача не відоме, скоріш за все він перебуває закордоном.

Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 02 березня 2023 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач ОСОБА_2 з 01 грудня 2020 року фактично не проживає.

Перешкод в користуванні квартирою позивач чи інші члени сім`ї жодного разу відповідачу не чинили.

Увесь цей період позивачем здійснюється догляд за квартирою, сплачуються комунальні платежі, здійснюється поточний ремонт квартири, закуповуються будівельні матеріали. У позивача є наявними усі квитанції про сплату комунальних послуг.

Отож, сам факт реєстрації відповідача у спірному житлі, без фактичного проживання у ньому, враховуючи намір позивача вільно користуватися, а також розпорядитися таким житлом, перешкоджає у повноцінній реалізації права власності, передбаченого статтею 13 Конституції України.

Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймача бо члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим це питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним зі способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Більше того, ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР встановлює випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, проте жоден з цих випадків не стосується обставин, за яких Відповідач ОСОБА_2 покинув житло за адресою: АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене, позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 більше двох років не проживає у спірному житловому приміщенні, не зберігає там жодних особистих речей, не здійснює догляд, утримання та фінансування даного житла, а, отже, не має з спірним приміщенням жодних зв`язків. Враховуючи вищевикладене, вимушена звернутися з позовом до суду.

Позивач в судове засідання, яке призначено на 26 травня 2023 року не з`явилася, однак представник позивача, адвокат Скочиляс І.М. подала до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у їх відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

Відповідно до Ордеру №71, виданого 11.08.2009 року ЛКП «Львівелектротранс» на підставі Розпорядження №230 від 28.12.2009 року, ОСОБА_1 , сім`я якої складається з 5 осіб, надано право зайняття житлової площі, тобто вселення в квартиру (гуртожиток) АДРЕСА_1 , де ОСОБА_1 основний квартиронаймач, ОСОБА_3 - чоловік, ОСОБА_4 - дочка, ОСОБА_2 зять, ОСОБА_5 онука, ОСОБА_6 онука (а.с.18).

У відповідності до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку №549, виданої ЛКП «Балатон-409», в квартирі АДРЕСА_1 , яка є власністю міської ради, зареєстровані позивач ОСОБА_1 основний квартиронаймач, ОСОБА_3 - чоловік, ОСОБА_4 - дочка, відповідач ОСОБА_2 зять, ОСОБА_5 онука, ОСОБА_6 онука (а.с.19).

10 травня 2003 року між ОСОБА_7 (донькою позивача) та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Львова у справі №466/6803/20 від 14 грудня 2020 року (а.с.15-16).

Як вбачається з вказаного рішенні суду від 14.12.2020 та пояснень позивача, фактичні шлюбні відносини між донькою позивача та відповідачем ОСОБА_2 були припинені задовго до набрання законної сили рішення Шевченківського районного суду м. Львова у справі №466/6803/20 про розірвання шлюбу.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в спірній квартирі АДРЕСА_1 стверджується також Актом від 02.03.2023 року, згідно якого ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , однак не проживає за вищевказаною адресою з 01.12.2020 року (а.с.17).

Таким чином, відповідач з 01.12.2020 року не проживає у неприватизованій квартирі АДРЕСА_1 , не проявляє жодного інтересу до житла, у квартирі відсутні будь - які особисті речі відповідача, ним не сплачуються кошти за комунальні послуги.

Увесь цей період позивачем здійснюється догляд за квартирою, сплачуються комунальні платежі, здійснюється поточний ремонт квартири, закуповуються будівельні матеріали, що підтверджується копіями відповідних квитанцій та поясненнями позивача.

Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України особа, яка більше шести місяців не проживає без поважних причин за місцем свого проживання може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Обставини не проживання відповідача без поважних причин більше шести місяців за місцем реєстрації стверджуються поясненнями позивача та письмовими доказами по справі.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме слід визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає розмір судових витрат.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача 1073,60 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), судовий збір в розмірі 1073,60 грн.(одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова з дня його проголошення.

Текст рішення складено та підписано 26.05.2023 року.

Суддя О. І. Ковальчук