справа № 631/1011/23
провадження № 2-з/631/11/23
У Х В А Л А

про розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову

10 серпня 2023 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Трояновської Т. М., розглянувши заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Колісниченко Артур Сергійович, про вжиття заходів забезпечення позову, поданої одночасно із позовною заявою, до відкриття провадження у справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВО «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ», ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця Івана Олександровича, про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

08 серпня 2023 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги № 1133205 від 20 липня 2023 року діє адвокат Колісниченко Артур Сергійович, за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, поданої одночасно із позовною заявою, у якій просить заборонити відчуження 682/1000 частини нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 205,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в частині нежитлової будівлі літ. «А-1», площею 140,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) до вирішення справи по суті; заборонити будь-яким державним реєстраторам (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, чи іншим особам, уповноваженим вчиняти реєстраційні дії у вказаних реєстрах) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо 682/1000 частини нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 205,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в частині нежитлової будівлі літ. «А-1», площею 140,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) до вирішення справи по суті.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову представник заявника вказує, що до Нововодолазького районного суду Харківської області подано позовну заяву до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВО «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ», ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця Івана Олександровича, відповідно до якої у прохальній частині ставиться питання про переведення на ОСОБА_1 прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» та ОСОБА_2 , посвідченим 19 травня 2023 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем Іваном Олександровичем за реєстровим № 3063, на 682/1000 частини нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 205,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в частині купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «А-1», площею 140,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ).

Як вказав заявник, 15 вересня 2020 року між позивачем, фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» укладено договір оренди частини нежитлового приміщення № 350 від 15 вересня 2020 року, за умовами якого Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування нежитлові приміщення, визначені у пункті 1.2. договору. Цільове призначення об`єкта оренди використання з метою здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди є нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, розміщені на 1 поверсі нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 140,00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Строк договору до 31 серпня 2023 року включно.

Вказане приміщення є частиною нежитлової будівлі, а саме 682/1000 частини нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 205,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке належало АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» станом на час укладення договору оренди.

25 вересня 2020 року укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди, за якою визначено що об`єкт оренди повинен бути переданий орендодавцем в користування орендарю не пізніше ніж «28» вересня 2020 року включно.

28 вересня 2020 року відповідач, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ», передав, а позивач, фізична особа підприємець ОСОБА_1 , прийняв орендоване приміщення за актом приймання-передачі на підставі вказаного договору оренди, приступивши до його строкового користування. Протягом усього часу дії договору оренди позивач належно та добросовісно виконував усі свої обов`язки за договором оренди.

Разом з тим, не зважаючи на вказані обставини АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» відчужило нежитлове приміщення, частина якого орендувалася позивачем за договором оренди, ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 19 травня 2023 року, проігнорувавши при цьому переважне право позивача на купівлю частини нежитлового приміщення, що орендувалася ним, що, у свою чергу, є підставою для звернення фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Підставою для забезпечення позову у даному випадку, на думку заявника, є те, що відповідач має можливість вільно відчувати та здійснювати будь-які дії щодо майна, яке є предметом спору, що у свою чергу ускладнить чи унеможливить ефективний судовий захист порушеного права позивача та призведе до необхідності залучення інших осіб до участі у справі, подання нових позовів тощо.

З огляду на викладене, заявник звернувся до суду з заявою про забезпечення позову з метою недопущення порушення його прав.

За правилами частини 1 статті 152 Цивільного процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви за правилами, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позовна заява за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Як вказав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20 (провадження № 61-3480сво21) «Законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі. Для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно. Першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті.

У випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову. У разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову».

Виходячи з зазначеного, суд розглядає заяву про вжиття заходів забезпечення позову з врахуванням того, що станом на день розгляду заяви, судом не прийнято до розгляду та не відкрито провадження у справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВО «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ», ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця Івана Олександровича, про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Суд всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні данні, які мають значення для вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 Цивільного процесуального кодексу України, частина 1 якої встановлює, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України).

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.

Метою забезпечення позову, згідно статті 149 Цивільного процесуального кодексу України , є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 Цивільного процесуального кодексу України заходів забезпечення позову (частина 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України).

Положеннями частини 1 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України визначено види забезпечення позову та передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

При цьому процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову представник фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , зауважує, що на даний час відповідач має можливість вільно відчувати та здійснювати будь-які дії щодо майна, яке є предметом спору, що у свою чергу ускладнить чи унеможливить ефективний судовий захист порушеного права позивача та призведе до необхідності залучення інших осіб до участі у справі, подання нових позовів тощо.

Як вже зазначалось, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі з єдиним унікальним № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі з єдиним унікальним № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів особи яка звернулася до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки особа не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження.

Предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про переведення на ОСОБА_1 права і обов`язки покупця за договором купівлі-продажу частини нежитлового приміщення, яке використовується останнім як фізичною особою підприємцем для здійснення господарської діяльності.

Метою забезпечення позову є насамперед запобігання унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду. Системний аналіз застосування заходів забезпечення позову свідчить про те, що основним критерієм його застосування є можливість реалізації прав за рішення суду. Проте представник фізичної особи підприємця ОСОБА_1 не навів переконливих доводів щодо того, яким чином невжиття заходів забезпечення утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, поновить чи порушить права або інтереси особи, за захистом яких він звернувся до суду.

Слід також зазначити, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Також слід відмітити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї Постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як вже вказувалась вище, предметом спору у даній справі є переведення на ОСОБА_1 прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» та ОСОБА_2 , посвідченим 19 травня 2023 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем Іваном Олександровичем за реєстровим № 3063, на 682/1000 частини нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 205,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в частині купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «А-1», площею 140,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ).

Тобто, забезпечення позову у визначений позивачем спосіб не направлене на реальне забезпечення виконання можливого рішення та не забезпечить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі задоволення позову в зв`язку із тим, що будь-яких перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог не вбачається, оскільки виконання такого рішення у разі задоволення позову полягатиме лише в тому, що на позивача ОСОБА_1 будуть переведені права і обов`язки покупця за договором купівлі продажу, незалежно від подальшої долі спірного майна.

Крім того, представник позивача, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову висловлює лише побоювання стосовно того, що відповідач має можливість відчужити спірне майно та здійснювати будь-які дії щодо нього, без вказівки на будь-які конкретні данні, що підтверджували б намір відповідача навмисно відчужити чи здійснити будь-які дії з вищевказаним нерухомим майном, у зв`язку з чим не навів достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову.

Слід відмітити, що у цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Однак, об`єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, заявником не наведено, самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Однак, заявник не надав будь-яких належних доказів того, що ОСОБА_2 вчиняються дії, які свідчать про можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення.

Виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, судом не вбачається.

При цьому суд зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову; не досліджується обґрунтованість позову, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

З урахуванням наведеного та не доведеності заявником необхідності забезпечення позову та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, суд не вбачає на даній стадії підстав для застосування запропонованого заявником заходу забезпечення позову, тому в задоволенні заяви фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Колісниченко Артур Сергійович, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 8, 149 153, 258, 260, 261, 352 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Колісниченко Артур Сергійович, про вжиття заходів забезпечення позову, поданої одночасно із позовною заявою, до відкриття провадження у справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВО «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ», ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця Івана Олександровича, про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя: Т. М. Трояновська