ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» травня 2023 року

м. Харків

справа № 638/5567/18

провадження № 22ц/818/746/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю. М., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , представники відповідача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2023 року в складі судді Рибальченко Л.М.

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що 09 червня 2017 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір ремонтно-будівельного підряду № 090617, за умовами якого підрядник зобов`язався виконати ремонтно-будівельні роботи по відновленню пошкодженого покрівельного покриття покрівлі на житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , а замовник зобов`язався прийняти і оплатити роботи.

Зазначив, що перед виконанням робіт фахівцями підрядника було здійснено діагностування (дефектування) місць пошкодження і протікання покрівлі з фотофіксацією. На підставі цього сторонами складено і підписано кошторис, який є додатком до договору між підрядником і замовником. Вартість робіт згідно кошторису становить 40 685,40 грн.

Вказав, що перед початком робіт підрядником через свого співробітника отримано від ОСОБА_3 аванс в розмірі 10 000,00 грн відповідно до пункту 2.3 договору.

В подальшому роботи були виконані в зазначений договором строк.

10 липня 2017 року замовнику надано акт виконаних робіт від тієї ж дати на загальну суму 40 685,40 грн. Однак замовник акт не підписав, про причини відмови від підпису не повідомив, від подальшого спілкування відмовився.

Вважав, що відповідачі, діючи спільно, порушили його права на отримання оплати виконаних робіт та мають солідарно нести цивільну відповідальність за невиконання умов договору.

Посилався на те, що в березні 2018 року відповідачам повторно направлено акт виконаних робіт та вимога про оплату за цим договором, однак відповідачі акти не підписали, вимогу про оплату не виконали.

Вказав, що йому від ОСОБА_3 надійшла письмова відповідь про те, що наданий акт виконаних робіт є безпідставним і необґрунтованим, не посилаючись, у чому саме відповідач не згоден з виконаними роботами.

Зазначив, що за період з липня 2017 року по травень 2019 року інфляційні втрати складають 6263,32 грн, а 3% річних за період з 11 липня 2017 року по теперішній час - 1803,29 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на його користь суму заборгованості в розмірі 30 685,40 грн, суму інфляційних втрат - 6263,32 грн, суму 3% річних - 1803,29 грн; відшкодування судових витрат (судовий збір - 750,53 грн та витрати на правничу допомогу адвоката - 7950,00 грн), покласти на відповідачів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2023 року позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 30 685,40 грн; стягнуто з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 інфляційні втрати -3034,57 грн та 3% річних - 1122,00 грн; стягнуто з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір - 750,53 грн та витрати на правничу допомогу - 7950,00 грн; в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2023 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 500,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 через свого представника до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати повністю і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, не надав належної оцінки доказам у справі, не врахував того, що він заявив позивачу про допущені у роботі відступи від умов договору, а саме внесення до акту здачі-прийому робіт, які фактично не виконувались та ненадання фінансової звітності щодо витрати авансових коштів в розмірі 30 000,00 грн, що були передані ним позивачу. Зазначив, що договір щодо виконання ремонтних робіт в будинку передбачав певну поетапну процедуру проведення робіт, якої позивач не дотримався. Вказав, що він неодноразово висловлював підрядчику свою умову щодо оплати наступних етапів робіт тільки після прийняття попередньо виконаних етапів робіт. Отже, роботи мали проводитись поетапно і в разі прийняття замовником попередньо виконаних робіт, які вже були оплачені авансом, він міг надати згоду на виконання наступних етапів робіт у вигляді внесення оплати за них. Посилався на те, що він не здійснював додаткові оплати робіт крім наведених, оскільки він був незадоволений результатами вже оплачених робіт. Таким чином виконання наступних етапів робіт, які ще не були оплачені, він не замовляв. Окрім того, у відповіді на наданий акт виконаних робіт він заявив претензії до позивача про ненадання звіту з використання грошових коштів, що були сплачені ним підряднику для придбання будівельних матеріалів. Вказав, що свідок ОСОБА_6 , який був бригадиром підтвердив, що 09 червня 2017 року отримав від нього аванс в розмірі 20 000,00 грн, про що склав дві окремі розписки. Зазначив, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про те, що дві різні за змістом розписки є двома екземплярами однієї.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_3 вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим в іншій частині рішення суду судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, рішення суду - змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідач не виконав умови договору підряду, з нього на користь позивача підлягає стягненню сума з урахуванням статті 625 ЦК України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 червня 2017 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (підрядник) та ОСОБА_3 (замовник) укладено договір № 090617 підряду на ремонтно-будівельні роботи, за умовами якого підрядник зобов`язався своїми силами та за завданням замовника виконати роботи по ремонту (монтажу, накладці) об`єкту в строк та на умовах цього договору, а замовник прийняти та сплатити за роботи у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Строк початку робіт - 16 червня 2017 року, строк закінчення робіт - 10 липня 2017 року.

Відповідно до пункту 2.1 цього договору повний об`єм та види робіт визначаються кошторисом, який є невід`ємною частиною договору. Загальна вартість робіт визначається за цим договором та складає 40 685,40 грн.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що оплата проводиться по виконанню окремих етапів робіт згідно з кошторисом.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що аванс в розмірі 25% кошторисної вартості робіт та 100% вартості матеріалів або надання самих матеріалів за даним договором вноситься замовником не пізніше наступного робочого дня з дати укладення цього договору.

Згідно пункту 2.4 договору остаточний розрахунок поводиться не пізніше наступного дня з дати підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.

Пунктом 4.1 договору передбачено обов`язки підрядника. Зокрема, підрядник зобов`язується виконати роботи своїми силами, якісно та в строк, у повній відповідності з кошторисом. технічним завданням (якщо воно видано замовником) та умовами цього договору. В разі виявлення недоліків при підписанні акту здачі-приймання робіт, замовник вправі вимагати безоплатного їх усунення в 10-денний строк, а підрядник зобов`язаний виконати його обґрунтовану вимогу.

Пунктом 4.2 договору передбачено обов`язки замовника. Зокрема, замовник зобов`язаний підписувати узгоджені з ним приблизний кошторис, технічне завдання (якщо воно видано ним), а також підписувати передавальну відомість (якщо вона ведеться) та акти, що передбачені цим договором. Внести аванс та сплачувати по етапам виконані роботи в строки та на умовах (додаток № 2), якщо цей додаток підписувався сторонами. Якщо додаток № 2 не підписувався сторонами, то сплата виконується на підставі цього договору. Підписати акти здачі-приймання як поетапно виконаних робіт, так і по закінченню всіх робіт протягом трьох календарних днів з моменту його повідомлення про закінчення робіт, або в цей строк надати письмову вмотивовану відмову з підтвердженням недоліків виконаних робіт.

Відповідно до пункту 5.4 договору в разі не підписання замовником акту здачі-приймання та не надання вмотивованої відмови, передбаченої пунктом 4.2.7 даного договору у строк, роботи вважаються виконаними підрядником в повному обсязі, якісно, в строк і прийнятими замовником без недоліків.

В пункті 11 договору сторони дійшли згоди, що разом із цим договором будуть підписані наступні додатки: додаток № 1 - кошторис та додаток № 5 - акт приймання виконаних робіт (а.с.9-13).

Складений кошторис на виконання робіт на ремонт покрівлі містить наступні найменування робіт: демонтаж натуральної черепиці із схоронністю; демонтаж снігоутримувачів; перепакування мансардних вікон; демонтаж примикання (труби, стіни); пристрій примикання (труби, стіни) з пристроєм притискної планки; монтаж снігоутримувачів; монтаж натуральної черепиці; монтаж-демонтаж лісів, виготовлення та монтаж настилів; видаткові елементи.

Як вбачається з кошторису на виконання робіт на ремонт покрівлі, який погоджений з ОСОБА_3 08 червня 2017 року, загальний розмір витрат становить 40 685,40 грн (а.с.14).

Із складеної розписки ОСОБА_6 , який діяв за дорученням фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , від 09 червня 2017 року вбачається, що він отримав від замовника ОСОБА_3 10 000,00 грн за договором № 090617 від 09 червня 2017 року на виконання послуг з ремонту покрівлі в приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Строк закінчення робіт - 10 липня 2017 року. Також зазначено, що розписка складена в двох екземплярах, перший - замовнику, другий - для передачі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (а.с.15).

10 липня 2017 року підрядником фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 складено акт № 1 здачі-прийому виконаних підрядних робіт до договору № 090617 від 09 червня 2017 року на ремонтно-будівельні роботи, за яким фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здав, а ОСОБА_3 прийняв виконання ремонтно-підрядних робіт по ремонту і відновленню покрівлі приватного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна вартість виконаних ремонтно-будівельних робіт становить 40 685,40 грн.

Однак, вказаний акт не містить підпису замовника ОСОБА_3 (а.с.16).

Як вбачається з матеріалів справи 14 березня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 направив ОСОБА_3 та ОСОБА_5 акт № 1 здачі-прийому виконаних підрядних робіт від 10 липня 2017 року до договору № 090617 від 09 червня 2017 року на ремонтно-будівельні роботи (а.с.17-18).

У відповідь на вказаний вище акт ОСОБА_3 в своєму листі зазначив, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не надано до акту жодного документу для його обґрунтування. У зв`язку з чим запропонував йому надати докази, що можуть підтвердити обставини замовлення ним та виконанням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 відповідних ремонтно-будівельних робіт (зокрема, копії договору, заявок до нього, затвердженого ним кошторису, квитанцій, чеків тощо, що підтверджують витрати на виконання ремонтно-будівельних робіт, оплату праці робітникам, закупівлю витратних матеріалів). До надання таких доказів акт не може бути підписаний, оскільки викладені в ньому роботи ним не замовлялись та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не виконувались. Одночасно повідомив, що у нього до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є майнові претензії з використання наданих йому авансом грошових коштів в сумі 30 000,00 грн, і в разі звернення до суду ці претензії будуть пред`явлені йому у вигляді зустрічного позову (а.с.19).

Матеріали справи також містять копії: рахунку-фактури № МА 02-906/17 від 09 червня 2017 року на суму 9795,04 грн; рахунку № МА 01-0906/17 від 09 червня 2017 року на суму 13 340,52 грн; рахунку № МА 05-0307/17 від 07 липня 2017 року на суму 16 693,12 грн (а.с.60-62).

Також, як вбачається з копії розписки ОСОБА_6 від 09 червня 2017 року він отримав від ОСОБА_3 передоплату на матеріали і роботи по ремонту покрівлі в розмірі 10 000,00 грн. Зазначено, що ремонтні роботи розпочнуться 16 червня 2017 року (а.с.63).

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 525 ЦК України).

З урахуванням встановлених обставин та аналізу наведених норм законодавства вбачається, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникли договірні зобов`язання щодо ремонту покрівлі у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Частинами першої, другої статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з частиною першою статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Статтею 875 ЦК України передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Частина перша статті 877 ЦК України визначає, що підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Згідно зі статтею 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (стаття 854 ЦК України).

Як вбачається з змісту правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2012 року у справі № 23/236 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц (провадження № 14-84цс18) обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акту виконаних робіт) закон покладає саме на замовника.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 641/7501/16-ц (провадження № 61-21954св18), від 15 липня 2020 року у справі № 306/2773/13-ц (провадження № 61-14243св19), від 06 квітня 2023 року у справі № 707/2921/19 (провадження № 61-4606св22), від 23 листопада 2022 року у справі № 372/1512/19 (провадження № 61-10893св21).

Частинами першою-третьою статті 858 ЦК України передбачено, що якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Згідно із частиною першою статті 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

Замовник організовує та здійснює прийняття робіт за свій рахунок, якщо інше не встановлено договором (частина друга статті 882 ЦК України).

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акту про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акту визнанні судом обґрунтованими.

Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою (частина шоста статті 882 ЦК України).

Звертаючись до суду з даним позовом фізична особа-підприємець ОСОБА_1 посилався на те, що між ним та ОСОБА_3 09 червня 2017 року укладено договір № 090617 підряду на ремонтно-будівельні роботи, який ним виконаний, однак ОСОБА_3 ухиляється від підписання акту виконаних робіт.

Як вбачається із укладеного між сторонами договору у пункті 2.1 договору визначено загальну вартість робіт в розмірі 40 685,40 грн, що також передбачено відповідним кошторисом, який погоджено з ОСОБА_3 .

В свою чергу на виконання вимог пункту 2.3 договору ОСОБА_6 , який діяв за дорученням фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , 09 червня 2017 року отримав від замовника ОСОБА_3 10 000,00 грн за договором № 090617 від 09 червня 2017 року на виконання послуг з ремонту покрівлі в приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом умов договору та зазначених норм права ОСОБА_3 зобов`язаний прийняти виконані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 роботи або відмовитись від їх прийняття, надавши мотивовану відмову та склавши двосторонній акт з переліком недоліків виконаної роботи.

Матеріали справи свідчать про те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 направив відповідачам відповідний акт здачі-прийому виконаних підрядних робіт 14 березня 2018 року, однак ОСОБА_3 направив відповідь, в якій посилався на ненадання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до акту жодного документу для його обґрунтування. У зв`язку з чим запропонував йому надати докази, що можуть підтвердити обставини замовлення ним та виконанням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 відповідних ремонтно-будівельних робіт (зокрема, копії договору, заявок до нього, затвердженого ним кошторису, квитанцій, чеків тощо, що підтверджують витрати на виконання ремонтно-будівельних робіт, оплату праці робітникам, закупівлю витратних матеріалів). До надання таких доказів акт не може бути підписаний, оскільки викладені в ньому роботи ним не замовлялись та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не виконувались.

Проте такі мотиви відмови від підписання акту виконаних робіт не визначені законом як правова підстава для його відхилення замовником.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 641/7501/16-ц (провадження № 61-21954св18).

Невизнання ОСОБА_3 обсягу виконаних робіт, зазначених у акті, не спростовує того факту, що такі роботи були виконані. Протилежного ОСОБА_3 суду не довів.

У випадку заперечення щодо якості виконаних робіт відповідно до акту № 1 лише після виявлення недоліків робіт ОСОБА_3 повинен був негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акту виконаних робіт).

Самі по собі заперечення у відповіді на акт № 1 та у відзиві на позовну заяву проти виконаних робіт ще не доводять, що роботи відповідно до акту № 1 були виконані неякісно чи не були виконані взагалі.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 372/1512/19 (провадження № 61-10893св21).

Таким чином твердження ОСОБА_3 про те, що він заявив позивачу про допущені у роботі відступи від умов договору, а саме внесення до акту здачі-прийому робіт, які фактично не виконувались та ненадання фінансової звітності щодо витрати авансових коштів в розмірі 30 000,00 грн, що були передані ним позивачу; у відповіді на наданий акт виконаних робіт він заявив претензії до позивача про ненадання звіту з використання грошових коштів, що були сплачені ним підряднику для придбання будівельних матеріалів, є безпідставними та колегією суддів не приймаються до уваги.

Установивши, що ОСОБА_3 не підписав акт виконаних робіт, не заявив підряднику про недоліки виконання робіт, фактично визнав обсяг та якість цих робіт суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення обумовленої ціни робіт в розмірі 30 685,40 грн за вирахуванням наданого авансу в розмірі 10 000,00 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання ОСОБА_3 на те, що договір щодо виконання ремонтних робіт в будинку передбачав певну поетапну процедуру проведення робіт, якої позивач не дотримався; він неодноразово висловлював підрядчику свою умову щодо оплати наступних етапів робіт тільки після прийняття попередньо виконаних етапів робіт; роботи мали проводитись поетапно, і в разі прийняття замовником попередньо виконаних робіт, які вже були оплачені авансом, він міг надати згоду на виконання наступних етапів робіт у вигляді внесення оплати за них колегія суддів вважає неспроможними з огляду на зміст договору № 090617 підряду на ремонтно-будівельні роботи від 09 червня 2017 року та додатків до нього, які не передбачають окремих етапів робіт.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи сторони підписали дві різні за змістом розписки на 10 000,00 грн як аванс та 10 000,00 грн на матеріали і роботи, що не суперечить умовам пункту 2.3. договору підряду № 090617 від 09 червня 2017 року, укладеного між сторонами. Як було зазначено вище сума авансу відрахована з загальної суми у 40 685, 40 грн та становить 30 685, 40 грн, що підтверджено в додатку № 1 до договору. Інша сума в 10 000,00 грн не входить до загальної суми кошторису згідно пункту 2.3 договору. Відповідач повинен був або самостійно надати матеріали для проведення ремонтно-будівельних робіт на визначену суму, або сплати цю суму позивачу для придбання матеріалів, що і зробив відповідач, а позивач їх придбав за надану відповідачем суму. При цьому розмір заборгованості, визначений позивачем та стягнутий судом з відповідача, не змінився. Тому, висновок суду щодо того, що надані в матеріалах справи дві розписки за змістом - це одна і та сама розписка є помилковим. Проте, стягнута судом сума залишається незмінною, а рішення суду підлягає зміні тільки в частині мотивів.

У решті апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Доводи скарги фактично зводяться до дослідження доказів у справі у зв`язку з незгодою з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_3 порушив виконання грошового зобов`язання, тому він також зобов`язаний сплатити три відсотки річних за період з 07 квітня 2018 року по 25 червня 2019 року в сумі 3034,57 грн та індекс інфляції від простроченої суми за цей же період в розмірі 1122,00 грн.

Щодо вирішення судом першої інстанції питання про відшкодування позивачу понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як вбачається з положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У справі, яка переглядається, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу фізична особа-підприємець ОСОБА_1 надав належні та допустимі докази, а саме: договір № 180205/ЮП на послуги адвоката про надання правової допомоги та захисту прав у суді від 05 лютого 2018 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом Дундуковим В.В.; копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю № 1466 від 08 серпня 2007 року, квитанцію № 3702427 від 01 березня 2018 року про сплату 7950,00 грн за надання правової допомоги за договором № 180205/ЮП від 05 лютого 2018 року, що підтверджують заявлений розмір судових витрат і співмірність обсягу послуг, наданих адвокатом.

Виходячи з викладеного колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 7 950,00 грн є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом Дундуковим В.В. обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Підстав для зменшення розміру суми цих витрат у суду апеляційної інстанції немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення підлягає зміні тільки в частині мотивів, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу по суті залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2023 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю. М. Мальовний

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 16 травня 2023 року.