КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

14 квітня 2023 року місто Київ.

Справа 757/33742/19-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6653/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Желепи О.В., суддів: Кравець В.А та Мазурик О.Ф. вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 грудня 2022 року (у складі судді Остапчук І.В., повний текст складено 118.01.2023 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м. Кропивницький про визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м. Кропивницький про визначення місця проживання дитини

ВСТАНОВИВ

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 грудня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано місце проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 27 березня 2023 року, відповідно до поштової відмітки, направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить змінити рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.12.2022 року шляхом доповнення його мотивувальної частини фактичними обставинами, встановленими судом на підставі висновків експертів та письмових доказів, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини та мотиви їх врахування при постановленні рішення.

Крім того скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення. Вказує, що оскільки рішення було ухвалене на користь ОСОБА_1 , то на момент ознайомлення з повним текстом рішення він не вбачав необхідності у поданні апеляційної скарги. Однак дізнавшись, що ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, з метою дотримання засад рівності та змагальності цивільного судочинства, оскільки із подання апеляційної скарги та ознайомившись із нею ОСОБА_1 , виявилось, що спір між сторонами ухваленням рішення суду першої інстанції не вирішився, а продовжує існувати, виникла необхідність подати апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.12.2022 року, щодо доповнення його мотивувальної частини. Так, ОСОБА_1 вважає, що не зазначення висновків експертів всупереч прямим імперативним вимогам Цивільного процесуального кодексу України та не зазначення висновків психологів у мотивувальній частині рішення, може вплинути на рішення апеляційної інстанції по суті за результати розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 , і саме тому, після подання її апеляційної скарги та відкриття провадження у справі доцільним є спільний розгляд так само і апеляційної скарги ОСОБА_1 .

А тому вважав, що вказані обставини є поважними причинами пропуску 30-денного строку апеляційного оскарження рішення суду, та строк на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.12.2022р. має бути поновлений на підставі пункту 8 частини третьої статті 2 та частини третьої статті 354 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повний текст рішення суду не був вручений у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Відповідно до ч. 3 статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2023 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишено без руху, так як зазначені в ній причини пропуску процесуального строку визнані судом неповажними та відповідачу запропоновано зазначити інші поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду.

На виконання вказаної ухвали 12 квітня 2023 року від представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій останній просить визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, а саме те, що ОСОБА_1 не має юридичної освіту та досвіду в судовій практиці для того, щоб самостійно оцінити необхідність оскарження рішення з мотивів його укладення. Зазначає, що наказами по ТОВ «ДРУЖБА 2020» ОСОБА_1 було направлено у відрядження з 20 лютого по 03 березня 2023 року та з 06 березня по 24 березня 2023 року з метою виробничих питань. Вказує, що саме перебування у відрядженнях завадили ОСОБА_1 передати повний текст рішення своєму адвокату та узгодити з ним правову позицію щодо необхідності апеляційного оскарження. В умовах воєнного стану, повітряних тривог та відключень електропостачання у відрядженні ОСОБА_1 об`єктивно був позбавлений можливості зв`язатися з адвокатом.

Зазначає, що ОСОБА_4 ознайомився з матеріалами справи в 06 березня 2023 року. Після повернення ОСОБА_1 , адвокат Якименко М.М. подав апеляційну скаргу на оскаржуване рішення у перший робочий день.

Дослідивши матеріали справи та зміст поданої заяви, колегія суддів дійшла висновку, що наведені представником відповідача причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду не можна визнати поважними з огляду на наступне.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

До повторної заяви про поновлення строку додано копії наказів про направлення у відрядження ОСОБА_1 з 20 лютого по 03 березня 2023 року та з 06 березня по 24 березня 2023 року відповідно. Однак надання копій наказів, без доказів самого перебування ОСОБА_1 у відрядженнях, не надання копії посвідчення про відрядження з відмітками про вибуття у відрядження, прибуття в пункти призначень, вибуття з них прибуття до місця постійної роботи, не доводить факт перебування ОСОБА_1 за межами Києва та не дозволяє визнати наведені причини пропуску строку поважними.

Посилання на воєнний стан, відключення світла електропостачання за відсутності доказів перебування відповідача за межами Києва також не свідчить про існування обставин, які унеможливили подання апеляційної скарги в розумні строки з грудня 2022 року до березня 2023 року.

Крім того, з аналізу сайту Єдиного Державного Реєстру Судових рішень вбачається, що до ЄДРСР рішення суду направлено 25 січня 2023 року, а з 26 січня 2023 року рішення суду знаходиться у вільному доступі, а тому у разі неможливості направлення копії оскаржуваного рішення ОСОБА_1 адвокату, останній міг ознайомитись з ним з сайту ЄДРСР.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ «Перетяка та Шереметьев проти України», заяви № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, необхідно тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення ЄСПЛ у справі «Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії) від 28 листопада 1999 року, пункт 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Ryabykh v. Russia» (Рябих проти Росії), пункт 52).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (стаття 44 ЦПК України).

У справах «Osman v. the United Kingdom» (Осман проти Сполученого королівства) та «Kreuz v. Poland» (Креуз проти Польщі) ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Ураховуючи наведене, а також те, що з грудня 2022 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 , будучи обізнаним про зміст рішення суду першої інстанції, маючи адвоката, не мав перешкод для реалізації свого права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, враховуючи принципи рівності сторін в процесі, а також з метою дотримання принципу юридичної визначеності та з метою не допущення порушення прав інших учасників процесу та прав неповнолітньої дитини, батьківство щодо якої встановлено , колегія суддів приходить до висновку, що відповідач пропустив строк на оскарження рішення суду першої інстанції без поважних причин.

Відповідно до ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Керуючись ст.ст. 354, 358 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 грудня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя Желепа О.В.

Кравець В.А.

Мазурик О.Ф.