Номер провадження: 22-ц/813/5665/23
Справа № 523/4553/23
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі

головуючого Воронцової Л.П.,

суддів: Базіль Л.В.,

Склярської І.В.,

за участю секретаря Виходець А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - Пасечник Юлії Анатоліївни на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 березня 2023 року про відмову у забезпеченні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист порушеного права, солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив

У березні 2023 року АТ«Райффайзен Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист порушеного права, шляхом солідарного стягнення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/0075/74/67977 від 08.12.2006 року.

Одночасно із зверненням до суду з даним позовом представник позивача ОСОБА_3 надала суду заяву про забезпечення позову. Обґрунтовуючи вимоги вказаної заяви представник позивача вказує на те, що 08.12.2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником прав та обов`язків якого є АТ «Райффайзен Банк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014/0075/74/67977, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 62 700,00 дол. США строком на 240 місяців, а ОСОБА_1 зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту із сплатою відсотків за користування кредитним коштами у розмірі 16 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, а також виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором.

Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти у сумі та на умовах, обумовлених умовами кредитного договору.

В якості гарантії виконання зобов`язань за вказаним вище Кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «Райффайзен Банк», та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 014/0075/74/67977.

Проте, в супереч вимогам Кредитного договору, Додаткових угод, Договору поруки, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконують взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим, станом на 14.10.2022 року заборгованість за Кредитним договором № 014/0075/74/67977 від 08.12.2006 року становить 41048,69 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 1 501 096,13 грн.

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що станом на 26.01.2023 року ОСОБА_2 є власником садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 5727550.

Позивач вказав, що накладення арешту на належне ОСОБА_2 нерухоме майно стимулюватиме щодо виконання боргових зобов`язань перед Банком та є гарантією виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

У зв`язку із викладеним позивач просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 5727550.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у забезпеченні позову.

31 березня 2023 року, не погоджуючись із рішенням суду, представник АТ«Райффайзен Банк» - Пасечник Ю.А. засобами поштового зв`язку направила до суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги скаржник обґрунтував тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що:

- обраний позивачем спосіб забезпечення позову не може навіть потенційно спричинити збитків відповідачу або третім особам, та очевидно не спричинить не відновлюваної шкоди відповідачу або третім особам;

- у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану зупиняється право AT «Райффайзен Банк» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , що унеможливлює задоволення грошової вимоги Банку за рахунок предмета іпотеки;

- внаслідок невиконання відповідачами своїх боргових зобов`язань перед Банком, АТ «Райффайзен Банк» завдано значну матеріальну шкоду, задоволення якої може бути за рахунок іншого майна боржника.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання апеляційної інстанції відповідачі, належним чином повідомлені про місце, дату і час розгляду справи, не з`явились, їх неявка до суду не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність, в порядку частини 2 статті 372 ЦПК України.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалючі рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача в заяві про забезпечення позову не навів достатнє обґрунтування необхідності накладення арешту на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 5727550, тоді як з умов кредитного договору вбачається, що у заставу банку передана двокімнатна квартира, загальною площею 57,8 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м. у АДРЕСА_3 , що позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги та залишаючи оскаржуване судове рішення без змін, виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08.12.2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «Райффайзен Банк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014/0075/74/67977, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 62700,00 дол. США строком на 240 місяців, а ОСОБА_1 зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту із сплатою відсотків за користування кредитним коштами у розмірі 16 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, а також виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище Кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «Райффайзен Банк», та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 014/0075/74/67977.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань у березні 2023 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду із вказаним позовом.

Апеляційний суд погодується із зауваженнями суду першої інстанції про недоведеність заявником того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладання арешту на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 5727550 утруднить виконання або призведе до неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Так, згідно п.п. 2.1 Кредитного договору № 014/0075/74/67977 від 08.12.2006 року кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі у заставу передається двокімнатна квартира, загальною площею 57,8 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м. у АДРЕСА_3 .

Згідно приписів ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень ЗУ "Про іпотеку" (частина сьому статті 51 Закону України "Про виконавче провадження").

За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України "Про іпотеку".

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку" в редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, а саме п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому, та, усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.

Приймаючи ухвалу про задоволення вимог заявника та вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд повинен повно та всебічно дослідити матеріали справи, встановити всі обставини, які мають значення для вирішення відповідного питання, навести обґрунтовані мотиви, які можуть свідчити про існування загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, суд повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами формуючи відповідні висновки щодо суті вимог заявника та приймаючи ухвалу щодо застосування/відмови в застосуванні відповідного заходу забезпечення позову.

Види забезпечення позову передбачено у частині 1 статті 150 ЦПК України, частиною 3 даної норми процесуального права встановлено вимогу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (постанова Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що накладення арешту на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 5727550, не є співмірним заявленій позивачем меті застосування заходів забезпечення позу - недопущення здійснення лій спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань. Оскільки, як було зазначено вище, гарантією задоволення вимог іпотекодержателя є передбачена національним законодавством можливість звернення стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, загальною площею 57,8 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м. у АДРЕСА_3 .

Апеляційний суд відхиляє як безпідставні та такі, що ґрунтуються на суб`єктивному та хибному тлумаченні скаржником норм діючого законодавства, зокрема змісту пункту 5-2 розділу VI «Прикінцевих положень» Закону України «Про іпотеку», яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Дійсно, згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Разом з тим, вказані обмеження є строковими та не позбавляють іпотекодержателя права задовольнити свої вимоги за рахунок переданого йому в іпотеку майна, а лише відстрочують його до визначеного законом моменту. Отже, зазначені обставини не можуть нівелювати інститут забезпечення виконання зобов`язання.

Іпотекодержатель вправі звернутися до суду із відповідним позовом та отримати судове рішення про його задоволення, проте виконання цього рішення буде зупинено на період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Таким чином, суд констатує, що установлений зазначеним Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника), надалі, по закінченню такого періоду, можливість виконання вказаного рішення автоматично відновить свою дію без окремого рішення чи нормативно-правового акту, а отже закон гарантує забезпечення виконання грошового забов`язання.

Наведені висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15 ( провадження 61-10125св21) та від 29 червня 2022 року у справі № 201/9754/17 (провадження № 61-11497св21).

Зважаючи на наведене, оскільки заявником не було зазначено та доведено належними, достатніми та допустимими доказами, обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, обґрунтованим, таким, що відповідає матеріалам справи та вимогам чинного законодавства є висновок суду першої інстанції про неможливість задоволення заявленої представником «Райффайзен Банк» - Лозіною О.Ю. заяви про забезпечення позову.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, положення діючого національного законодавства, практику Верховного Суду, оскільки доводи апеляційної скарги зводять до суб`єктивного та хибного тлумачення діючого законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову представника позивача та відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване судове рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - Пасечник Юлії Анатоліївни залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 березня 2023 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст судового рішення складено 24.05.2023 року.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді : Л.В. Базіль

І.В. Склярська