Справа № 464/6504/21
пр.№ 2/464/233/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.03.2023 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої-судді Бойко О.М.,

з участю секретаря судових засідань Кондратенко А-М. М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, у якому просить поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на квартири, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , частки квартири, яка знаходиться по АДРЕСА_2 та земельної ділянки, площею 0,0598га для ведення садівництва в садовому товаристві « ОСОБА_5 », яка розташована на території Жирівської сільської ради. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 27 березня 1979 року, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 13 січня 2022 року розірвано. За час перебування у шлюбі ними було придбано дві квартири, які знаходяться по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, площею 0,0598 га для ведення садівництва в садовому товаристі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка розташована на території Жирівської сільської ради. Відповідно до ордеру №466 від 21.07.1986 року її чоловіку ОСОБА_3 , як члену житлово-будівельного кооперативу №176, видано ордер на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 21,81 кв. Пайовий внесок за вказану квартиру сторони виплатили за час перебування у шлюбі ха рахунок спільних коштів, відтак позивачка має право на частки спірної квартири. Крім того, згідно договору купівлі-продажу №77-27/12 від 27.12.2018 року її чоловіком ОСОБА_3 було придбано квартиру по АДРЕСА_2 , загальною площею 77,9 кв. м. яка здана в експлуатацію та зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.12.2020 року. Також ним оформлено право власності на земельну ділянку, площею 0,0598 га для ведення садівництва в садовому товаристі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка розташована на території Жирівської сільської ради, оскільки ця ділянка була придбана за її сприяння та під час шлюбу, відтак, має право на частки цієї земельної ділянки. Оскільки в добровільному порядку вирішити питання про поділ спільного майна неможливо, просить визнати за нею право власності на частки квартири, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , частки квартири, яка знаходиться по АДРЕСА_2 та земельної ділянки, площею 0,0598га для ведення садівництва в садовому товаристві « ОСОБА_5 », яка розташована на території Жирівської сільської ради.Просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 подав відзив на позов, у якому заперечив проти задоволення такого та зазначив, що вимоги позову доказами не підтверджені, зокрема до позову не долучено документів, які б підтверджували право власності на спірне майно, відомості про державну реєстрацію такого відсутні, зокрема, немає відповідного витягу щодо реєстрації права власності на квартиру по АДРЕСА_1 , а також підтвердження права власності на земельну ділянку, площею 0,0598 га для ведення садівництва в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка розташована на території Жирівської сільської ради. Просить відмовити в позові повністю.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просять такий задоволити в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача надали пояснення, що відповідають змісту відзиву на позов, додатково пояснили, що квартира по АДРЕСА_2 придбана відповідачем за особисті кошти, виплачені в якості компенсації за його участь у бойових діях, при цьому, такі кошти розраховані на одну особу (лише на нього), без врахування позивачки. Тому вважають, що вказана квартира є його особистою власністю, а тому не підлягає поділу. Просять відмовити у задоволенні позову .

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Об`єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 березня 1979 року, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 13 січня 2022 року розірвано.

Як вбачається із ордеру №466 від 21.07.1986 року ОСОБА_3 як члену житлово-будівельного кооперативу №176, видано ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 21,81 кв.м.,із сім`єю, у т.ч. дружиною ОСОБА_1 .

Як вбачається із відповіді №003 від 20.04.2022 Житлово будівельного-кооперативу №176, пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_3 виплачено повністю. Як визнано сторонами в судовому засіданні пайові внески виплачені в період перебування сторін у шлюбі.

Відповідно до ч.3 ст.384 Цивільного кодексу України разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Враховуючи зазначені обставини, з огляду на повну виплату пайових внесків за квартиру (викуп), сплата яких мала місце в період перебування сторін у шлюбі, відсутність доказів, що така виплата здійснена за особисті кошти одного з подружжя, суд приходить до висновку, що така є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи те, що право власності на вказану квартиру не зареєстровано у встановленому законом порядку, однак, в силу ч.3 ст.384 Цивільного кодексу України таке право презюмується, суд вважає, що поділу між сторонами підлягають майнові права на вказану квартиру .

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи зазначене положення, відсутність домовленості сторін щодо поділу майна та обставин, що б давали підставу для відступу від рівності часток, суд приходить до висновку, що частки сторін у спільному майні є рівними.

З огляду на те, що жодна із сторін не заявила вимог про реальний поділ спільного майна, суд приходить до висновку, що таке слід поділити в межах заявлених вимог, визначивши за кожним із сторін рівні частки у праві власності на майнові права на квартиру АДРЕСА_3 , а саме по частці за кожним, а тому в цій частині позов підлягає до задоволення.

Крім того, судом встановлено, що під час шлюбу позивачем ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №77-27/12 від 27.12.2018 рокупридбано квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 74,95 кв.м., вартістю 1 214 002 грн. 63 коп., що підтверджується копією договору купівлі-продажу майнових прав, укладеного 27.12.2018.

Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до положень ч.3-ч.5 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги, кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди, страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Аналізуючи зазначені положення законодавства слід дійти висновку, що право особистої власності компенсаційних виплат, отриманих одним із подружжя за власні заслуги презюмується, а визнання за іншим із подружжя права на їх частку може бути визнано лише за певних умов, які визначені ч.3 ст.57 Сімейного кодексу України.

Як вбачається із витягу з протоколу засідання з комісії щодо розгляду заяв про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях та території інших держав №5 від 15.06.2018 року, відповідачу ОСОБА_3 , як особі з інвалідністю ІІ групи, внаслідок війни, який проходив військову службу в лавах Збройних Сил, т.ч. у Сирії, призначено грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення у сумі 1 143 034,64 гривень, з розрахунку на одну особу - відповідача. При цьому, згідно вказаного рішення при нарахуванні такої компенсації не бралась до уваги позивачка як дружина ОСОБА_3 , у зв`язку із наявністю у неї власності житла.

З огляду на те, що вказані кошти отримані як компенсація за особисті заслуги відповідача (як особа з інвалідністю ІІ гр. внаслідок війни за його участь у бойових діях), зважаючи те, що при розрахунку суми компенсації не враховувалась позивачка, суд вважає, що у відповідності до ст.57 Сімейного кодексу України, вказані кошти є особистою власністю відповідача.

10.10.2018 року відповідачу ОСОБА_3 повідомлено про перерахування вказаних коштів компенсації на його поточний рахунок зі спеціальним режимом використання, відкритий у АТ «Ощадбанк».

27.12.2018 року відповідачем укладений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 . Згідно п.3.1 вказаного договору сторонами обумовлено, що оплата вартості вказаних майнових прав відбувається шляхом перерахування коштів із поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, відкритого у АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_3 на рахунок продавця. Вартість вказаних майнових прав обумовлена у сумі 1 214 002 грн. 63 коп.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що з 1 214 002 грн. 63 коп. вартості майнових прав 1 143 034 грн. 64 коп. сплачено особистих коштів відповідача. Таким чином, з огляду на відсутність даних про сплату різниці за рахунок особистих коштів будь-кого із подружжя, суд вважає, що така різниця в сумі 70 968 грн. сплачено за рахунок спільних коштів. Відтак, у позивачки виникає право лише на частку у цьому майні, яка є пропорційною половині спільно вкладених коштів в сумі 35 484 грн. (70 968 грн./2). Проте, зважаючи на те, що вказана сума є істотно незначною у співвідношенні вкладених особистих коштів відповідача (становить лише 2,9 % від загальної вартості спірної квартири), а тому визнання права вчення її частки буде необгрунтованим. Зазначене не позбавляє права позивачки на компенсацію вартості вкладених коштів, однак, зважаючи на те, що вказаних вимог остання не заявляла, суд приходить до висновку, що в частині вимог про поділ квартири АДРЕСА_4 шляхом визнання права власності на частку слід відмовити .

Також безпідставними є вимоги позову в частині поділу земельної ділянки, площею 0,0598 га для ведення садівництва в садовому товаристі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка розташована на території Жирівської сільської ради, з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка надана відповідачу на підставі рішення виконавчого комітету Жирівської сільської ради народних депутатів № 103 від 30.12.1997 року, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку. Відтак, така набута ним безоплатно в результаті реалізації права громадян на приватизацію, а на придбана за час шлюбу за спільні кошти подружжя, що визнано сторонами в судовому засіданні. Відтак, така земельна ділянка є особистою власністю відповідача, а тому не є об`єктом спільного майна подружжя і не підлягає поділу між ними.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 141, 258, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжязадоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на частку на майнові права на квартиру АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на частку на майнові права на квартиру АДРЕСА_3 .

В решті вимог позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10 квітня 2023 року

Головуюча: