КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6738/2023 Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/25845/21

18 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Осадченко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тернового Руслана Богдановича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Мазур Ю.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, -

в с т а н о в и в:

25 січня 2021 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Адвокатського об`єднання «Інвікта» Тернового Руслана Богдановича, звернулася до Голосіївського районного суду м. Києваз позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 44045,63 грн, стягнення судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22400,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник зазначав, що 27.10.2020 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір про виготовлення та встановлення меблевих виробів № 2710/20-1 (надалі - договір № 2710/20-1).

Відповідно до умов вказаного договору фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ( виконавець) зобов`язалася виготовити та встановити міжкімнатні двері ELDOOR; панелювання настінне ELIO в квартирі замовника ОСОБА_1 ( замовника) за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно додатка № 2 до договору № 2710/20-1 до строку виготовлення та встановлення міжкімнатних дверей входять наступні етапи: 1) розробка технічного завдання на виготовлення коробок, погодження з замовником або його представником - протягом 5 робочих днів; 2) виготовлення коробок - 20 робочих днів від дати підписання технічного завдання; 3) доставка на об`єкт (коробок) - протягом 5 робочих днів від дати готовності; 4) монтаж - протягом 5 робочих днів з моменту доставки; 5) виготовлення полотен - протягом 30 робочих днів з дати узгодження, типів матеріалів, комплектації та монтажу коробок; 6) доставка на об`єкт - протягом 5 робочих днів від дати готовності; 7) монтаж - протягом 5 робочих днів з моменту доставки.

У відповідності до умов договору № 2710/20-1, 27.10.2020 ОСОБА_1 була проведена попередня оплата у розмірі 6900 доларів США та підписано технічне завдання.

Таким чином, загальний строк виготовлення та встановлення міжкімнатних дверей складає 75 днів, по 31.12.2020 року включно.

Проте, відповідно до акту приймання-передачі, дверні полотна ELDOOR були поставлені лише 28.07.2021 року. Загалом прострочення строку виготовлення та встановлення дверних полотен склав 209 днів. А відтак, на підставі п. 18.1 договору № 2710/20-1, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 має сплатити на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення виконання зобов`язань, з розрахунку 209 днів х 0,1% вартості = 20,9% х 6876 євро/100 =1437 євро, що по курсу НБУ на момент подання позовної заяви (19.10.2021 року) складає 44 045,63 грн.

15.09.2021 року представником позивача на поштову адресуфізичної особи-підприємця ОСОБА_2 було надіслано претензію за № 00835 - 1 з проханням протягом 7 днів з моменту отримання претензії перерахувати на особистий рахунок ОСОБА_1 пеню у розмірі 45 211 грн.

11.10.2021 вказана претензія повернулася на поштову адресу відправника у зв`язку з її неотриманням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

За таких обставин, вважаючи, що права позивача підлягають судовому захисту на підставі норм ст. ст. 526, 611 ЦК України, ОСОБА_1 просила суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 пеню за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 44 045,63 грн, судовий збір у розмірі 908 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 400 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03 січня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 44 045,63 грн, стягнення судового збору у розмірі 908,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22400,00 грн, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 24 лютого 2023 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Терновий Руслан Богданович подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 січня 2023 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 44 045,63 грн, стягнення судового збору у розмірі 908,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22400,00 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права, судом неповно з`ясовані обставин справи.

Вказує на те, що як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, у порядку ст. 178 ЦПК України,відповідач надала до суду відзив на позов у якому заперечила проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Поряд з цим, ні апелянт, ні представник апелянта не отримували відзив відповідача на позовну заяву про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 179 ЦПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

Відповідно до ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Учасники справи можуть давати свої пояснення з приводу письмових, речових і електронних доказів або протоколів їх огляду, ставити питання експертам. Першою ставить питання особа, за клопотанням якої було викликано експерта.

З огляду на обставини вказаної справи, апелянт та представник апелянта були позбавлені можливості надати суду відповідь на відзив та приймати участь у дослідженні доказів.

Вказує на те, що правові висновки про обов`язковість направлення відзиву на позов іншим учасникам справи викладені в постанові Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року у справі № 370/53/20, а саме: «Отже, закон містить імперативну норму щодо обов`язковості направлення відзиву на позов іншим учасникам справи. Така позиція законодавця обумовлена необхідністю дотримання принципів змагальності та рівності сторін (ст.2, 12 ЦПК України), які є одними із визначальних у цивільному процесі. Кожен учасник має чітко знати позицію іншого, наведені ним доводи, аргументи і надані докази з метою представлення своїх аргументів і доказів. Це в тому числі відображаю у процесуальному законі, який надає можливість позивачу надати суду відповідь на відзив, де викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення (ст.179 ЦПК України), а відповідачу додатково надати заперечення, де відповідач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення(ст.180 ЦПК України).

Оскільки відповідачка не направила копії відзиву на позов іншим учасникам, в тому числі позивачу, який позбавлений можливості висунути свої пояснення і аргументи щодо наведених у відзиві заперечень, то суд обґрунтовано не взяв їх до уваги з метою дотримання принципів рівності та змагальності.

Це ж стосується не взяття судом до уваги доданих відповідачкою до заперечень доказів, що є вірним, оскільки згідно ч.9 ст.83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи».

Відтак, наполягає на тому, що права апелянта було порушено у суді першої інстанції та позбавлено можливості повноцінної участі у справі.

02.05.2023 представником фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 адвокатом Горбатенко Юрієм Володимировичем до Київського апеляційного суду було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, так як вони є такими, що не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах.

Вказує на те, що 26.01.2022 року відповідач підготував відзив на позовну заяву та направив його на адресу позивача ( АДРЕСА_2 ) через засоби поштового зв`язку та надав відповідні докази відправки суду, оригінали яких знаходяться в матеріалах судової справи.

Крім того, позивач (апелянт) був обізнаний з тим, що існує справа за його позовом до відповідача у Голосіївському районному суді м. Києва, а відтак позивач міг скористатися своїми процесуальними правами, наданими йому ст. 43 ЦПК України, та ознайомитися з матеріалами справи, зробити з них відповідні копії та перевірити нові документи, які могли з`явитися з моменту подання позовної заяви. Проте, апелянт даним процесуальним правом не скористався.

З огляду на вище викладене, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Терновий Руслан Богданович не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 та її представник адвокат Райківський Станіслав Георгійович в судове засідання також не з`явились, про день та час слухання справи судом також повідомлені у встановленому порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.10.2020 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір № 2710/20-1 по виготовленню та встановленню меблевих виробів, а саме: міжкімнатних дверей ELDOOR та панелювання настінного ELIO.

Відповідно до п.3.1, п.3.2 договору № 2710/20-1 загальна вартість робіт в гривнях становить 235 228 грн, що еквівалентно вартості робіт по курсу НБУ (+2%) становить 6876 євро.

Згідно п. 4.1 договору № 2710/20-1 форма оплати по курсу НБУ (+2%) становить: а) аванс 70% при заключенні договору; б) розрахунок 30% не пізніше 3-х днів до дати доставки.

Строк виготовлення, строк доставки, строк монтажу згідно графіку, додаток №2 до договору № 2710/20-1 (пункти 7.1, 8.1, 9.1).

Пунктом 15.1 договору № 2710/20-1 встановлено, що строк виготовлення меблевих виробів починається з дати погодження замовником специфікації. Після погодження замовником специфікації, всі зміни в специфікаціюдопускаються тільки за взаємною згодою сторін за додаткову плату.

Відповідно до п. 18.1 договору № 2710/20-1 сторони погодили, що у разі порушення зобов`язань, передбачених у п. 9.1 цього договору, замовник може стягувати пеню в розмірі 0,1 % від вартості меблевих та столярних виробів за кожен робочий день прострочення.

Згідно з п. 1 додатка № 2 до договору підряду № 2710/20-1 від 27.10.2020 року

Розпашні міжкімнатні двері ELDOOR:

розробка технічного завдання на виготовлення коробок, погодження з замовником або його представником - протягом 5 робочих днів;

виготовлення коробок - 20 робочих днів від дати підписання технічного завдання;

доставка коробок - 5 робочих днів від дати готовності;

монтаж (коробок) - 5 робочих днів з моменту доставки;

виготовлення полотен - протягом 30 робочих днів з дати узгодження, типів матеріалів, комплектації та монтажу коробок;

доставка на об`єкт - протягом 5 робочих днів з дати готовності;

монтаж - протягом 5 робочих днів з моменту доставки;

Панелі (пристінні і стельові):

замір - протягом 5 робочих днів з дати отримання відповідного повідомлення про готовність об`єкта до виміру;

обробка проекту - протягом 5 робочих днів;

розробка конструктиву - 15 робочих днів, за умови узгодження ескізних креслень, типів матеріалів, комплектації;

корегування конструктиву - 10 робочих днів, за умови узгодження ескізних креслень, типів матеріалів, комплектації, зразків матеріалів, кольорів матеріалів;

виготовлення - 45 робочих днів від дати погодження конструктивних креслень, зразків матеріалів, кольорів фарбування і т.п.

доставка на об`єкт - протягом 5 робочих днів від дати готовності;

монтаж - протягом 5 робочих днів з моменту доставки.

Пунктом 2 додатка № 2 до договору № 2710/20-1 встановлено, що у разі несвоєчасного виконання замовником вимог, зазначених в графіку виконання робіт (узгоджений зразків матеріалів, погодження конструкторських креслень, надання необхідної тех. інформації (на вимогу), терміни виконання робіт підрядником збільшується пропорційно кількості днів затримки виконання замовником вимог графіка; виконання робіт. У разі несвоєчасного виконання замовником вимог графіка виконання робіт більше, ніж на 10-робочих днів, підрядник має право в односторонньому порядку встановити терміни виконання робіт в залежності від завантаження виробництва підрядника.

19.11.2020 року сторонами було підписано специфікацію-замовлення № 12683 на міжкімнатні двері.

26.04.2021 сторонами було підписано специфікацію-замовлення на дверні полотна.

28.07.2021 ОСОБА_1 та представником відповідача ОСОБА_3 було підписано акт приймання передачі робіт за договором № 2710/20-1.

15.09.2021 року представником ОСОБА_1 було сформовано на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 претензію за № 00835 - 1, з проханням протягом 7 днів з моменту отримання претензії перерахувати на особистий рахунок ОСОБА_1 пеню у розмірі 45 211,00 грн. Вказана претензія повернулась на адресу відправника без вручення, з відміткою " адресат відсутній за вказаною адресою".

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 44 045,63 грн., суд першої інстанції посилався на те, що з наданого позивачем розрахунку пені за прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором про виготовлення та встановлення меблевих виробів від 27.10.2020 №2710/20-1 у розмірі 44045,63 грн. вбачається, що позивач здійснила розрахунок строку виготовлення меблевих виробів від дати підписання договору. Проте, такий розрахунок є необґрунтованим та не відповідає положенням п. 15.1 договору, відповідно до якого, сторони погодили, що строк виготовлення меблевих виробів починається з дати погодження замовником специфікації.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 44 045,63 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Нормами статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до вимог частини першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, якщо за умовами договору виконання робіт повинне здійснюватися виконавцем поетапно, то початок прострочення виконання робіт за договором, а відтак і початок нарахування пені, необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання кожного етапу окремо.

Згідно умов договору № 2710/20-1 відповідач зобов`язувався виготовити та встановити меблеві вироби, а саме: міжкімнатні двері ELDOOR та панелювання настінне ELIO.

Етапи виконання вказаних робіт сторонами узгоджено у додатку № 2 до вказаного договору.

При цьому, пунктом 15.1 договору № 2710/20-1 встановлено, що строк виготовлення меблевих виробів починається з дати погодження замовником специфікації. Після погодження замовником специфікації, всі зміни в специфікацію допускаються тільки за взаємною згодою сторін за додаткову плату.

З матеріалів справи вбачається, що 19.11.2020 року сторонами було підписано специфікацію-замовлення на міжкімнатні двері, а 26.04.2021 року - специфікацію на дверні полотна.

А відтак, перебіг строку на виконання робіт за договором № 2710/20-1 по виготовленню міжкімнатних дверей ELDOOR розпочався, відповідно з 20.11.2020 року (з дня наступного після підписання специфікації) та, відповідно, по виготовленню дверних полотен - з 27.04.2021 року (з дня наступного після підписання специфікації).

Позивачем не заперечується, що 28.07.2021 року відповідач встановив дверні полотна та виконав договірні зобов`язання, про що сторонами складено та підписано Акт прийому передачі дверних полотен. Підписанням вказаного акту позивач підтвердила, що не має претензій до кількості, якості виконаних робіт та зовнішнього вигляду виробів.

Статтею 13 ЦПК України закріплений принцип диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Перевіривши доводи позивача щодо періоду прострочення відповідачем строку виконання зобов`язання за договором № 2710/20-1 та наданий позивачем розрахунок пені за вказаний період, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наданий розрахунок є необґрунтованим, так як позивач здійснила розрахунок пені від дати підписання договору № 2710/20-1, що суперечить положенням п. 15.1 Договору № 2710/20-1, відповідно до якого сторони погодили, що строк виготовлення меблевих виробів починається з дати погодження замовником специфікації.

Доводи апеляційної скарги про те, що процесуальні права позивача було порушено у суді першої інстанції, оскільки суд позбавив можливості позивача приймати повноцінну участь у справі, можливості надати суду відповідь на відзив та приймати участь у дослідженні доказів, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами, зокрема, є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частинами першою - другою статті 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Голосіївський районний суд м. Києва врахував наведені положення законодавства, взяв до уваги значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг і характер доказів у справі, кількість сторін та інших учасників справи, та постановив ухвалу від 27.10.2021 року про розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, не порушуючи вимог процесуального закону.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу та цікавість щодо розгляду справи повинен саме позивач.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було порушено права позивача на отримання відзиву, так як ні позивач, ні представник позивача не отримували відзив відповідача на позовну заяву про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, що позбавило їх можливості подати свої заперечення на вказаний відзив не грунтуються на наявних у справі доказах та вимогах процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно вимог ч.ч.1,2,4,5,6,7,8 статті 178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Відзив підписується відповідачем або його представником.

Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

До відзиву додаються:

1) докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем;

2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

До відзиву, підписаного представником відповідача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника відповідача.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З матеріалів справи вбачається, що в ухвалі про відкриття провадження у даній справі від 27.10.2021 року, суд встановив відповідачу строк на подання відзиву на позов не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.

З повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с. 33) вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі було отримано стороною відповідачки 12.01. 2022 року. Відзив на позовну заяву з додатками був направлений на адресу суду представником відповідачки адвокатом Горбатенко Ю.В. засобами поштового зв`язку 26.01.2022 року, тобто, у встановлений судом строк. До відзиву долучений опис вкладення, в якому зазначено, які додатки були долучені до відзиву. Копія відзиву була направлена позивачу 26 січня 2022 року. Рішення у справі було ухвалено 03 січня 2023 року, тобто майже через рік з дати подання відповідачем відзиву на позовну заяву і за вказаний період позивач та його представник не звертались до суду із заявами про ознайомлення з матеріалами справи чи щодо стану розгляду справи та подання доказів у справі.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апелянт не навів обгрунтованих доводів про те, яким саме чином суд 1-ї інстанції позбавив його можливості подати всі належні та допустимі докази і пояснення, адже позивач та його представник мали право знайомитися з матеріалами справи, подавати або витребувати документи, які, як вони вважали, можуть вплинути на вирішення спору по суті та прийняття законного судового рішення.

Крім того, реалізація стороною її процесуальних прав у судовому процесі не пов`язана з порядком розгляду справи та жодним чином не звужує можливості щодо їх використання відповідно до принципів цивільного судочинства, а залежить лише від суб`єктивного бажання сторони щодо реалізації таких прав.

Оскільки складність судової справи є суб`єктивною підставою віднесення справи до категорії малозначних, яку суд оцінює під час розгляду відповідної справи, а незгода із рішенням суду першої інстанції не свідчить про його незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для позивача внаслідок прийняття оскаржуваного рішення, як в порядку спрощеного провадження, так і в порядку загального позовного провадження, так як настання таких наслідків, у випадку ухвалення судового рішення не на користь позивача, є звичайним передбачуваним процесом.

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт був позбавлений можливості надати суду докази на спростування позиції відповідача є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем суду апеляційної інстанції не надано жодних належних та допустимих доказів, які б беззаперечно спростовували позицію відповідача по даній справі та, як наслідок, свідчили б про незаконність чи необґрунтованість рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 січня 2023 року.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, та вжив необхідних заходів для повного та всебічного встановлення обставин справи, а тому посилання позивача на порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін та наявності обставин, які викликають сумніви в його об`єктивності, є безпідставними.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263-264 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 44045,63 грн.

Таким чином, доводи, викладені представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Терновим Русланом Богдановичем в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно вимог статті 133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частини 1,2 статті141 ЦПК України визначають наступний порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення пені, то вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на відповідача відшкодування понесених позивачем витрат по сплаті судового збору та витрат на оплату послуг адвоката.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 січня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тернового Руслана Богдановича.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тернового Руслана Богдановичазалишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тернового Руслана Богдановича залишити без задоволення

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 січня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 травня 2023 року.

Головуючий Судді: