ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Шавкун Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2022 року в цивільній справі номер 200/10078/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення депозитного вкладу і процентів,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про захист прав споживачів, шляхом стягнення депозитного вкладу і процентів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08.11.2013 року між нею та ПАТ «Златобанк» укладено договір банківського вкладу №050829 «КЛАСИЧНИЙ» в іноземній валюті.

Відповідно до умов п. 1.1. договору Банк відкрив вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_1 строком до 06 листопада 2015 року.

На виконання умов договору ОСОБА_1 внесла грошові кошти на депозитний рахунок № НОМЕР_1 у загальній сумі 131000,00 Євро, що підтверджується відомостями з вкладного (депозитного рахунку), зі строком розміщення депозиту з 08.11.2013 року по 06.11.2015 року зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 8,5% річних, що на день закінчення строку розміщення депозиту повинно було становити 221178,48 Євро.

Відповідно до умов п. 2.1.5 зазначеного договору банк зобов`язувався повернути вкладнику суму вкладу та сплатити проценти шляхом перерахування на його рахунок на підставі письмової заяви вкладника в порядку встановленому чинним законодавством України або шляхом видачі готівки через касу банку.

У зв`язку з віднесенням постановою правління Національного Банку України від 13.02.2015 року №105 ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних банків та запровадженням тимчасової адміністрації банку 13.05.2015 року рішенням виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи на ліквідацію банку, внаслідок чого позивач була позбавлена можливості здійснити звернення до Банку та отримати грошові кошти, що передбачено п. 1.1. договору банківського вкладу №050829.

У травні 2019 року позивачці стало відомо про наявність судових рішень, розміщених на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якими скасовано вищевказані рішення, що спонукало ОСОБА_1 10.06.2019 року звернутись до відповідача з вимогою про повернення вкладу та нарахованих відсотків в порядку визначеному п. 2.1.5. договору.

Станом на 04.07.2019 року відповіді на своє звернення позивач не отримала, зобов`язання щодо повернення вкладу та сплати процентів з боку відповідача за договором не виконано.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь суму банківського вкладу в іноземній валюті за договором №050829 від 08.11.2013 року у розмірі 153178,48 Євро, яка складається з вкладу 131000,00 Євро та відсотків 22178,48 Євро, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ еквівалентно відповідній сумі у гривні.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення депозитного вкладу і процентів залишено без задоволення.

Із вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2022 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та дійшов невірного висновку щодо правової природи відносин, що склалися між сторонами.

Належним захистом прав позивачки є стягнення суми заборгованості за вкладом у відповідності до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 5 ЦПК України.

Рішення суду в справі є передчасним, оскільки спочатку треба встановити заборгованість та стягнути суму вкладу, а вже на наступному етапі вирішувати питання порядку стягнення коштів.

На момент звернення з позовною заявою до суду ПАТ «Златобанк» мало статус такого, що віднесено до категорії неплатоспроможних протиправно на підставі незаконних дій правління НБУ. Суд першої інстанції не надав даному факту жодної правової кваліфікації та не зазначив, чому на думку суду в такому випадкові мають бути застосовані саме положення статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Від відповідача ПАТ «Златобанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2022 року у справі №200/10078/19.

Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення по суті, дійшов обґрунтованих та законних висновків про відмову у позові.

Відповідно до висновків, зазначених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №925/698/16, скасування судом або визнання неправомірним (незаконним) рішення Фонду про запровадження тимчасової адміністрації чи початок процедури ліквідації банку не означає автоматичного припинення управління банком Фондом. Управління банком Фондом у такому разі припиняється лише після прийняття НБУ рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, відновлення банківської ліцензії і повернення банку під нагляд НБУ.

Позивачці 22.05.2015 року через уповноважений банк АТ «ОЩАДБАНК» виплачено 200000,00 грн гарантованої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суми. Кошти, що перевищують гарантовану суму, за заявою від 10.06.2015 року позивачки як кредитора, поданою у встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строки та порядку, були акцептовані банком та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів в розмірі 3233899,07 грн та відповідно до статті 52 вказаного Закону підлягають задоволенню у 4 чергу.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Нестеченко Д.С. доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник відповідача

ПАТ «Златобанк» адвокат Пиріг О.В. апеляційну скаргу не визнала, просила судове рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 08.11.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Златобанк» укладено договір банківського вкладу №050829 «Класичний» в іноземній валюті, за яким позивачка здійснила внесок відповідачу на загальну суму 131000,00 Євро. Відповідно до умов п. 1.1. договору Банк відкрив вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_1 строком до 06 листопада 2015 року (а.с. 6-8).

08.11.2013 року Банком на рахунок позивача № НОМЕР_1 зараховано суму вкладу в розмірі 131000,00 Євро (а.с. 9 ).

З відомостей з вкладного (депозитного рахунку) зі строком розміщення депозиту з 08.11.2013 року по 06.11.2015 року зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 8,5% річних вбачається, що на день закінчення строку розміщення депозиту має бути нараховано відсоткі у розмірі 22178, 48 Євро (а.с. 10).

Відповідно до постанови Правління НБУ від 12.05.2015 року №310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.05.2015 року №99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АТ «Златобанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк» Славінського Валерія Івановича строком на 1 рік з 13.05.2015 року по12.06.2016 року включно (а.с. 202).

13.02.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Златобанк», згідно з яким з 14 лютого 2015 року по 13 травня 2015 року в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, цього не заперечують сторони.

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб продовжувались процедура виведення ПАТ «Златобанк» з ринку із урахуванням вимог Закону №590, строк управління майном (активами) ПАТ «Златобанк» та задоволення вимог його кредиторів, а також повноваження ліквідатора (а.с. 86-87, 85, 88-89).

З Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач перебуває в стані припинення (а.с. 184-187, 192).

З заяви від 10.06.2019 року ОСОБА_1 до АТ «Златобанк» видно, що вона звернулась до відповідача з заявою про видачу суми вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського вкладу №050829 від 08.11.2013 року (а.с. 11-12).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що

відповідачем ПАТ «Златобанк» не порушені права ОСОБА_1 на одержання грошових коштів у сумі 131000,00 Євро та відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 22178,48 Євро за договором банківського вкладу №050829, оскільки повернення такого банківського вкладу здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб після проведення встановленої процедури під час ліквідації банку. При цьому, стягнення на користь вкладника його вкладу в обхід встановленої процедури та черговості задоволення вимог кредиторів банківської установи, що ліквідується, суперечить меті функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та нормам закону.

У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом наведених положень закону судовому захисту підлягає порушене, не визнане або оспорюване право та інтерес.

Судом встановлено, що 08.11.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Златобанк» укладено договір банківського вкладу №050829 «Класичний» в іноземній валюті, за яким позивачка здійснила внесок відповідачу на загальну суму 131000,00 Євро. Відповідно до умов п. 1.1. договору Банк відкрив вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_1 строком до 06 листопада 2015 року.

08.11.2013 року Банком на рахунок позивача № НОМЕР_1 зараховано суму вкладу в розмірі 131000,00 Євро.

З відомостей з вкладного (депозитного рахунку) зі строком розміщення депозиту з 08.11.2013 року по 06.11.2015 року зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 8,5% річних вбачається, що на день закінчення строку розміщення депозиту має бути нараховано відсоткі у розмірі 22178, 48 Євро.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 12.05.2015 року №310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.05.2015 року №99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АТ «Златобанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк» Славінського Валерія Івановича строком на 1 рік з 13.05.2015 року по12.06.2016 року включно.

13.02.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Златобанк», згідно з яким з 14 лютого 2015 року по 13 травня 2015 року в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб продовжувались процедура виведення ПАТ «Златобанк» з ринку із урахуванням вимог Закону №590, строк управління майном (активами) ПАТ «Златобанк» та задоволення вимог його кредиторів, а також повноваження ліквідатора.

З Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач перебуває в стані припинення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Постановою Правління НБУ від 13.02.2015 року №105 АТ «Златобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №30 від 13.02.2015 року в АТ «Златобанк» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

23.05.2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» від 13.05.2020 року №590-ІХ (далі - Закон № 590-ІХ).

Наведеним Законом внесені зміни, зокрема в ЦПК України, щодо ухвалення остаточного судового рішення.

Відповідно до розділу II. Прикінцеві та перехідні положення цього Закону законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до дня набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши на основі дослідження всіх наявних у справі доказів у їх сукупності та співставленні, їх належної оцінки, правильного визначення характеру спірних правовідносин і норм права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин,дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивачки ОСОБА_1 , зазначивши, що запровадження у банку процедури ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» унеможливлює стягнення з банку, який в ліквідації, коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено статтями 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а сам Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі, що в силу вимог статті 367 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 10 серпня 2023 року.

Суддя: