Номер провадження: 22-з/813/153/23
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

18.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання - Сінько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду заяву Акціонерного товариства "УкрСиббанк" про ухвалення додаткового рішення у справі №1505/10601/2012 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа, не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, зверненні стягнення на предмет іпотеки

встановив:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, який обґрунтований тим, що 27 червня 2007 року між ним та публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») укладено договір № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 34 тис. доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50 % річних, з терміном погашення до 27 червня 2017 року.

На виконання забезпечення зобов`язань за кредитним договором 27 червня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала банку в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить їй на праві приватної власності.

Оскільки на день укладання кредитного договору іноземний курс валюти становив 1 долар США за 5 грн 05 коп., а на день звернення до суду з позовом - 1 долар США за 8 грн 17 коп., тобто існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань, і сума боргу значно зросла, тому ОСОБА_1 просив суд визнати кредитний договір та договір іпотеки недійсними.

Не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 червня 2007 року ПАТ «УкрСиббанк» надало ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті у сумі 34 тис. доларів США строком до 27 червня 2017 року. На виконання забезпечення зобов`язань за кредитним договором 27 липня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір нерухомого майна - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Також 27 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 124114.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, кредит не погасив, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 27 червня 2007 року

№ 0.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» загальну суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 27 червня 2007 року № 0 в сумі 43 755,26 доларів США, що еквівалентно 349 600 грн 12 коп. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 червня 2007 року, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2013 року змінено, доповнено резолютивну частину таким змістом: стягнути з ОСОБА_1 ,

ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» загальну суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 27 червня 2007 року № 0 в сумі 43 755,26 доларів США, що еквівалентно 349 600 грн 12 коп., з урахуванням вартості майна, на яке звернуто стягнення, а саме двокімнатну квартиру

АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого сулу України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року рішення апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року скасовано в частині звернення стягнення на майно, а справу у цій частині передано на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2015 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2013 року в частинах звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 червня 2007 року, а саме на двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат - змінено, викладено резолютивну частину рішення наступним чином: відстрочити виконання рішення суду на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» який набрав чинності 07 червня 2014 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 червня 2007 року, а саме на двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого сулу України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2015 року залишено без змін.

02 березня 2023 року уповноважений представник Акціонерного товариства "УкрСиббанк" адвокат Дуднік М.А. подала на електронну адресу апеляційного суду заяву у якій просить ухвалити додаткове судове рішення у справі, яким звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 червня 2007 року, а саме на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Заяву мотивовано тим, що ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2015 року змінено рішення суду першої інстанції, викладено резолютивну частину рішення у зміненій редакції, водночас судом не вирішено питання щодо суті позовних вимог, а саме, не зроблено висновку про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а міститься лише вказівка про відстрочення виконання рішення.

Зазначена обставина перешкоджає звернути рішення суду до примусового виконання на підставі виконавчого листа, оскільки виконавчий документ виконавцем було повернуто стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.7 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження", так як судовим рішенням не передбачено застосування заходів його примусового виконання.

На виконання вимог ч.2 ст. 270 ЦПК України зазначає, що строк для подання заяви про ухвалення додаткового рішення не закінчився, оскільки Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" втратив чинність з 23 вересня 2021 року на підставі Закону України від 13.04.2021 року №1381-IX, а відтак, строк для виконання рішення суду розпочався з 24 квітня 2021 року і закінчується 24 вересня 2024 року.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Так, представник позивача адвокат Дуднік М.А., повідомлена, шляхом надіслання повістки-повідомлення на адреси електронної пошти, зазначені нею у заяві про ухвалення додаткового рішення у справі.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 повідомлялися, шляхом надіслання повісток рекомендованим поштовим відправленнями, які вручені адресатам, що підтверджується повідомленням про вручення поштовим відправлень, повернутих на адресу апеляційного суду.

У відповідності до приписів п.1 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.

У відповідності до приписів ч.3,4 ст. 270 ЦПК України cуд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення, матеріали справи, апеляційний суд вважає, що вказана заява задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

За загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Зі змісту заяви представника банку про ухвалення апеляційним судом додаткового рішення убачається, що заявник просить ухвалити додаткову постанову, якою звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27.06.2017 року, а саме на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , посилаючись на те, що в судовому рішенні апеляційного суду не вирішено питання щодо суті позовних вимог, оскільки не зазначено висновку про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, проте з такими твердження заявника апеляційний суд не погоджується, виходячи з такого.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» загальну суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 27 червня 2007 року № 0 в сумі 43 755,26 доларів США, що еквівалентно 349 600 грн 12 коп. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 червня 2007 року, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, за результатами розгляду справи, судом першої інстанції задоволено дві позовні вимоги банку, а саме про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до п.4 ч.1 ст. 315 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду Одеської області від 20.10.2015 року) ухвала суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням: висновку апеляційного суду, розподілу судових витрат, строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Як убачається із змісту резолютивної частини ухвали Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2015 року вона відповідає указаним приписам закону, чинним на момент її постановлення.

Так, за результатами апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції постановив ухвалу, якою змінив Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2013 року лише (виключно) в частинах звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 червня 2007 року, а саме на двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат, та виклав резолютивну частину рішення наступним чином: "відстрочити виконання рішення суду на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» який набрав чинності 07 червня 2014 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 червня 2007 року, а саме на двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 " Вирішив питання про судові витрати.

Отже, за результатами апеляційного перегляду справи, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2013 року про задоволення позовних вимог ПАТ "Укрсиббанк", як про стягнення з ОСОБА_1 ,

ОСОБА_3 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, так і про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, апеляційним судом не змінювалося.

Ухвала ж суду апеляційного суду стосувалася лише застосування чинних на момент постановлення судового рішення норм матеріального права, які регламентували відстрочення виконання рішення суду на строк дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", на підставі чого, апеляційний суд дійшов висновку про можливість зміни резолютивної частини рішення місцевого суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, відстрочивши виконання рішення у цій частині на строк дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Таким чином, ухвалою апеляційного суду змінено (відтерміновано) лише період часу, з настанням якого, виникає можливість виконання рішення місцевого суду в частині задоволення позовної вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи заявника про те, що апеляційний суд змінюючи рішення суду першої інстанції, виклав його резолютивну частину у зміненій редакції, водночас не вирішив питання щодо суті позовних вимог, є помилковими, оскільки рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2013 року, за наслідками його перегляду в апеляційному порядку щодо задоволення позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки не змінювалося, оскільки апеляційний суд своїм рішенням лише відстрочив виконання рішення суду першої інстанції у зазначеній частині.

Відтак, обставини, якими заявник мотивує необхідність ухвалення апеляційним судом додаткового рішення не можуть слугувати правовими підставами для ухвалення додаткового рішення, оскільки зміст ухвали Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2015 року відповідає вимогам закону, а резолютивна частина ухвали апеляційного суду містить чітку вказівку про те, у якій саме частині, нею змінено зміст резолютивної частини місцевого суду.

Прийняття апеляційним судом додаткової постанови з метою вирішення питання, яке вже було вирішено місцевим судом, не ґрунтується на вимогах закону.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для ухвалення додаткового рішення у цій справі, тому в задоволенні заяви банку апеляційний суд відмовляє.

Керуючись ст. ст.141,270 ЦПК України

ухвалив:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства "УкрСиббанк" про ухвалення додаткового рішення у справі №1505/10601/2012 відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст ухвали буде складено 24 липня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

О.Ю. Карташов