Ухвала

Іменем України

17 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 2-1774/09

провадження № 61-11778ск23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 18 липня 2023 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Бєлки В. Ю., Трофимової Д. А. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила визнати за нею право власності: на земельну ділянку площею 0,0436 га та садовий будинок АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0837 га, розташовану на території Лукашевської сільської ради, обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «Світанок-СБ»; та на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; а також визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину цієї квартири.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 березня 2009 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,0436 га та садовий будинок АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0, 0837 га на території Лукашевської сільської ради, ОСК «СТ «Світанок-СБ» Запорізького району. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 .

У жовтні 2021 року відповідач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду та відкрито апеляційне провадження.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 березня 2009 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 у порядку поділу майна подружжя право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,837 га на території Лукашевської сільської ради, ОСК «СТ «Світанок-СБ». Іншу частину позовних вимог залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 07 червня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Скасовано ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2022 року, а справу передано до апеляційного суду для нового розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова касаційного суду мотивована тим, що:

рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя в цій справі ухвалено 05 березня 2009 року. На час ухвалення цього рішення діяли строки апеляційного оскарження, встановлені статтею 294 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 02 серпня 2010 року). За змістом частин першої та третьої цієї статті заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала;

відповідач був присутній у судовому засіданні під час проголошення рішення, про що свідчить журнал судового засідання від 05 березня 2009 року. Апеляційну скаргу на рішення суду від 05 березня 2009 року ОСОБА_1 подав 06 жовтня 2021 року;

безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження;

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі, суд апеляційної інстанції на наведене уваги не звернув, не навів жодних мотивів поновлення відповідачу, який був присутній у судовому засіданні 05 березня 2009 року під час проголошення рішення, строку на апеляційне оскарження, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про відкриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано скаржнику строк терміном десять днів з дня вручення копії ухвали для надання суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав для поновлення цього строку. Роз`яснено заявнику, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк будуть застосовані наслідки, передбачені частиною четвертою статті 358 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суд мотивована тим, що судом встановлено, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. Роз`яснено ОСОБА_1 право подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 березня 2009 року із зазначенням поважних підстав для його поновлення, відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України.

13 липня 2023 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 березня 2009 року.

Клопотання мотивовано тим, що під час ухвалення судом оскаржуваного рішення він представляв свої інтереси самостійно, не користуючись професійною правовою допомогою та неповністю зрозумів зміст проголошеного рішення. Зазначав, що не усвідомлював негативних наслідків для себе і вважав, що його право власності на майно залишиться за ним. Про те, що позивач використала оскаржуване судове рішення для переоформлення права власності на будинок, він дізнався лише 27 лютого 2021 року після нападу на нього з повідомленням йому про відсутність у нього права власності на будинок. Крім того вказував, що намагався ретельно дотримуватися карантинних обмежень, рекомендованих у зв`язку із введенням загальнодержавного карантину з метою запобігання виникненню та поширенню гострої респіраторної хвороби «Сovid-19» та лише 28 липня 2021 року звернувся за професійною допомогою до адвоката. У вересні 2021 року подав до Комунарського районного суду міста Запоріжжя заяву про перегляд заочного рішення, за наслідками розгляду якої йому роз`яснено, що оскаржуване рішення не є заочним, а 10 жовтня 2021 року він вирішив звернутися до апеляційного суду.

Оскарженою ухвалою апеляційного суду визнано причини, наведені ОСОБА_1 для поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 березня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Ухвала суду мотивована тим, що:

частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. В редакції ЦПК України станом на подання апеляційної скарги частиною другою статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили;

апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні під час проголошення оскаржуваного рішення, про що свідчить журнал судового засідання від 05 березня 2009 року (а. с. 18). Отже, посилання ОСОБА_1 на його необізнаність про зміст цього судового рішення у заявах про поновлення строку є необґрунтованими. Крім того, апеляційний суд зауважує, що вказані твердження скаржника спростовуються матеріалами справи. Згідно з технічним записом судового засідання від 05 березня 2009 року у цій справі, в судовому засіданні відповідач не заперечував проти позовних вимог ОСОБА_3 , повністю з ними погодився, розумів, що наслідком їх задоволення буде переоформлення на колишню дружину всього спірного майна, та визнав у повному обсязі (05:51 хв., 06:00 хв., 06:15 хв. - 06:43 хв., 07:43 хв., 08:06 хв., 10:18 хв.), крім того із запису вбачається, що суд першої інстанції роз`яснив ОСОБА_1 порядок оскарження проголошеного судового рішення;

посилання заявника на те, що, на думку скаржника, оскаржуване рішення для нього було ухвалено в заочному порядку, не є підставою поважності пропуску строку, оскільки вказана обставина не є об`єктивно непереборною обставиною, яка не залежала від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язана з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальної дії. Наведені посилання не можуть бути підставою для безпідставного поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження та порушення принципу правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення суду. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, матеріали справи містять інформацію, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 вчиняв правочини, підставою набуття права власності ОСОБА_3 зазначено оскаржуване рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 березня 2009 року у справі № 2-1774/09;

оскільки скаржник не надав логічного пояснення, які об`єктивні перешкоди заважали вчасно звернутися з апеляційною скаргою відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

02 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу та просив скасувати ухвалу Запорізького апеляційного суду від 18 липня 2023 року та передати справу до апеляційного суду для продовження її розгляду

Касаційна скарга мотивована тим, що Верховний Суд у своїх постановах констатує, що одним з найважливіших принципів судочинства є допуск громадян до судочинства. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Суду розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист, як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами, як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь- якого демократичного суспільства. Таким чином, оскаржена ухвала порушує один з найголовніших принципів судочинства - це допуск особи до правосуддя.

Згідно діючих норм ЦПК України один й той самий суд не наділяється правом виносити по одному й тому ж процесуальному питанню два та більше рішень. У межах цієї судової справи відповідачу ухвалою від 02 листопада 2021 року Запорізьким апеляційним судом вже було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Таким чином, оскаржена ухвала є такою, що постановлена з перевищенням повноважень, що надано нормами ЦПК України судам апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини зауважував, що:

«відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року)»;

«одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року)»;

«вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року)»;

«складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року)».

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

У частині першій статті 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК України).

У пункті 4 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо заявником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження

№ 61-37352сво18) вказано, що «загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі

№ 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) зазначено, що:

«відповідно до загальновизнаного положення про дію процесуальних норм у часі незалежно від часу відкриття провадження у справі при вчиненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент їхнього вчинення (див. постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц).

ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, у частині третій статті 3 передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (див. також частину третю статті 3 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний за змістом припис був передбачений у частині третій статті 2 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний припис є у частині першій статті 118 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII, а також був передбачений у частині першій статті 72 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Згідно з підпунктом 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, застосовним досудових рішень, ухвалених судами першої інстанції перед набранням чинності цією редакцією кодексу, такі рішення набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу. Аналогічний припис передбачений у підпункті 13 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII. Порядок і строки оскарження судового рішення, ухваленого судом першої інстанції до 15 грудня 2017 року, були визначені у частині першій статті 294 й абзаці третьому частини третьої статті 297 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 301/2320/15-ц (провадження № 61-9348св22) зазначено, що «апеляційна скарга на рішення районного суду подана поза межами річного строку; особа, яка подала апеляційну скаргу, є стороною у цій справі, а отже є особою, залученою до участі в ній; апеляційним судом при відкритті апеляційного провадження встановлено, що у відповідності до приписів статті 74 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, про розгляд справи зазначена особа була повідомлена належним чином, про пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили не заявляла; з огляду на імперативний характер частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) та присічність річного строку, визначеного вказаною процесуальною нормою, який поновленню не підлягає, суд позбавлений за таких обставин можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а тому у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для з`ясування поважності причин пропуску, поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою вказаної особи, поданою після спливу річного строку з дня постановлення оскаржуваного рішення».

Встановивши, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу 06 жовтня 2021 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги, що відповідачу ухвалою від 02 листопада 2021 року Запорізьким апеляційним судом раніше вже було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки зазначена ухвала скасована постановою Верховного Суду від 07 червня 2023 року, а справу передано до апеляційного суду для нового розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 18 липня 2023 року у справі № 2-1774/09.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат