РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т. В., за участю секретаря судового засідання Мазій І.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини

У С Т А Н О В И В:

У червні 2022 позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 , який за рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23.08.2019 розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживає разом з позивачкою.

За судовим наказом Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21.01.2020 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19.03.2021 справа 154/3928/20, 2/154/250/21 змінено розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та встановлено розмір аліментів 2000грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

З початком війни Головне управління Держгеокадастру у Волинській області , яке на момент звернення позивачки до суду було її основним місцем роботи та єдиним джерелом доходу, видало наказ про простій під час військово стану, у зв`язку з цим доходи дуже скоротились, що не дозволяє забезпечити гармонійний розвиток дитини. Зросли ціни на продукти та ліки, що також погіршило матеріальний стан позивачки.

Позивачка зазначила, що їй відомо, що колишній чоловік виїхав за кордон ще до початку війни, працює далекобійником та отримує хорошу зарплатню. Зі слів сина, який з ним спілкується, тато не планує повертатися в Україну до закінчення війни, в результаті чого участь у вихованні, навчанні, лікуванні та оздоровленні дитини відповідач не приймає.

В той же час, сплачуваних відповідачем аліментів не вистачає на забезпечення гармонійного розвитку дитини, у зв`язку з чим позивачка вимушена була звернутись до суду з даним позовом.

Посилаючись на вимоги ст.ст.180, 182, 192 СК України, просила суд збільшити розмір аліментів утримання сина в більшому розмірі, а саме 3500грн. до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Машевська Л.А., яка діє на підставі ордеру серія АС №1043257 від 18.08.2022, надала відзив в якому пояснили, що позовні вимоги не визнають, доказів погіршення стану здоров,я свого або дитини позивачка не надала, також відсутні докази щодо змін її матеріального становища або сімейного стану. Разом з тим, є докази що позивачка матеріальна забезпечена, має повністю вмебльовану та відремонтовану силами і коштами відповідача квартиру. В свою чергу відповідач фактично перебуває у шлюбних відносинах з цивільною дружиною, вони ведуть спільне господарство за кордоном, де рівень цін на необхідні речі, комунальні послуги значно вищий ніж в Україні, він також забезпечує себе і свою дружину, вони обоє змушені винаймати квартиру, сплачувати дуже високу орендну плату. Також він позбавлений користуватися автомобілем, в той час як позивачка по місту пересувається лише на автомобілі, має можливість купувати дороговартосні паливно-мастильні матеріали. У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні відповідач не зміг повернутися, так як немає жодних засобів до існування в Україні. Також він є годувальником для своєї непрацездатної матері, оскільки розмір її пенсії є мінімальним і прожити літній людині є неможливим. Відповідач добросовісно сплачував аліменти, заборгованість відсутня. Батьки мають рівні права та обов,язки утримувати дитину, в свою чергу позивачем не надано жодних належних доказів того, на що саме вона потратила сплачені відповідачем аліменти. Виходячи з наведених обставин вважали, що підстави для задоволення позову відсутні.

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Смоляр Є.І., яка діє на підставі ордеру серії ВЛ №000080919 від 09.11.2022, позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові, додатково пояснили, що позивачка звільнена з роботи, формально за власним бажанням, отримує виплати по безробіттю. Відповідач вказує, що утримує батьків, користується житлом в Польщі, отже на це мають бути значні статки. Зазначений в позовних вимогах розмір аліментів є мінімальним, дитина щодня потребує харчування, утримання, побутових витрат, і вимоги щодо надання доказів на підтвердження цих витрат є некоректними. Крім того, дитині поставлено попередній діагноз астма, йому проводилась операція, він потребує лікування. Всі повсякденні питання з дитиною вирішує позивачка як мати, займається його здоров,ям, успіхами в школі, додатковим розвитком дитини, все це тягне за собою відповідні витрати. Щодо земельних ділянок, які належать позивачки, вказали, що доход з їх оренди є мізерним та позивачка не має з них збагачення. Але направлені представником відповідача запити з приводу їх наявності у позивачки, послужили поводом для звільнення останньої. Відносно транспортних засобів зазначили, що автомобіль «BMw» дотепер є предметом спору майна подружжя в апеляційній інстанції та перебуває у користуванні відповідача, а автомобіль «Рено» дійсно залишився в її користуванні, але це жодним чином не впливає на утримання дитини.

Представник відповідача адвокат Машевська Л.А. у судовому засіданні підтримала позицію свого довірителя, позовні вимоги не визнала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Відповідач свої обов,язки щодо сплати аліментів виконує добросовісно, заборгованості не має, водночас позивач не довела що всі ці кошти витрачаються на дитину а не на збагачення отримувача аліментів. Отже на думку представника позов базується лише на голослівних твердженнях позивачки, важкий матеріальний стан позивачки не може бути покладений на відповідача.

Суд, заслухавши доводи позивачки, позиції представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивачка є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого зазначено ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №53.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19.03.2021 змінено розмір аліментів, які стягуються згідно з судовим наказом Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21.01.2020, з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на 2000грн починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

На момент звернення до суду позивачкою надано довідку про доходи згідно якої відповідно до наказу про встановлення простою на роботі №82 від 24.02.2022 по 07.04.2022 оплата праціздійснювалась з розрахунку середнього заробітку в сумі 2919,70грн. Згідно до наказу про організацію роботи в умовах воєнного стану №18 твід 07.04.2022 оплата праці здійснювалась в розмірі 2/3 посадового окладу з 08.04.2022 по 30.04.2022 в сумі 2946,18грн; з 01.05.2022 по 24.05.2022 в сумі 2988,03грн.

З довідкою Володимир-Волинської філії Волинського обласного центру зайнятості від 29.06.2023 за №623 ОСОБА_3 знаходиться на обліку центру зайнятості населення з 30 березня 2023 у статусі безробітної.

В судовому засіданні позивачка вказала на те, що причиною її звільнення стали запити представника відповідача про її майновий стан та оформлення договорів на земельні ділянки.

В ході судового слідства встановлено, що відповідач ОСОБА_4 перебуває на межами України. Як зазначено у відзиві фактично перебуває у шлюбних відносинах з цивільною дружиною, вони ведуть спільне господарство за кордоном, де рівень цін на необхідні речі, комунальні послуги значно вищий ніж в Україні, він також забезпечує себе і свою дружину, вони обоє змушені винаймати квартиру, сплачувати дуже високу орендну плату, є годувальником для своєї непрацездатної матері, оскільки розмір її пенсії є мінімальним.

За розрахунками заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 не встановлена.

За відомостями територіального сервісного центру №0744 РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області за ОСОБА_3 зареєстровано транспортні засоби автомобіль марки «BMW» , 2000року випуску та автомобіль марки «Рено», 2005 року випуску.

Позивачкою зазначено, що автомобіль «BMw» дотепер є предметом спору майна подружжя в апеляційній інстанції та перебуває у користуванні відповідача, а автомобіль «Рено» дійсно залишився в її користуванні, на якому вона відвозить дитину в школу, лікарню, інші заклади для його розвитку.

У власності позивачки перебувають земельні ділянки, які вона отримала в якості подарунка від матері та баби

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у 5-Б класі Володимир-Волинського ліцею «Центр освіти» з 01.09.2022 по теперішній час. Отримує послуги харчування, зарахований до групи продовженого дня, вміст евакуаційного рюкзака носить рекомендаційний характер.

З виписки медичної карти амбулаторного хворого №323 ОСОБА_5 вбачається, що лікарем поставлено питання щодо діагнозу дитини загроза бронхіальної астми.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст.183, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Як вбачається зі встановлених обставин, з відповідача з серпня 2019 стягнуті аліменти на неповнолітнього сина в розмірі 50% прожиткового мінімуму. З урахуванням, що розмір цих аліментів з часом став явно недостатнім, збільшились витрати на утримання дитини, за рішенням суду в березні 2021 збільшені до 2000грн. Відповідач погодився із заявленими вимогами.

За відомостями Головного управління статистики у Волинській області, розмір середньої заробітної плати, встановлений з 01 жовтня 2021, який залишається незмінним на весь період воєнного стану, складає 11890грн. Отже середньої заробітної плати - 2972грн.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 за №2037-VІІІ, з липня 2017 внесені зміни до вимог ч.2 ст.182 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік», визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, з 01 січня 2023 року 2833грн

При цьому, треба взяти до уваги, що відповідно до норм Закону поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна оцінка споживчого кошика, що містить мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для збереження здоров`я людини і забезпечення їі життєдіяльності.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суттєво змінився з моменту прийняття судом рішення про зміну розміру аліментів, в бік його збільшення, а тому натепер не в повній мірі задовольняє мінімальні потреби дитини, оскільки відповідно зросли витрати на її утримання, навчання, розвиток та підтримку здоров,я. В той же час, заявлена позивачкою вимога щодо 3500грн на думку суду є завищеною, оскільки конкретних доказів щодо порядку лікування дитини чи витрат на додаткові розвивальні чи спортивні заходи, суду не представлено.

Відповідач повноцінно працездатна особа, як встановлено працює за кордоном, відсутні відомості що має на обов,язковому утриманні інших осіб окрім неповнолітнього сина, іншим чином крім аліментів не приймає участі у його житті, здоров,ям, вихованням чи навчанням не займається.

З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, і визначення аліментів в розмірі 3000грн буде відповідати рівності прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

З огляду на викладене слід дійти висновку про наявність підстав у частковому задоволенні позову.

Доводи відповідача щодо утримання цивільної дружини, ведення спільного господарства за кордоном, де рівень цін на необхідні речі, комунальні послуги значно вищий ніж в Україні, винаймання квартири закордоном та сплата високої оренди, є надуманими, оскільки всі ці обставини є його особистим вільним волевиявленням відмінно від обов,язку батька щодо утримання неповнолітньої дитини.

Аналогічне стосується й утримання матері пенсійного віку, оскільки будь яких доказів щодо стягнення з нього аліментів або встановлення опіки суду не представлено. Крім того, як встановлено в судовому засіданні мати відповідача отримує пенсію, проживає з чоловіком, тому суд сприймає цю позицію відповідача як неспроможною.

Надаючи оцінку залученим представником відповідача висновку про доцільність визначення місця проживання дитини, витягам з протоколів комісії з питань захисту дитини, суд зазначає, що вони як доказ по даному предмету спору та в даній справі не несуть в собі суттєвого значення.

Щодо висловлень представника відповідача з приводу укриття фактичних доходів позивачки від оренди набутих у подарунок земельних ділянок, суд їх розцінює як надуманими та недоведеними належними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 923,30 грн., а з позивачки 150,30грн.

Керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 183, 192 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Збільшити розмір присуджених аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19.03.2021 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2000грн на 3000грн з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з дня набрання законної сили рішення суду.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Володимир- Волинського міського суду Волинської області від 19.03.2021 року 154/3928/20, (2/154/250/21) про зміну розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття - відкликати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 923,30(дев,ятсот двадцять три) грн. 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 150,30(сто п,ятдесят) грн. 30 коп.

На рішення може бути подана апеляція безпосередньо до Волинського апеляційного суду або через Володимир-Волинський міський суд Волинської

області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи,

якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання,

має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було

подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду

апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11.08.2023.

Суддя: Тетяна ПУСТОВОЙТ