ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3830/23 Справа № 214/5983/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №214/5938/16-ц за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року (суддя Попов В.В.),

в с т а н о в и в:

В жовтні 2016 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 27 липня 2015 року відповідачка отримала кредит у розмірі 9135,89 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір. Відповідачка своїх обов`язків по своєчасному погашенню кредиту та по сплаті відсотків належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 11 жовтня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 12740,50 грн, яка складається з: 7981,72 грн заборгованість за кредитом, 1266,98 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 2554,08 грн заборгованість за пенею та комісією, 937,72 грн штраф, яку позивач просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що 01 червня 2011 року відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої отримала кредитну карту з встановленим кредитним лімітом. У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів, у позичальника виникла заборгованість. У зв`язку із чим сторони з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором уклали 27 липня 2015 року Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Згідно із пунктом 2.1. Угоди банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 9135,90 грн на строк 36 місяців, з 27 липня 2015 року по 31 липня 2018 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту, в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 331,45 грн. Відповідно до пункту 2.2 угоди, сторони передбачили підстави сплати позичальником банку штраф в розмірі 937,72 грн. Підписання відповідачкою додаткової угоди підтверджує факт укладення сторонами кредитного договору від 01 червня 2011 року, а також згоду з розміром заборгованості за ним та її реструктуризацію. Про підставу у відмові в задоволенні позову через надання неналежної якості копії Генеральної угоди, позивач дізнався лише після отримання судового рішення, тому не мав можливості надати вказаний документ вдруге. Суд першої інстанції не залишав позов без руху з цих підстав. Факт підписання Генеральної угоди відповідачкою не спростовано та не оскаржено.

Від відповідачки відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та про доставку SMS.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 01 червня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, якою надала згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 5).

Відповідно до Генеральної угоди від 27 липня 2015 року про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 9135,90 грн на строк 36 місяців, з 27 липня 2015 року по 31 липня 2018 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту, в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 331,45 грн. Відповідно до пункту 2.2 угоди, сторони передбачили підстави сплати позичальником банку штрафув розмірі 937,72 грн (а.с. 6,167-169).

Згідно з розрахунком АТ КБ «Приватбанк» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 27 липня 2015 року станом на 11 жовтня 2016 року становить 12740,50 грн, з яких: 7981,72 грн заборгованість за кредитом, 1266,98 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 2554,08 грн заборгованість за пенею та комісією, 937,72 грн штраф (а.с. 4).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надана позивачем до матеріалів справи Генеральна угода від 27 липня 2015 року є неналежної якості, що унеможливлює прийняття її як доказ у справі. Анкета-заява від 01 червня 2011 року не містить умови договору про розмір відсотків та встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. А наданий позивачем до матеріалів справи Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, не містить підпису відповідача та матеріали справи не містять інших підтверджень, що саме ці Умови та правила, надані позивачем до позовної заяви, розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась саме із ними, підписуючи заяву від 01 червня 2011 року.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , досягнувши згоди щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором від 01 червня 2011 року, уклали 27 липня 2015 року Генеральну угоду, у якій погодили, що залишок заборгованості становить 9135,89 грн та є кредитом, який надається банком позичальнику зі сплатою 1,5 % на місяць на суму заборгованості з кінцевим строком погашення до 31 липня 2018 року.

У пункті 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що заборгованість за кредитом, починаючи з 32?го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 937,72 грн.

Оскільки ОСОБА_1 припинила виконувати зобов`язання за укладеною з банком Генеральною угодою від 27 липня 2015 року і має непогашену заборгованість за кредитом та процентами у розмірі 9248,70 грн, а також несплачений штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди у розмірі 937,72 грн, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Разом із цим, апеляційний суд звертає увагу на те, що анкета-заява від 01 червня 2011 року та умови Генеральної угоди від 27 липня 2015 року не передбачали нарахування пені і комісії за неналежне виконання умов кредитного договору.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені у комісії.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (частина 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.

Такий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов передвчасного висновку про те, що надана банком до матеріалів справи Генеральна угода від 27 липня 2015 року не є належним доказом у справі у зв`язку з її нечитабельністю.

Згідно із частиною 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, під час розгляду справи суд першої інстанції в силу вимог зазначених статей мав можливість витребувати у позивача Генеральну угоду від 27 липня 2015 року про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, з метою з метою повного та всебічного розгляду справи, проте цього не зробив та помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

За змістом частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана, зокрема, юридичною особою, судовий збір становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У пункті 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір встановлюється у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в суді першої інстанції, в розмірі 1101,75 грн. Також, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1652,57 грн, а всього 2754,32 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадовольнити частково.

Стягнути зОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570)заборгованість за кредитом в розмірі 7981,72 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят одна грн 72 коп.) гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 1266,98 (одна тисяча двісті шістдесят шість грн 98 коп.) гривень, штраф у розмірі 937,72 (дев`ятсот тридцять сім грн. 72 коп) гривень, а всього 10186,42 гривень (десять тисяч сто вісімдесят шість грн 42 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () понесені витрати по сплаті судового збору, пов`язані з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції, в сумі 2754,32 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2023року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста