Провадження № 2/639/359/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С. М.,

секретар судового засідання Пивоварова Т. В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Скородєлова С.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 638/16533/21 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

встановив:

ОСОБА_1 28.10.2021 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Харківської міської ради, в якій просила встановити факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.2-4,24-26).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті матері позивача ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на належне їй майно квартиру АДРЕСА_1 , що належала померлій на праві приватної власності. Для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивач 01.09.2021 звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Харківської області Гаврилової С.А., та приватним нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.09.2021 № 272/02-31 в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 була зареєстрована за іншим місцем проживання та відсутні свідчення про факт постійного проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач зазначила, що ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , однак після смерті батька позивача у 2012 році, ОСОБА_2 до моменту смерті проживала разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_3 . Під час спільного проживання позивач та її померла мати вели спільне господарство, позивач опікувалася та доглядала за матір`ю.

Через наведені обставини позивач змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

15.11.2021 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 22.02.2022, постановлено про передачу даної позовної заяви за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова (а.с.34, 58-59).

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2022 справу передано в провадження судді Гаврилюк С.М. (а.с.70).

01.12.2022 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання (а.с.72-73).

У поданому до суду 27.02.2023 відзиві на позовну заяву відповідач Харківська міська рада просила поновити пропущений строк на подання відзиву на позов та відмовити у задоволенні позовних вимог в зв`язку з недоведеністю, оскільки з паспортних даних та довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку, місце проживання спадкодавця та спадкоємця зареєстровано за різними адресами. Належних і достатніх доказів на підтвердження зміни місця проживання ОСОБА_2 не надано (а.с.116-119).

11.01.2023 судом, не виходячи до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про задоволення клопотання сторони позивача про допит свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та про прийняття відмови сторони позивача від виклику та допиту свідка ОСОБА_5 (а.с.98-102).

11.01.2023 ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилової Світлани Анатоліївни належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.103-104).

29.03.2023 ухвалами суду, не виходячи до нарадчої кімнати, постановлено про поновлення відповідачу строку на подання відзиву на позовну заяву та про долучення до матеріалів справи відзиву; про долучення до матеріалів справи витребуваної судом копії спадкової справи, відкритої після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що надійшла до суду 22.03.2023 (а.с.190-194).

Сторона позивача своїм правом на подання відповіді на відзив не скористалась.

29.03.2023 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.195-196).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Скородєлов С.В., який діє на підставі ордеру (а.с.96), позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача Харківської міської ради Романенко Т.М. у судове засідання 11.05.2023 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином згідно з вимогами ч. 8 ст. 128 ЦПК України. 11.05.2023 подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності особи уповноваженої діяти від імені Харківської міської ради, прийняти у справі законне та обґрунтоване рішення, яке б не порушувало права відповідача та інших осіб. Зазначила, що обґрунтування заперечень проти задоволення позовних вимог містяться у поданому Харківською міською радою відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України, за змістом частин 1,2 якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду від 26.01.2022 у справі № 165/2486/19.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.07.1956, батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , що також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , 28.07.1979 зареєстрований шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , 1956 р.н., після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_9 (а.с.11,158,177-178).

Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 зареєстрований 23.02.1955, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 23.02.1955, повним Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с.159,173-174).

Отже, позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 14.01.2011 вбачається, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.10,160,175).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 24.12.2020, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.109,149,185-186).

Матеріали спадкової справи № 51/2021, відкритої після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідчать про те, що після смерті чоловіка ОСОБА_7 спадкодавець ОСОБА_2 вдруге шлюб не укладала, за життя нею заповіти та спадкові договори не укладались. Спадкова справа заведена за заявою ОСОБА_1 , та на час її звернення із заявою про прийняття спадщини спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилась, тобто заяви про прийняття спадщини або відмови від неї від спадкоємців не надходили, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с.151-156, 182-184).

Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло Харківського приладобудівного заводу ім. Т.Г. Шевченка від 29.03.1994, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.12,162).

20.08.2021 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Гаврилової С.А. із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 та про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.145).

01.09.2021 ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса ХМНО Гаврилової С.А. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, в якій зазначила, що після смерті її матері ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , де 1/2 частка квартири значиться за спадкодавцем особисто на праві спільної власності, а 1/2 частка у праві спільної власності на квартиру належала чоловіку спадкодавця ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, постійно проживаючи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформила своїх спадкових справ (а.с.179).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.09.2021 № 272/02-31 приватний нотаріус ХМНО Гаврилова С.А. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на момент звернення ОСОБА_1 стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину встановлений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вичерпаний; та отримана приватним нотаріусом інформація свідчить про той факт, що спадкоємець не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, жодного документа, що свідчив би про факт прийняття спадщини спадкоємцем, не надано (а.с.13,188).

Відповідно до копії довідки дільниці № 44 КП «Жилкомсервіс» від 25.01.2011 та згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 01.09.2021, складеної на запит приватного нотаріуса ХМНО Гаврилової С.А., за адресою: АДРЕСА_2 була зареєстрована одна ОСОБА_2 (а.с.14,187).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради від 13.01.2003 р. № 9-03-213416, квартира АДРЕСА_4 належить ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності (а.с.18).

З копії лікарського свідоцтва про смерть № 235 від 17.12.2020 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 вдома, місцем смерті померлої зазначена адреса: АДРЕСА_3 ; місцем проживання померлої зазначена адреса: АДРЕСА_2 ; (а.с.15).

Також, з копії договору замовлення № 32 від 17.12.2020 на організацію та проведення поховання ОСОБА_2 вбачається, що подання транспортних засобів для перевезення труни з тілом померлого замовлено за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.17).

Крім того, відповідно до листа КНП «Міська поліклініка № 25» ХМР від 07.09.2021, підтверджується той факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,(померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебувала на обліку в КНП «МП № 25» ХМР, та проживала за адресою: АДРЕСА_3 , (а.с.16).

Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є сусідкою позивача ОСОБА_1 ; мати позивача ОСОБА_2 проживала разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_3 з 2012 року по час її смерті у 2020 році, ОСОБА_1 піклувалась про свою мати, викликала лікаря.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що він проживає у квартирі АДРЕСА_5 на одному сходовому майданчику з квартирою АДРЕСА_6 , де проживала померла ОСОБА_2 разом зі своїм чоловіком, вони товаришували з 1990-1991 років, дружина свідка працювала з ОСОБА_2 разом на заводі ім. Т.Г. Шевченка. У 2012 році ОСОБА_2 переїхала проживати до своєї дочки на Червоношкільну набережну, про що сама йому повідомила, та з того часу постійно там проживала. Після її виїзду у квартирі ОСОБА_2 проживав її онук з дружиною, а потім їх діти.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто згідно з визначеною законом черговістю спадкоємців.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.

За положеннями ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Разом з тим, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За пунктом 3 роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, у постанові від 10 січня 2019 року в справі №484/747/17 Верховний Суд дійшов висновку, що «відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою ст.1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом».

Отже, місце реєстрації спадкоємця не має вирішального значення, якщо буде встановлено факт фактичного постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем.

Положення частини третьої статті 1268 ЦК України вказують на необхідність для прийняття спадщини саме постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних обставин може бути відмінним один від одного.

Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц, від 23 березня 2023 року у справі № 361/6522/20.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням зазначеного, а також враховуючи надані стороною позивача та досліджені в судовому засіданні докази, показання свідків, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами довела той факт, що вона постійно, з 2012 року проживала зі своєю матір`ю ОСОБА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже, прийняла спадщину після її смерті.

Таким чином, судом встановлена наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При зверненні до суду позивач понесла витрати по сплаті судового збору, які суд відносить на рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 5, 13, 76-82, 133, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 16, 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Харківська міська рада, , адреса місця знаходження: м. Харків, майдан Конституції, 7.

Повне рішення складено 16.05.2023.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Світлана ГАВРИЛЮК