КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 363/2670/22 Головуючий у суді першої інстанції: Марущак Н.М.
Номер провадження: 22-ц/824/1071/2023 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Масленнікова Тетяна Миколаївна, на ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 11 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишгородського відділення державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

У Вишгородський районний суд Київської області звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Вишгородського відділення державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - ВДВС Вишгородському районі Київської області, відповідач) про зняття арешту з майна.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що у 2003 році Вишгородським районним судом Київської області ухвалено рішення у цивільній справі № 2-1317 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та видано виконавчий лист.

В подальшому, даний виконавчий лист перебував в провадженні Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області. В рамках виконавчого провадження, було накладено арешт на майно, яке належить йому на праві власності, а саме: на дві земельні ділянки та будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, 13 квітня 2009 року державним виконавцем вищевказаного відділу ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Проте, накладений арешт на майно в ході виконавчих дій до цього часу не скасований.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд зняти арешт, накладений Вишгородським відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження № 1762096 на земельну ділянку площею 0,25 га., кадастровий номер :01:004:0078, земельну ділянку площею 0,0614 га. кадастровий номер :01:004:0079 та будинок, загальною площею 67,1 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача судовий збір.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02 вересня 2022 року, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна передано для розгляду за підсудністю до Ставищенського районного суду Київської області.

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 11 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Масленнікова Т.М., оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 11 жовтня 2022 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що Ставищенський районний суд Київської області не звернув увагу на те, що виконавче провадження закрито в 2009 році, тому він втратив статус боржника.

Крім того вказав, що у нього і в виконавчій службі відсутня постанова про закінчення виконавчого провадження, так як матеріали виконавчого провадження знищено.

Наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу, Вишгородський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не скористався.

В судове засідання у суді апеляційної інстанції, учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи не з`явились, проте, їх неявка, згідно з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду, справи.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Масленнікова Т.М., не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлюючи ухвалу про відмову ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі, Ставищенський районний суд Київської області виходив з того, що оскільки арешт накладено на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції так як він ґрунтується на вимогах закону.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження № 1762095 з примусового виконання судового рішення Вишгородського районного суду Київської області у цивільній справі № 2-1317, про стягнення аліментів, на підставі виконавчого листа, виданого 06 травня 2003 року, за яким стягувачем є ОСОБА_2 , боржник - ОСОБА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Київської області від 19 серпня 2022 року, ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок площею 0,25 га., кадастровий номер: :01:004:0078, площею 0,0614 га., кадастровий номер: :01:004:0079, а також власником будинку, загальною площею 67,1 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Відносно обох вищевказаних земельних ділянок в зазначеному Державному реєстрі зареєстровано обтяження - арешт на все майно ОСОБА_1 на підставі постанови серія та № 186, виданої 02 лютого 2006 року ВДВС Вишгородського району Київської області.

Головним державним виконавцем вказаного відділу Матвієнком В.В., 13 квітня 2009 року було винесено постанову про закінчення вищевказаного виконавчого провадження № 1762095, за п. 10 ч. ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент закінчення виконавчого провадження), оскільки згідно заяви стягувача, боржник проживає в Ставищенському районі Київської області.

У відповідь на адвокатський запит, Вишгородським відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано відповідь із зазначенням, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень відсутня інформація щодо перебування на виконанні у відділі ДВС Вишгородського районного управління юстиції виконавчого провадження № 1762095 з виконання виконавчого листа № 2-1317 від 06 травня 2003 року про стягнення аліментів, тому, 13 квітня 2009 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу ДВС.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень, сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20 (провадження № 61-8240св21),

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20 (провадження № 61-8240св21), Верховний Суд зауважив, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

У п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України вказано, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що Ставищенський районний суд Київської області дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, так як арешт накладено на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції роз`яснено позивачу право на оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви, належна оцінка яким надана судом першої інстанції та висновків суду не спростовують.

Будь-яких вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки Ставищенського районного суду Київської області та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_1 , не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що при вирішенні даної цивільної справи, Ставищенським районним судом Київської області правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Масленнікова Тетяна Миколаївна, залишити без задоволення.

Ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 11 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів..

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар