УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року

м. Харків

справа № 638/9725/21

провадження № 2/638/761/23

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гасана М.С.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Горшкової Г.І.,

представника ОСОБА_2 - адвоката Шевченко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Горшкової Галини Іванівни про відвід судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої Вікторії Миколаївни у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін Станіслав Юрійович, про визнання договору позики недійсним,

установив:

25 червня 2021 року ОСОБА_3 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін Станіслав Юрійович, про визнання договору позики недійсним.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін Станіслав Юрійович, про визнання договору позики недійсним за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін С.Ю., про визнання договору позики недійсним. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні

У судовому засіданні 29 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Горшкова Г.І. подала заяву про відвід судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої В.М.

Відвід обгрунтовано тим, що у провадженні судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої В.М. знаходиться цивільна справа № 638/9725/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Вважає, що суддя Яковлева М.В. не може брати участь у розгляді вказаної цивільної справи та підлягає відводу з наступних підстав.

Зазначила, що судове засідання вказаній вище справі було призначене на 17 квітня 2023 року. 16 квітня 2023 року у неї увечері почався гіпертонічний криз, у зв`язку із чим нею о 16:30 на ім`я судді Яковлевої В.М. на електронну пошту суду було відправлено заяву про відкладення розгляду справи.

Оскільки стан її здоров`я 17 квітня 2023 року не покращувався і почався повторний гіпернонічний криз, був викликаний додому сімейний лікар. Так як вона відмовилася від госпіталізації мене в лікарню, їй на дому призначили лікарські препарати, які вона повинна була приймати три дні. Після чого була видана медична довідка, яка підтверджує стан здоров`я.

Рішення судді Яковлевої В.М. продовжити слухати далі справу без її участі обґрунтовувалося тим, що я в своїй заяві про відкладення не обґрунтувала більш детально свою хворобу та засідання продовжилося і свідчення у справі став давати представник відповідача, сама ж відповідачка свідчень не давала, а обмежилась відповідями на питання судді. Окрім цього, зацікавленість судді в результатах розгляду справи полягає в тому, що не був викликаний в суд та допитаний третя особа - нотаріус, оскільки в надісланих ним копіях вбачає суперечності.

Враховуючи вимоги частини третьої статті 40 ЦПК України, оскільки відвід заявлено у судовому засіданні 29 травня 2023 року, подана заява про відвід не передається іншому судді для вирішенні даного питання.

У судовому засіданні 29 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Горшкова Г.І. підтримала заяву про відвід з викладених в ній підстав та просила задовольнити.

У судовому засіданні 29 травня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Шевченко Д.С. проти заявленого відводу категорично заперечувала, вважала відвід незаконним та необґрунтованим. На її думку, представник позивача діє саме таким чином з метою виключно затягування розгляду справи, що також вважає свого роду тиском на суд.

Дослідивши матеріали заяви, доводи заяви про відвід, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд доходить таких висновків.

Частиною третьою статті 39 ЦПК України встановлено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Підстави для відводу (самовідводу) судді встановлено статтею 36 ЦПК України, відповідно до змісту якої, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 ЦПК України («Недопустимість повторної участі судді в розгляді справи»).

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Крім того, у висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом (пункт 10). Відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Відповідно до пунктів 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У судовому засіданні 29 травня 2023 року відповідно до матеріалів справи було встановлено, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, оскільки брали участь у попередньому судовому засіданні. Суд звертає увагу, що всі учасники справи належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що, зокрема, підтверджується отриманням судових повісток з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Враховуючи, що справа знаходиться у провадженні суду з червня 2021 року, з метою недопущення надмірної тривалості судового провадження, 17 квітня 2023 року судом було ухвалено розпочати судовий розгляд справи по суті, сторона відповідача надала свої пояснення по справі. При цьому слід зауважити, що суддею було взято до уваги подану заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Горшкової Г.І. та викладені в ній підстави, у зв`язку із чим подальший судовий розгляд справи судом не продовжувався, а, з метою неухильного дотримання процесуальних прав всіх учасників справи, у судовому засіданні судом було оголошено перерву з метою реалізації своїх прав та надання пояснень іншими учасниками справи.

Доводи про те, що до суду не був викликаний та допитаний третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін С.Ю. повністю спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що всі учасники справи своєчасно та належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду шляхом направлення судових повісток з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, та на електронну пошту нотаріуса, що, зокрема, підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а також наданням нотаріусом суду копій витребуваних у нього документів.

У той же час, слід зауважити, що відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. При цьому нотаріус реалізував своє право та надіслав суду заяву, в якій приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін С.Ю. просив розглядати справу за його відсутності, покладається на висновки суду.

З приводу посилань заявниці на те, що відповідачка свідчень не давала, а обмежилась відповідями на питання судді, суд зауважує, що сторони надають пояснення стосовно підстав своїх вимог і заперечень щодо предмета позову, а не свідчення. При цьому головуючий з власної ініціативи може поставити питання учаснику судового процесу, що узгоджується з положеннями частини шостої статті 227 ЦПК України.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (частина друга, п`ята статті 12 ЦПК України).

Водночас, слід звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право надавати пояснення суду.

Положеннями частини першої-третьої, шостої, сьомої статті 227 ЦПК України передбачено, що суд заслуховує вступне слово позивача та третьої особи, яка бере участь на його стороні, відповідача та третьої особи, яка бере участь на його стороні, а також інших учасників справи.

У вступному слові учасники справи в усній формі стисло викладають зміст та підстави своїх вимог і заперечень щодо предмета позову, надають необхідні пояснення щодо них.

Якщо разом зі стороною у справі беруть участь їх представники, суд після сторони заслуховує їх представників. За клопотанням сторони, третьої особи виступати зі вступним словом може тільки представник.

Головуючий з власної ініціативи може поставити питання учаснику судового процесу.

Якщо учасники судового процесу висловлюються нечітко або з їхніх слів не можна дійти висновку про те, визнають вони обставини чи заперечують проти них, суд може зажадати від цих осіб конкретної відповіді - "так" чи "ні".

Крім того, суд вважає необхідне звернути увагу на наступне.

В силу положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

На підставі наведеного суд доходить висновку, що доводи заяви про відвід не відповідають дійсним обставинам та спростовуються матеріалами справи.

Одночасно суд зауважує, що не можуть бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Як зазначалося вище, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України.

З огляду на нормативний зміст пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1 - 4 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Отже, аргументи, якими заявник мотивує свою заяву про відвід, не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Заявником не наведено жодних обставин та будь-яких доказів на підтвердження викладених у заяві доводів. Доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Горшкової Г.І. є виключно оціночними судженнями та мають суб`єктивний характер, жодними доказами не підтверджені.

Інших обставин, визначених статтею 36 чи статтею 37 ЦПК України, які б свідчили про особисту упередженість судді Яковлевої В.М. або її необ`єктивність під час розгляду даної справи у заяві не вказано, судом під час розгляду заяви таких обставин також не встановлено.

З огляду на підстави заявленого відводу, суд доходить висновку про його необґрунтованість, оскільки не містить посилань на дії, вчинені суддею, що можуть свідчити про її необ`єктивність або упередженість, що є підставами для відводу, визначеними статтею 36 ЦПК України.

Підстави заявленого відводу стосуються суто процесуальних дій судді під час судового розгляду справи. Разом із тим, відповідно до положень частини четвертої статті 36 Цивільного процесуального кодексу України, якою імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу згідно з частиною четвертою статті 36 ЦПК України.

Таким чином, аналіз доводів заяви та положень статті 36 ЦПК України свідчать, що вказані обставини, на які посилається заявниця, не є передбаченими законом підставами для відводу судді Яковлевої В.М.

За таких обставин, даних, які б прямо чи опосередковано свідчили про заінтересованість судді в результаті розгляду справи № 638/9725/21, а також інших доказів, які б могли свідчити про наявність обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді матеріали не містять.

Оскільки судом не встановлено, матеріалами справи та доказами не підтверджено наявності обставин, які б дійсно викликали сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Яковлевої В.М., суд доходить висновку про відсутність правових підстав для його задоволення.

Тому, заява представника ОСОБА_1 - адвоката Горшкової Г.І. про відвід судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої В.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін С.Ю., про визнання договору позики недійсним задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 36, 37, 39, 40, 259-261 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Горшкової Галини Іванівни про відвід судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої Вікторії Миколаївни у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін Станіслав Юрійович, про визнання договору позики недійсним - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно, з моменту її підписання суддею та апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 31 травня 2023 року.

Суддя В. М. Яковлева