Справа № 132/2304/22
Ухвала

Іменем України

10 травня 2023 року місто КАЛИНІВКА

Калинівський районний суд Вінницької області у складі: судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання ГОРДІЄНКО А.М., за участі: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області матеріали цивільної справи № 132/2304/22 за позовом ОСОБА_1 до арбітражного керуючого Сокольвака Михайла Васильовича про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2022 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із позовом до арбітражного керуючого Сокольвака М.В. із вказаним позовом, в якому просив: стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2007 року по 18.02.2008 року в сумі 4500грн.00коп.; зобов`язати відповідача провести оплату відповідних внесків до Пенсійного фонду України за період з 01.04.2007 року по 31.03.2008 року. На обґрунтування даних вимог зазначив, що з 1997 року по 18.02.2008 року він працював трактористом в СВК «Аракс», який вподальшому був реорганізований у ПОСП «Росток», яке не виплатило йому заробітну плату за період з 01.04.2007 року по 31.03.2008 року в розмірі 4500грн.00коп. 21.08.2017 року ПОСП «Росток» було визнано банкрутом, а арбітражним керуючим призначено Сокольвака М.В., який зобов`язаний був погасити заборгованість по заробітній платі та обов`язковим внескам до Пенсійного фонду України, однак цього не зробив, а тому він вимушений звернутися із вказаним позовом.

Вказаний позов відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2022 року переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 06.10.2022 року залишив його без руху, надавши можливість позивачу усунути його недоліки, а саме для надання суду платіжного документу (квитанції) про сплату судового збору у розмірі 992грн.40коп., та приведення змісту поданої позовної заяви до вимог, встановлених у ст.ст.175, 177 ЦПК України.

18.10.2022 року на адресу Калинівського районного суду Вінницької області надійшла нова редакція позовної заяви, згідно якої ОСОБА_1 зменшив розмір заявлених позовних вимог в порівнянні з попередньою редакцією, та просив стягнути з арбітражного керуючого ОСОБА_3 на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2007 року по 18.02.2008 року в сумі 4500грн.00коп.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 19.10.2022 року, прийнято до розгляду позовну заяву (в редакції, поданій на виконання ухвали суду від 06.10.2022 року у справі № 132/2304/22) ОСОБА_1 до арбітражного керуючого Сокольвака М.В. про стягнення заборгованості по заробітній платі, та відкрито за нею провадження. Розгляд справи визначено здійснити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі.

На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 14.12.2022 року, закрите підготовче провадження у даній справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 під час розгляду справи просила позов задовольнити з підстав, зазначених в ньому. У судове засідання, призначене востаннє на 10.05.2023 року не з`явилася, подавши заяву, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності, а заявлені позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач -арбітражний керуючий Сокольвак М.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка не перешкоджає ухваленню в справі судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням начальника ВПП Головного управління ПФУ в Одеській області Рожко О.С. про відмову у призначенні пенсії № 36 від 12.07.2022 року, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, зокрема через не зарахування до страхового стажу періоду його роботи з 01.04.2007 по 30.04.2007 та з 01.05.2007 по 31.03.2008 рік в ПОСП «Росток», оскільки відсутня сплата внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Отримавши вказану відмову, ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із позовною заявою до арбітражного керуючого Сокольвака М.В. про зобов`язання нарахувати та зробити внесок на загальнообов`язкове пенсійне страхування, у відкритті провадженні за якою йому було відмовлено ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області Медяної Ю.В. від 31.10.2022 року у справі № 127/23941/22, на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України. ОСОБА_1 роз`яснено право на звернення із вказаним позовом до Господарського суду Вінницької області.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Вінницького апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що Вінницький міський суд Вінницької області постановляючи оскаржувану ухвалу не звернув увагу на те, що процедура банкрутства в даному випадку завершилась, а ПОСП «Росток», на якому він працював, ліквідоване. Арбітражний керуючий Сокольвак М.В., який не виконав всі належні зобов`язання перед Пенсійним Фондом України, є належним відповідачем у справі. Суд помилково послався на Кодекс України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21.04.2019 року, у той час як спірні правовідносини виникли у 2007-2008 роках, і в той час регулювався Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Проте, дані доводи визнані апеляційним судом безпідставними, та за наслідками апеляційного перегляду, постановою Вінницького апеляційного суду від 20.12.2022 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2022 року залишено без змін.

Недивлячись на зазначені обставини, ОСОБА_1 звернувшись до Калинівського районного суду Вінницької області із позовом (в редакції, поданому на виконання ухвали суду від 06.10.2022 року у справі № 132/2304/22), зі змісту якого вбачається, що предметом спору у даній справі є стягнення з арбітражного керуючого ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі, яка виникла під час виконання ОСОБА_1 трудових правовідносин з ПОСП «Росток» (якого визнано банкрутом ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21.08.2017 року у справі № 5/61-10, та щодо якого відповідача було призначено арбітражним керуючим), за період часу з 01.04.2007 року по 18.02.2008 року, яку ОСОБА_3 , як арбітражний керуючий, зобов`язаний був погасити, однак цього не зробив.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно зі статтею 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Основним нормативним актом є ГПК України, який визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

За правовою позицією, викладеною в постанові Великої палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 905/2030/19 (905/1159/20), банкрутством як різновидом процедур, що здійснюються в межах спеціалізації господарського судочинства, є судова процедура, яка регламентує правовідносини, що виникають внаслідок нездатності боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів через процедури санації чи ліквідації, які визначені спеціальним КУзПБ, прийнятим відповідно до Закону України від 18 жовтня 2018 року № 2597-VІІІ та введеним в дію з 21 жовтня 2019 року.

Цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи, передбачаючи ряд процесуальних норм, які регулюють порядок здійснення судочинства у цих процедурах (відкриття провадження у справі про банкрутство, види судових рішень у банкрутстві та порядок їх оскарження тощо). Отже, КУзПБ у порівнянні з попереднім процесуальним законом розширив свою дію щодо суб`єктів, які підпадають під його регулювання (неплатоспроможних фізичних осіб), що зумовило розгляд у господарському суді спорів про неплатоспроможність фізичних осіб, незалежно від того, чи займаються вони підприємницькою діяльністю.

Особливістю провадження у справі про банкрутство є те, що врегулювання правовідносин неплатоспроможності боржника вимагає поєднання в одній процедурі як цивільних, так і адміністративних правовідносин щодо його майна (майнових прав) з метою якнайповнішого задоволення у ній вимог кредиторів -приватних осіб та контролюючих органів з грошовими вимогами до боржника у черговості, визначеній КУзПБ.

Зокрема, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство наступає строк виконання всіх зобов`язань боржника, що має наслідком обов`язок усіх конкурсних (забезпечених) кредиторів пред`явити вимоги до боржника, а їх задоволення може здійснюватися лише у порядку, передбаченому КУзПБ, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом; провадження у справі про банкрутство юридичної особи не підлягає зупиненню (частини чотирнадцята, сімнадцята статті 39 КУзПБ); активи боржника, що перебувають у податковій заставі, можуть бути звільнені господарським судом з податкової застави, про що виноситься ухвала у судовому засіданні за участю контролюючого органу, уповноваженого відповідно до ПК України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень (частина десята статті 41 КУзПБ).

Отже, при врегулюванні відносин неплатоспроможності законодавець відійшов від принципу їх розподілу за ознаками наявності у сторони (кредитора боржника) владних повноважень чи свободи волевиявлення, що характерно для цивільних правовідносин, об`єднавши їх в єдине провадження у справі про банкрутство з огляду на необхідність формування єдиного реєстру грошових вимог кредиторів та задоволення їх згідно з визначеною законом черговістю та пропорційністю. Зазначене дозволяє ефективно захистити право особи (кредитора, боржника) в межах одного судового провадження, уникаючи розподілу його на способи захисту, характерні для окремих юрисдикцій (адміністративної чи цивільної).

Застосувавши принцип концентрації у справі про банкрутство ряду майнових та немайнових спорів, КУзПБ розширив підсудність господарському суду спорів, які виникають у відносинах неплатоспроможності боржника та які раніше розглядалися судами інших юрисдикцій.

Відповідно до частини другої статті 7 КУзПБ, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішуєвсі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Характер правовідносин між учасниками справи свідчать про те, що у ОСОБА_1 існує спір з арбітражним керуючим ОСОБА_3 , який в межах справи про банкрутство ПОСП «Росток» та під час цієї процедури, не вирішив питання щодо погашення належної та невиплаченої йому заробітної плати.

Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

При цьому, суд роз`яснює ОСОБА_1 , його право звернутися із позовом до Господарського суду Вінницької області.

Керуючись ст.ст.255, 258-261, 268, 272, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до арбітражного керуючого Сокольвака Михайла Васильовича про стягнення заборгованості по заробітній платі - закрити.

Копію цієї ухвали невідкладно надіслати сторонам судового провадження для відома.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя