Номер провадження: 22-ц/813/3643/23
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2022 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Державний реєстратор прав на нерухоме майно Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриб Максим Петрович про визнання незаконними та скасування державної реєстрації речових прав,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

29 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом, вимоги якого в подальшому було збільшено та згідно з останньої редакції від 07.06.2021 року, просила постановити рішення, яким скасувати рішення Державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриба Максима Петровича №37159899 від 01.07.2020 року, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме земельну ділянку, кадастровий номер :13:018:0069, загальною площею 0,0418 га. Скасувати рішення Державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриба Максима Петровича №37159472 від 01.07.2020 року, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме, домоволодіння загальною площею 69,7 кв., житлова - 39,5 кв., Опис: житловий будинок - літ. Б; сарай - літ В,Л; вбиральня - літ. Г; навіс - літ. И,К; огорожа - № 1; мостіння - І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку, кадастровий номер :13:018:0069, загальною площею 0,0418 га. Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на нерухоме майно, а саме, домоволодіння загальною площею 69,7 кв., житлова - 39,5 кв., Опис: житловий будинок - літ. Б; сарай - літ В, Л; вбиральня - літ. Г; навіс - літ. И,К; огорожа - № 1; мостіння - І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) судові витрати в розмірі 3 917,60 грн.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриб Максима Петровича про державну реєстрацію права власності щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 на домоволодіння та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1 порушує її права та є незаконними, оскільки оформлення права власності на предмет іпотеки відбулось з порушенням встановленого законодавцем порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Державний реєстратор прав на нерухоме майно Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриб Максим Петрович про визнання незаконними та скасування державної реєстрації речових прав було задоволено частково.

Скасовано рішення Державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриба Максима Петровича №37159899 від 01.07.2020 року, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме земельну ділянку, кадастровий номер :13:018:0069, загальною площею 0,0418 га.

Скасовано рішення Державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриба Максима Петровича №37159472 від 01.07.2020 року, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме, домоволодіння загальною площею 69,7 кв., житлова - 39,5 кв., Опис: житловий будинок - літ. Б; сарай - літ В,Л; вбиральня - літ. Г; навіс - літ. И,К; огорожа - № 1; мостіння - І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 1 681.60 гривеь.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_1 . В скарзі, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з численним порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення практика судів була зовсім іншою, а тому відповідачка, будучи особою пенсійного віку, не наважилася оскаржувати таке рішення, та йти проти усталеної практики ВС, сплачуючи при цьому немалий для неї судовий збір. Однак після зміни позиції Великої Палати Верховного Суду, ОСОБА_1 вважає за необхідне оскаржити незаконне рішення першої інстанції, оскільки на її думку воно підлягає обов`язковому скасуванню.

При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)). Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

Такий позов не був заявлений, а одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, що передбачено у пункті 5 частини третьої статті 2 та статті 13 ЦПК України, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IVправо власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)).

Наголошує на тому, що оскільки ОСОБА_2 не заявляла позовні вимоги щодо витребування майна з володіння ОСОБА_1 , вбачається що позивач обрала неналежний спосіб захисту, у зв`язку із чим, в задоволенні позовних вимог їй необхідно відмовити.

25 січня 2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому посилаючись на те, що Верховний суд у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 199/8324/19 висловив свою позицію, про неналежний спосіб судового захисту у правовідносинах, які не є подібними та висловлені вже через 14 місяців потому, як прийнято судове рішення по справі № 947/31498/20.

Предметом позову у справі № 199/8324/19 є визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності, які здійснені у жовтні 2018 року при наявності запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження на відчуження спірного майна.

На розгляд Великої Палати Верховного Суду поставлені питання:

- чи є наявність у державному реєстрі запису про арешт, який виник після іпотеки, перешкодою для реалізації прав іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки;

- чи допустима державна реєстрація права власності за іпотекодержателем на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо обтяження виникло пізніше іпотеки;

- чи підлягає застосуванню в спірних правовідносинах виняток, встановлений у пункті 3 частини четвертої статті 24 Закону № 1952-IV, який передбачає, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

Верховний Суд висловив позицію про неефективність способу захисту у даних правовідносинах. Про те, що ефективним способом захисту у даному випадку буде подання віндикаційного позову.

Але Верховний суд розглянув спір, застосовуючи до даних правовідносин вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» до змін, до Закону, що відбулись 16 січня 2020 року.

У справі, що розглядалась Київським районним судом м. Одеси правовідносини склались після внесення змін від 16 січня 2020 року до Закону № 1952-IV.

Законом України від 5 грудня 2019 року №340-ІХ, який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до ч.3 ст.26 цього Закону (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Отже, в розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від вимог ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме: скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 серпня 2020 року у справі №916/2464/19, від 16 вересня 2020 року у справі №352/1021/19, від 25 листопада 2020 року у справі №761/15741/17, від 9 грудня 2020 року у справі №607/12919/19, від 16 грудня 2020 року у справі №755/7423/17.

З урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин у даній справі, зокрема, вибуття спірного майна з володіння власника на підставі іпотечного застереження в договорі іпотеки, застосування іншого способу захисту прав позивача, аніж скасування державної реєстрації права власності, здійсненої в результаті реалізації іпотечного застереження з порушенням Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», не буде ефективним та не призведе до захисту права, за яким звернувся позивач.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.09.2022 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2022 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Державний реєстратор прав на нерухоме майно Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриб Максим Петрович про визнання незаконними та скасування державної реєстрації речових прав було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.09.2022 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

У судовому засіданні відповідач та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити.

Представник позивача заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи судом повідомлялись.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

З матеріалів реєстраційних справ №№ 101, 101 вбачається, що 03 липня 2020 року державним реєстратором Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, Грибом М.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 було прийнято рішення № 52956268 про проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :13:018:0069 за ОСОБА_1 , та рішення №52955683 про проведення державної реєстрації права власності на домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Підставою для виникнення права власності є: рекомендоване повідомлення, серія та номер: б/н, видавник УКРПОШТА; рекомендоване повідомлення, серія та номер: б/н, видавник УКРПОШТА; кур`єрське повідомлення, серія та номер б/н, видавник: Кур`єрська компанія «Post media»; кур`єрське повідомлення, серія та номер б/н, видавник: Кур`єрська компанія «Post media», договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 4395 від 26.12.2019 року, видавник: Приватний нотаріус Одеського MHO Янковська О.С.; іпотечний договір серія та номер № 2-1702, виданий 12.07.2006 року, видавник Державний нотаріус Шостої одеської ДНК Петрушенко Т.А.; додатковий договір до іпотечного договору № 6-2231, виданий 02.09.2007 року, виданий Державним нотаріусом Шостої одеської ДНК Вахненко Ю.О.; вимога про усунення порушень кредитора б/н від 22.01.2020 року, видавник ОСОБА_1 ; Договір про відступлення права вимоги б/н від 19.12.2019 року, видавник AT «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та AT «ОКСІ БАНК»; Договір відступлення права вимоги б/н від 19.12.2019 року видавник AT «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНСГРУП»; іпотечний договір № 2-1702 від 12.07.2006 року, видавник: Державний нотаріус Шостої одеської ДНК Петрушенко Т.А.; відомості з ДЗК № 21060322, від 01.07.2020 року, видавник: Державний земельний кадастр.

Зі змісту витребуваних судом та досліджених в судовому засіданні реєстраційних справ по здійсненню 03 липня 2020 року державним реєстратором Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, Грибом М.П., реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :13:018:0069 за ОСОБА_1 , права власності на домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 , встановлено що для здійснення спірної державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, ОСОБА_1 не було надано доказів відправлення письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та довідки іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту витребуваних судом та досліджених в судовому засіданні реєстраційних справ по здійсненню 03 липня 2020 року державним реєстратором Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_4 , реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :13:018:0069 за ОСОБА_1 , права власності на домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 , достовірно встановлено що для здійснення спірної державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, ОСОБА_1 не було надано доказів відправлення письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та довідки іпотеко держателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації.

Таким чином, на дуку суду першої інстанції, вказане безумовно порушує право позивача, а від так дані вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізує ст. 1 Закону України "Про іпотеку", яка визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", ст. 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у п. 43 постанови від 27.03.2019 у справі № 711/4556/16-ц).

На підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням вищевказаного договору іпотеки державним нотаріусом було накладено заборону відчуження на зазначене вище нерухоме майно за реєстровим № 2-1703.

02 вересня 20017 року між АКЦІОНЕРНИИМ ПОШТОВО-ПЕНСІЙНИМ БАНКОМ «АВАЛЬ» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір до іпотечного договору, посвідченого Шостою одеською державною нотаріальною конторою 12.07.2006 року за реєстраційним № 2-1702, відповідно до якого в іпотеку надано нерухоме майно, а саме:

- домоволодіння АДРЕСА_1 , що складаегься в цілому з одного житлового будинку, зазначеного на плані під літерою «Б», житловою площею - 39,5 кв.м. та надвірних споруд: сараїв під літ "В", «Л» вбиральні - літ. "Г", навісів - ліг. "И", „К», огорожі - №1, мостіння - І, розташованих на земельній ділянці, площею 0,0418 га, що знаходяться у приватній власності, що належить «ІПОТЕКОДАВЦЮ» на підставі Договору купівлі-продажу, поосвідченого Шостою Одеською державною нотаріальною конторою, 29.06.2006 року за реєстровим № 2-1545. зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, 03.07.2006 року за № 15057974.

- земельна ділянка, площею 0,0418 га, що розташована в АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка належить «Іпотекодавцю» на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ №950467, виданого Одеським міським управлінням земельних ресурсів, 31.01.2007 року. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №92, Кадастровий номер земельної ділянки :13:018:0069.

На підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням вищевказаного договору іпотеки державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори було накладено заборону відчуження земельної ділянки, площею 0,0418 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , за реєстровим № 6-2232.

19.12.2019 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» уклало договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором 014/0027/74/58281 від 29 червня 2006 року та іпотечним договором б/н від 12 липня 2006 року з Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК»

Того ж дня, 19.12.2019 року Акціонерне товариство «ОКСІ БАНК» уклало договір про відступлення прав за кредитним договором 014/0027/74/58281 від 29 червня 2006 року та іпотечним договором б/н від 12 липня 2006 року з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП».

26.12.2019 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором 014/0027/74/58281 від 29 червня 2006 року та іпотечним договором б/н від 12 липня 2006 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що державним реєстратором Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_4 зареєстровано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 . Вважає, що дана реєстрація була проведена з порушенням норм діючого законодавства.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ст.11).

За змістом ст. 18 цього ж Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29 травня 2020 року № 553) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

Дійсно, з матеріалів реєстраційних справ №№ 101, 101 вбачається, що 03 липня 2020 року державним реєстратором Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, Грибом М.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 було прийнято рішення № 52956268 про проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :13:018:0069 за ОСОБА_1 , та рішення №52955683 про проведення державної реєстрації права власності на домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Підставою для виникнення права власності є: рекомендоване повідомлення, серія та номер: б/н, видавник УКРПОШТА; рекомендоване повідомлення, серія та номер: б/н, видавник УКРПОШТА; кур`єрське повідомлення, серія та номер б/н, видавник: Кур`єрська компанія «Post media»; кур`єрське повідомлення, серія та номер б/н, видавник: Кур`єрська компанія «Post media», договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 4395 від 26.12.2019 року, видавник: Приватний нотаріус Одеського MHO Янковська О.С.; іпотечний договір серія та номер № 2-1702, виданий 12.07.2006 року, видавник Державний нотаріус Шостої одеської ДНК Петрушенко Т.А.; додатковий договір до іпотечного договору № 6-2231, виданий 02.09.2007 року, виданий Державним нотаріусом Шостої одеської ДНК Вахненко Ю.О.; вимога про усунення порушень кредитора б/н від 22.01.2020 року, видавник ОСОБА_1 ; Договір про відступлення права вимоги б/н від 19.12.2019 року, видавник AT «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та AT «ОКСІ БАНК»; Договір відступлення права вимоги б/н від 19.12.2019 року видавник AT «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНСГРУП»; іпотечний договір № 2-1702 від 12.07.2006 року, видавник: Державний нотаріус Шостої одеської ДНК Петрушенко Т.А.; відомості з ДЗК № 21060322, від 01.07.2020 року, видавник: Державний земельний кадастр.

Разом з тим, зі змісту витребуваних судом та досліджених в судовому засіданні реєстраційних справ по здійсненню 03 липня 2020 року державним реєстратором Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, Грибом М.П., реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :13:018:0069 за ОСОБА_1 , права власності на домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 , достовірно встановлено що для здійснення спірної державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, ОСОБА_1 не було надано доказів відправлення письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та довідки іпотеко держателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо обрання позивачем неефективного способу захисту прав виходячи з наступного.

Так, Верховний суд у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 199/8324/19 висловив свою позицію, про неналежний спосіб судового захисту у правовідносинах, які не є подібними та висловлені вже через 14 місяців потому, як прийнято судове рішення по справі № 947/31498/20.

Предметом позову у справі № 199/8324/19 є визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності, які здійснені у жовтні 2018 року при наявності запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження на відчуження спірного майна.

На розгляд Великої Палати Верховного Суду поставлені питання:

- чи є наявність у державному реєстрі запису про арешт, який виник після іпотеки, перешкодою для реалізації прав іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки;

- чи допустима державна реєстрація права власності за іпотекодержателем на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо обтяження виникло пізніше іпотеки;

- чи підлягає застосуванню в спірних правовідносинах виняток, встановлений у пункті 3 частини четвертої статті 24 Закону № 1952-IV, який передбачає, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

Верховний Суд висловив позицію про неефективність способу захисту у даних правовідносинах. Про те, що ефективним способом захисту у даному випадку буде подання віндикаційного позову.

Але Верховний суд розглянув спір, застосовуючи до даних правовідносин вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» до змін, до Закону, що відбулись 16 січня 2020 року.

У справі, що розглядалась Київським районним судом м. Одеси правовідносини склались після внесення змін від 16 січня 2020 року до Закону № 1952-IV.

Згідно із Законом України від 05 грудня 2019 року № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону № 1952-IV у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19 та від 25 листопада 2020 року у справі № 761/15741/17.

Отже з урахуванням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», такий спосіб захисту прав позивача як скасування державної реєстрації прав є правомірним.

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції правильно застосував наведені норми матеріального права, надав належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, оскільки по суті стосуються незгоди з рішенням суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2022 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Державний реєстратор прав на нерухоме майно Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриб Максим Петрович про визнання незаконними та скасування державної реєстрації речових прав - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 травня 2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе