ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року

м. Харків

справа № 953/16348/21

провадження № 22ц/818/304/23

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2022 року ухваленого у складі судді Губської Я.В.,-

УСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з доньки ОСОБА_2 аліментів на своє утримання, в розмірі 2000 грн щомісячно, до зміни матеріального та сімейного стану сторін.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона є інвалідом ІІ групи, має онкологічне захворювання та отримує пенсію за інвалідністю в розмірі 2200 грн. Зазначених коштів їй не вистачає, інших доходів вона не має, тому має вкрай тяжке матеріальне становище. Відповідачка є її донькою, працездатна , постійно проживає у м. Львові з 2012 року. Вказала, що з чоловіком вона розірвала шлюб ще в 1988 році, відносин з ним не підтримує, батьки померли. Пояснила, що навіть після отримання пенсії по інвалідності вона працювала та отримувала заробітну плату, проте її скоротили по медичній реформі 30.04.2020 і з цього часу вона отримує лише пенсію по інвалідності. Відповідач не піклується та не допомагає позивачу фінансово у зв`язку з чим вона звернулась до суду з вказаним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.10.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову,тобто з 25.08.2021 року. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач є пенсіонером по інвалідності у зв`язку з онкологією (2 група інвалідності), тобто є непрацездатною, отримує пенсію 2200 грн на місяць, якої не вистачає для забезпечення достатнього рівня життя та сплати комунальних послуг. Відповідач є здоровою, працездатною особою, офіційно працевлаштована та отримує заробітну плату, доказів неможливості сплати аліментів на утримання матері нею не надано. Оскільки, а відповідно до ст. 201 СК України обов`язковою умовою для покладення обов`язку на дітей утримувати своїх батьків є потребування батьками матеріальної допомоги, суд стягує аліменти до зміни матеріального стану позивача.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду просила його скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 встановивши розмір аліментів у частці 1/12 частки її доходу та зменшити судовий збір визначивши його розмір у сумі 908 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, Відповідач допомагала позивачці самостійно. Суд не мав підстав для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки коли вона працевлаштована та отримує щомісяця заробітну плату. Суд не обґрунтував рішення в частині визначеного розміру аліментів у твердій грошовій сумі у сумі 1500 грн. Суд також не надав належної оцінки матеріальному становищу позивачки, не з`ясував джерела її доходів, розмір допомоги з боку держави, факт отримання нею субсидій на оплату комунальних платежів. Крім цього позивачкою надана інформація про стан свого здоров`я за 2018-2019 роки, що беззаперечно не свідчить про наявність у неї інвалідності 2 групи та знаходження на диспансерному обліку на час розгляду справи.

Апелянт наголосив, що суд задовольнив клопотання відповідача про допуск до участі у судовому засіданні у форматі «онлайн», проте замість належної організації проведення судового засідання за допомогою технічних засобів зазначив у рішенні, що нею подано заяву про розгляд справи за її відсутністю проте нею такої заяви не подавалось. Також судом було допущено помилку і стягнуто з неї судовий збір у розмірі 992,40 грн замість 908 грн, хоча розмір судового збору, що підлягає сплаті визначається на день подання позову і складав 908 грн у серпні 2021 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч.1, частинами 2, 4 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи що позивач є матір`ю відповідача ОСОБА_2 . (а.с.21).

Позивач ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК від 2018 року , та копією пенсійного посвідчення. (а.с.9-10).

Відповідно до довідки про доходи №771774 від 22.07.2021 розмір доходів (пенсії) ОСОБА_1 становить за червень 2020 - лютий 2021 2100 грн на місяць з березня 2021 по липень 2021 -2022 за місяць. (а.с.5).

Згідно довідок про проведення хіміотерапії, виписки з медичної карти хворої, позивач має онкологічне захворювання. (а.с. 12-14).

Відповідно до довідки про заробітну плату та інші доходи, виданої ОСОБА_2 вбачається, що відповідач працює в Державному підприємстві міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького з 01.12.2017 на посаді фахівець з обліку наданих послуг 1 категорії. Дохід за період з 01.11.2020 по 30.04.2021 склав 55656,40 грн.(а.с.43).

Відповідно до копій квитанцій наданих відповідачем вбачається, що 20.01.2021 ОСОБА_2 частково сплачувала за комунальні послуги (електропостачання, холодна вода, газ, розподіл природного газу) квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 479,53 грн. Також, згідно квитанцій від 10.11.2021 та 20.09.2021 вбачається переказ грошових коштів ОСОБА_2 в розмірі 919,58 грн та 345,17 грн (а.с.44-64).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частин першої, третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Статтею 202 Сімейного кодексу України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Аналогічний правовий висновок наведений Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 05.09.2019, справа №212/1055/18-ц.

Обов`язок повнолітніх дочки, сина піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в ст. 51 Конституції України. Таке піклування може полягати в особистому догляді за батьками, допомозі в побуті, захисті прав й інтересів, матеріальній підтримці тощо. Цей конституційний обов`язок отримує продовження в нормах сімейного законодавства, зокрема у гл. 17 Сімейного кодексу України "Обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання".

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі, які підлягають дослідженню під час розгляду справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи стан здоров`я відповідача та наявність у неї другої групи інвалідності прийшов до висновку про стягнення аліментів у розмірі 1500 грн щомісячно. Проте, з огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, з урахуванням того, що в апеляційній скарзі відповідач фактично визнала позовні вимоги в частині стягнення з неї 1/12 частини доходу щомісячно, апеляційний суд дійшов до висновку про наявність підситав про стягнення з відповідачки на користь позивачки аліментів у розмірі 1/12 частини доходу щомісячно.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128-132 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої, п`ятої статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюється судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, що особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.1 , 3, 4 ст. 223 ЦПК України Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

В матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідачки про час та місце судового розгляду, заяви ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутності, а навпаки наявна її заява про розгляд справи в режимі відеоконференції, яка судом першої інстанції була проігнорована.

Зазначене свідчить про обґрунтованість доводів апелянта про порушення судом вищенаведених вимог процесуального права , що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для обов`язкового скасування судового рішення та ухвалення у справі нового судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2022 року та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст.367,368,369,376,381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно .

В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 травня 2023 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук