ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2396/23 Справа № 242/4278/21 Суддя у 1-й інстанції - Хацько Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 242/4278/21 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», про визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Хацько Н.О., -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в обґрунтування якого зазначив, що при перегляді заочного рішення у справі № 242/2461/15-ц позивачу стало відомо про наявність спірного кредитного договору №44015 від 28.11.2011р. укладеного між АТ «Астрабанк» та ним ( ОСОБА_1 ). Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року продавець АТ «Астрабанк» продав, а покупець ПАТ «ДельтаБанк» придбав майнові права за кредитними договорами, серед яких договір №44015 від 28.11.2011 року.

Зазначає, що даний договір він не підписував, тобто договір не відповідає вимогам діючого законодавства України. На підставі зазначеного просить визнати недійсним кредитний договір №44015 від 28.11.2011 року укладений між АТ «Астрабанк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24.12.2021 року було залучено до участі у справі правонаступника АТ «Дельта Банк» - ТОВ «Діджи Фінанс».

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Васильєв Павло Сергійович, до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що справжність підпису не була перевірена, зокрема через відсутність оригіналу оспорюваного договору. Суд першої інстанції в ухвалі від 13.09.2021 року витребував у ПАТ «Дельта Банк» оригінал кредитного договору та кредитної справи з усіма додатками, однак оригіналу договору так надано і не було. Вважає, що наявність цього договору є важливим для подальшого встановлення справжності підпису, зокрема проведення почеркознавчої експертизи. Крім того, суд першої визнав явку позивача обов`язковою, що не є зрозумілим, враховуючи, що суд першої інстанції знаходиться на території Донецької області, яка є безпосереднім плацдармом для ведення бойових дій. Суд ототожнив неявку позивача у засідання з підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, 24.12.2021 року було залучено для участі правонаступника позивача, ТОВ «Діджи Фінанс», без дослідження всіх суттєвих обставин справи, договорів, додатків до нього, актів приймання-передачі тощо. За таких обставин правонаступництво не може вважатися правомірним.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача ТОВ «Діджи Фінанс» в судовому засіданні апеляційного суду, що проводилось в режимі відео конференції, заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що згідно до кредитного договору № 44015 від 28.11.2011 року, укладеного між АТ «Астра банк» та ОСОБА_1 , Кредитор відкриває Позичальнику відповідну кредитну лінію та встановлює Позичальнику кредитний ліміт в розмірі 200 000 грн., а Позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування кредитними коштами та комісії в порядку, розмірі та в строк, що передбачені цим договором. Строк кредитної лінії з 28.11.2011 року по 28.11.2016 року включно.

Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013 року, укладеного між ПАТ «Астра банк» та ПАТ «Дельта банк» відповідно до якого ПАТ «Астра банка» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх ПАТ «Дельта банк», а ПАТ «Дельта банк» погоджується купити права вимоги, купити їх та сплатити загальну купівельну ціну. Права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов`язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання акту приймання-передачі прав вимоги.

Згідно акту приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року відбулось передання прав вимоги за договором №44015 від 28.11.2011 року, боржником по якому є ОСОБА_1 .

Згідно до договору №2303/К/1 від 02.09.2020 року про відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно до умов якого Банк відступає, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодаців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку №1 до цього Договору.

У відповідності до витягу з Додатку №1 до Договору №2309/К/1 про відшкодування прав вимоги від 02.09.2020 року за реєстром було передано права вимоги за кредитним договором ОСОБА_1 №44015 від 28.11.2011 року.

З листа АТ «Дельта банк» від 22.11.2021 року вбачається, що на підставі Акту приймання-передачі до Договору № 2303/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 02.09.2020 року АТ «Дельта Банк» передало ТОВ «Діджи Фінанс» всі наявні в Банку матеріали кредитної справи, право вимоги по якому було відступлено на підставі зазначеного договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, на підтвердження заявлених позовних вимог, не надав жодних належних доказів, які б свідчили про те, що кредитний договір ним не підписувався та ставили під сумнів вираження його волевиявлення щодо укладення зазначеного договору, а тому вказані твердження позивача є лише його припущеннями. Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду та зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України).

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 зазначав про те, що він не підписував кредитний договір. При цьому посилається на відсутність оригіналу спірного договору.

Між тим дані твердження спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи.

Так ухвалою суду першої інстанції від 24 грудня 2021 року у ТОВ «Діджи Фінанс» витребувано оригінал спірного договору.

На виконання цієї ухвали було надано оригінал кредитного договору №44015 від 28.11.2011 року, укладеного між АТ «Астра банк» та ОСОБА_1 , який надійшов на адресу суду 05 жовтня 2022 року. Договір підписано позивачем по справі.

Встановленим обставинам судом першої інстанції надана оцінка в оскаржуваному рішенні.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач ані у суді першої, ані у суді апеляційної інстанції на підтвердження своїх доводів не заявляв клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо встановлення неналежності йому відповідних підписів в спірному документі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Недоведеність обставин, на наявність яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд у справі № 303/4566/20 (постанова від 07 грудня 2022 року)

За викладених обставин, встановивши те, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що він не підписував оспорюваний правочин та не отримував кредитні кошти, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог, адже рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незаконного залучення правонаступника позивача, ТОВ «Діджи Фінанс», оскільки дане питання вирішувалось у встановленому ЦПК України порядку ухвалою суду першої інстанції від 24 грудня 2021 року відповідно до наданих заявником доказів, зокрема договору про відступлення прав вимоги №2303/К/1 від 02 вересня 2020 року. При цьому апеляційний суд зазначає, що дана ухвала є окремим предметом апеляційного перегляду, оскільки відповідно до п.28 ч.1 ст.353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження. Між тим позивач не скористався своїм процесуальним правом на апеляційне оскарження зазначеної вище ухвали.

Щодо доводу апеляційної скарги про ототожнення неявки позивача у засідання з підставою для відмови у позові, то апеляційний суд зазначає, що зазначене твердження не відповідає фактично викладеному судом правовому висновку у справі. Крім того, визнаючи явку позивача обов`язковою, суд діяв у межах своїх повноважень, передбачених ЦПК України, оскільки, як вбачається з ухвали від 18 жовтня 2022 року, вважав за необхідне надання позивачем пояснень та з`ясування обставин щодо заявлених вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, підстави для перерозподілу судових витрат за результатами розгляду апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 12 квітня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В. Агєєв