Провадження № 22-ц/801/800/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 рокуСправа № 127/13769/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору припиненим, стягнення коштів за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Люлика Романа Івановича на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Шевчук Л.П., дата складення повного тексту рішення 23 лютого 2023 року,

встановив:

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 про визнання договору припиненим, стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 листопада 2021 року між ОСОБА_2 , як виконавцем, та ОСОБА_1 , як замовником, був укладений про надання ексклюзивних консультаційних послуг.

Як на підтвердження досягнення згоди щодо умов Договору, 19 листопада 2021 року ОСОБА_1 було передано ОСОБА_2 завдаток у розмірі 400 доларів США, що підтверджується обопільно підписаним Сторонами Формулярем (Заявкою) до Договору про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 19 листопада 2021 року.

Крім того, з метою досягнення наміру щодо придбання автомобіля, 02 грудня 2021 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав кошти в розмірі 3800 доларів США, про що Виконавцем було власноручно зазначено про вказані обставини на зворотньому боці Формуляра (Заявки) до Договору про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 19 листопада 2021 року.

Разом з цим, ОСОБА_2 не приступив до взятих на себе зобов`язань та не надав ОСОБА_1 відповідних послуг. Внаслідок чого Замовник вирішив відмовитися від договору про надання послуг та повернути авансові внески.

06 червня 2022 року представником позивача було складено та направлено на адресу відповідача претензію про повернення авансового платежу за Договором про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 19 листопада 2021 року, в розмірі 4200 доларів США. Дана заява була отримана відповідачем 08 червня 2022 року, проте була проігнорована.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 з цим позовом в якому просив визнати припиненим укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Договір №____/2021 про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 19 листопада 2021 року. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4200 доларів США. та понесені судові витрати.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору припиненим, стягнення коштів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних, беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог щодо визнання договору припиненим та невиконання відповідачем вимог договору про надання консультаційних послуг та стягнення коштів в розмірі 400 доларів США.

Позивачем не доведено підстав для стягнення з відповідача 3800 доларів США, які він йому передав для придбання автомобіля, оскільки за умовами укладеного між сторонами договору, предметом договору є лише надання консультаційних послуг, і аж ніяк не саме придбання автомобіля, про що чітко застережено в оскаржуваному договорі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Люлик Р.В. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи, не надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника місцевий суд не звернув увагу на те, що ним не було укладено договору купівлі-продажу або іншої угоди відносно товару (автомобіля), а також відсутнє повідомлення виконавця про факт виставлення замовнику рахунку або контракту, що підтверджує відсутність наданих відповідачем послуг за оспорюваним договором.

Крім того, вказує, що, що сторони підписали приблизний формат Формуляра, що передбачено п. 2.1 Договору №___/2021, який ніяк не може свідчити про факт надання послуг у повному обсязі. Поряд з цим, зазначає, що у графах «Замовник» та «Виконавець» Формуляру (Заявці) Договору про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 19 листопада 2021 року, які стоять безпосередньо біля відмітки про Відомості щодо надання послуг відсутні підписи сторін. Крім того, на думку апелянта поза увагою суду також залишився той факт, що у самому Формулярі (Заявки) до Договору про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 19 листопада 2021 року, сторони передбачили, що 400 доларів США є задатком, що відповідно до ст.570 ЦКУ вважається авансом.

З метою досягнення наміру щодо придбання автомобіля, 02 грудня 2021 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав кошти в розмірі 3800 доларів США, про що Виконавцем було власноручно зазначено про вказані обставини на зворотному боці Формуляра (Заявки) до Договору №___/2021 про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 19 листопада 2021 року. Проте, ОСОБА_2 не приступив до взятих на себе зобов`язань та не надав ОСОБА_1 відповідних послуг, тому сплачені позивачем кошти вважаються авансом та підлягають поверненню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 19 листопада 2021 року між ОСОБА_2 (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) було укладено Договір № _____/2021 про надання ексклюзивних консультаційних послуг (а.с. 6-8).

Відповідно до п. 1.1 Договору замовник в порядку та на умовах, визначених даним Договором доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати замовнику послуги консультаційного характеру щодо економічних параметрів і показників на американському ринку автомобілів (далі послуги), включаючи: щодо вказаних параметрів і показників: (1) по підбору такого, що був в користуванні (вживаного) та/або пошкодженого автомобіля (далі товар) на аукціонах США та країн Європи, в тому числі Європейського союзу (включаючи онлайн платформи); та/або (2) надання консультацій про умови роботи автомобільних аукціонів в США та країнах Європи та/або компаній (включаючи онлайн платформи), що здійснюють торгівлю такими, що були в користуванні (вживаними) та/або пошкодженими автомобілями на території США та країн Європейського союзу (у тому числі через онлайн платформи); (3) можливе базове навчання або передача досвіду по роботі з онлайн аукціонами по торгівлі такими, що були в користуванні (вживаними) та/або пошкодженими автомобілями на території США та Європи, включаючи практичні заняття з наданням доступу до таких аукціонів через онлайн та/або демо-платформи або програми. Будь які інші (додаткові) послуги можуть бути надані виконавцем замовникові та/або третіми особами за окремою письмовою угодою сторін або виконавця з такими третіми особами.

Пунктом 1.4 Договору визначено, що послуги за даним Договором не включають і у будь якому випадку не є дорученням, наданням будь яких посередницьких, агентських, поручительських, брокерських, дилерських, технічних послуг будь якого характеру або інших побідних послуг. Також даний Договір не є публічним договором, договором приєднання, попереднім договором, договором купівлі-продажу або іншою угодою, згідно з якою до Замовника переходять права на товар (вживаний та/або пошкоджений автомобіль, придбаний в США чи інших країнах ЄС або іншим чином унаслідок наданих послуг за цим Договором).

Відповідно до п. 2.1 Договору «Замовлення послуг» сторони цим взаємно погоджуються і підтверджують, що для цілей визначення конкретної вартості і об`єму послуг, які надаються за даним Договором, замовник надає виконавцю примірний Формуляр (Заявку) із зазначенням аукціонів, модельного року (модельних років), марки і моделі бажаного автомобіля і інших параметрів, щодо яких замовник бажає отримати послуги (приблизний формат Формуляра (Заявки) додається до цього Договору).

Згідно п. 2.2 Договору «Порядок оплати за Послуги» за надані згідно з даним Договором послуги замовник оплачує виконавцю плату у розмірі визначеному даним Договором протягом двох банківських днів з дати надання послуги. Умовами Договору передбачено забезпечення виконання зобов`язань замовника у вигляді завдатку. Датою фактичного надання послуги є дата повідомлення виконавця Американським чи Європейським інформаційним партнером та/або іншим відповідним учасником американського/європейського ринку про факт виставлення замовнику рахунку або контракту (інвойса або іншого подібного за своєю суттю документа) та/або укладення в будь якій формі договору купівлі-продажу (або іншої подібної по суті угоди) відносно товару замовником та/або третіми особами в інтересах замовника.

Якщо інше не передбачено у Формулярі (Заявці) виконавця, підписаного сторонами, плата за послуги оплачується замовником виконавцеві у розмірі 5 відсотків від ціни автомобіля, якщо вартість автомобіля перевищує та/або становить 25000,00 доларів США, на яку замовник виставляє рахунок (інвойс, контракт, договір або інший подібний документ) від Американського чи Європейського інформаційного партнера та/або від відповідного учасника американського/європейського ринку автомобілів для оплати вживаного (та/або пошкодженого) автомобіля, що придбавається, в США та країнах ЄС. Плата за послуги оплачується замовником виконавцю готівкою або на банківський рахунок виконавця, вказаний в Договорі, або на інший рахунок, вказаний виконавцем в окремому повідомленні замовнику. При цьому, вказана плата за послуги не може бути меншою гривневому еквіваленту 500 доларів США за курсом купівлі долара США на офіційному сайті Приватбанку на дату надання послуги, як цей термін визначений в ст. 2.2 цього Договору, якщо інше не передбачено у Формулярі (Заявці) виконавця, підписаного (перепідписаного) сторонами. Вказаний рахунок (інвойс, контракт, договір або інший подібний документ) від Американського чи Європейського інформаційного партнера та/або відповідного учасника американського/європейського ринку автомобілів є єдиним і належним фактом, доказом і беззаперечним результатом ефективного надання послуги виконавцем замовнику (п. 2.3 Договору).

Для цілей майбутнього підтвердження забезпечення належного виконання своїх зобов`язань замовником, визначених в ст. 2.3, у момент підписання цього Договору замовник передає (оплачує) виконавцеві завдаток в розмірі не меншому гривневого еквіваленту 500 доларів США за курсом купівлі долара США на офіційному сайті Приватбанку. У випадку відмови замовника від цього Договору до дати надання послуги, внесений замовником завдаток повертається йому виконавцем у повному обсязі (п. 2.5 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору виконавець надає замовникові послуги не пізніше «__.___. 2021 року».

Відповідно до копії «Формуляра (Заявки) до Договору №_____/2021 про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 19.11.2021», що підписаний сторонами (а.с. 9), зазначається: опис вживаного (або пошкодженого) автомобіля: марка «Фольксваген», модель «Гольф 4/5»; параметри ціни- «від ___- і до 6000$». Перелік продавців, щодо діяльності яких, прямо або опосередковано, на території США чи країв Європи надається послуга: https://www.copart.com/; https://www.iaai.com/; https://www.manheim.com/; інші платформи, майданчики, аукціони (якщо такі будуть задіяні). Розмір завдатку (підлягає внесенню замовником / підлягає поверненню замовнику, якщо був попередньо внесений): 400 доларів США. Цим клієнт підтверджує, що: (а) він ознайомлений, повністю розуміє і приймає розміщені на зазначених вище та інших веб-ресурсах умови продажу і поставки автомобілів продавцями (учасниками американського чи європейського ринку), зазначеними в п. 2 вище, включаючи будь які аспекти технічного стану будь якого автомобіля і будь які інші умови; (б) для цілей ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» рішення щодо придбання безпосередньо у нерезидента автомобіля замовником приймається і реалізується останнім повністю на власний розсуд і самостійно з повним, всебічним і вичерпним розумінням того, що послуга стосується виключно надання економічних консультацій про процес придбання вживаних (пошкоджених) автомобілів поза територією України, на які не поширюється гарантія виробника та/або продавця (будь якого іншого учасника американського ринку).

Окрім того, перед підписами сторін Договору, на вказаному Формулярі (Заявці) міститься наступне: «Відомості щодо надання послуг: консультаційні послуги надані в повному обсязі належним чином».

Також, на звороті Формуляра (Заявці) (а.с. 9-зворот) міститься рукописний напис такого змісту: « ОСОБА_2 отримав 3800$ на авто Гольф 02 грудня 2021 року ОСОБА_2 , «підпис»».

На а.с. 10 міститься опис вкладення у цінний лист 155 на ім`я ОСОБА_2 , з якого вбачається, що представником позивача адвокатом Люликом Р.І. через відділення поштового зв`язку №1 м. Вінниця АТ «Укрпошта» 06 червня 2022 року було направлено претензію про повернення авансового платежу за Договором №____/2021 про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 19 листопада 2021 року.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 639 ЦК України).

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (ст. 902 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 903 ЦК України).

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст. 905 ЦК України).

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 906 ЦК України).

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 19 листопада 2021 року між сторонами було укладено договір про надання консультаційних послуг, предметом якого були консультаційні послуги щодо економічних параметрів і показників на американському та європейському ринках автомобілів(п. 1.1. Договору).

При цьому, в п. 1.4. зазначено, що послуги за даним договором не включають і у будь якому випадку не є дорученням, наданням будь яких посередницьких, агентських, поручительських, брокерських, дилерських, технічних послуг будь якого характеру або інших побідних послуг. Також даний Договір не є публічним договором, договором приєднання, попереднім договором, договором купівлі-продажу або іншою угодою, згідно з якою до Замовника переходять права на товар (вживаний та/або пошкоджений автомобіль, придбаний в США чи інших країнах ЄС або іншим чином унаслідок наданих послуг за цим Договором).

Поряд з цим, відповідно до Формуляра (Заявки) до Договору про надання ексклюзивних консультаційних послуг позивач (замовник) зазначив бажані параметри підшукуваного транспортного засобу та максимальну його вартість, а відповідач (виконавець) надав послугу у вигляді продавців, щодо яких, прямо або опосередковано, на території США чи країн Європи надається послуга із зазначенням веб-сайтів таких продавців. За вказану послугу позивач сплатив відповідачу кошти в розмірі 400 доларів США. При цьому, даний Формуляр містить вказівку про відомості щодо надання послуг, а саме, що консультаційні послуги надані в повному обсязі належним чином, про що сторони договору поставили підписи. Тобто, поставивши власний підпис у Формулярі (Заявці), де зазначено, що консультаційні послуги надані в повному обсязі належним чином, позивач (замовник) прийняв дану послугу та погодився, що послуга відповідачем (виконавцем) йому була надана.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що укладений договір є виконаним, зокрема, відповідачем в повному обсязі надані послуги позивачу відповідно до умов укладеного вищезазначеного договору, а позивачем оплачені такі, а тому відсутні підстави для визнання його припиненим та стягнення 400 доларів США.

Належних, допустимих і достатніх доказів на спростування вказаного, а саме ненадання відповідачем консультаційних послуг, або порушення останнім істотних умов договору матеріали справи не містять, як і не додано таких до суду першої та/або апеляційної інстанції.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що у графах «Замовник» та «Виконавець» Формуляру (Заявки) до Договору про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 19 листопада 2021 року, які стоять безпосередньо біля відмітки про Відомості щодо надання послуг відсутні підписи сторін, не заслуговують на увагу, оскільки вказані підписи містяться там же, після зазначення: «Консультаційні послуги надані в повному обсязі належним чином.».

Відтак, позивач підписуючи вказаний Формуляр (Заявку) до Договору про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 19 листопада 2021 року, погодився, що відповідач надав відповідні послуги, а договір є виконаним.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає помилковими висновки місцевого суду про відмову у задоволенні позову в часині вимог про стягнення з відповідача 3800 доларів США, з огляду на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За твердженням позивача, останній передав кошти у розмірі 3800 доларів США відповідачу ОСОБА_2 , що підтверджується відповідною розпискою, зокрема, на зворотному боці формуляра (заявки) до Договору про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 19 листопада 2021 року, де зазначено наступне: « ОСОБА_2 отримав 3800$ США на авто Гольф 5. 2.12.2021. ОСОБА_2 /підпис/».

Належних, допустимих і достатніх доказів на спростування неотримання вказаних грошових коштів відповідач не надав.

Поряд з цим, в матеріалах справи не міститься будь-якого договору, угоди тощо, які б свідчили про придбання автомобіля відповідачем на користь позивача із необхідністю оплати, зокрема, у вказаному розмірі.

Відтак, матеріалами справи не встановлено наявність між сторонами договірних правовідносин, а відповідач, не спростував отримання вказаних коштів від позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів констатує, що відповідач набув спірні грошові кошти відповідача і таке набуття відбулось за відсутності правової підстави, а відтак наявні підстави, визначені ст. 1212 ЦК України щодо повернення ОСОБА_2 безпідставно набутого майна, а саме 3800 доларів США ОСОБА_1 .

При цьому колегія апеляційного суду враховує, що статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Водночас, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

У статті 1 Декрету № 15-93 визначено, що терміни, які використовуються в цьому Декреті, мають таке значення:

"валютні цінності: валюта України - грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти на рахунках, у внесках в банківських та інших фінансових установах на території України;

іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.

Для цілей цього Декрету надалі під термінами: "валюта України" розуміється як власне валюта України, так і платіжні документи та інші цінні папери, виражені у валюті України;

"іноземна валюта": розуміється як власне іноземна валюта, так і банківські метали, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті аба банківських металах;

"валютні операції": операції, пов`язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України;

"резиденти": фізичні особи (громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання на території України, у тому числі ті, що тимчасово перебувають за кордоном;

"нерезиденти": фізичні особи (іноземні громадяни, громадяни України, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання за межами України, в тому числі ті, що тимчасово перебувають на території України.

У статті 2 цього Декрету вказано, що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти мають право бути власниками також валютних цінностей, що знаходяться за межами України, крім випадків, передбачених законодавчими актами України.

Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

У статті 5 Декрету № 15-93 визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ.

У частині четвертій названої статті перераховано випадки, у разі яких індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: а) вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей, за винятком:

вивезення, переказування і пересилання за межі України фізичними особами - резидентами іноземної валюти на суму, що визначається НБУ;

вивезення, переказування і пересилання за межі України фізичними особами - резидентами і нерезидентами іноземної валюти, яка була раніше ввезена ними в Україну на законних підставах;

платежів у іноземній валюті, що здійснюються резидентами за межі України на виконання зобов`язань у цій валюті перед нерезидентами щодо оплати продукції, послуг, робіт, прав інтелектуальної власності та інших майнових прав, за винятком оплати валютних цінностей та за договорами (страховими полісами, свідоцтвами, сертифікатами) страхування життя;

платежів у іноземній валюті за межі України у вигляді процентів за кредити, доходу (прибутку) від іноземних інвестицій;

вивезення за межі України іноземної інвестиції в іноземній валюті, раніше здійсненої на території України, в разі припинення інвестиційної діяльності;

платежів у іноземній валюті за межі України у вигляді плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден, що справляється Європейською організацією з безпеки аеронавігації (Євроконтроль) відповідно до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів, вчиненої в м. Брюсселі 12 лютого 1981 року, та інших міжнародних договорів;

переказ інвестором (представництвом іноземного інвестора на території України) за межі України іноземної валюти іншим інвесторам за відповідною угодою про розподіл продукції;

б) ввезення, переказування, пересилання в Україну валюти України, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 3 цього Декрету;

в) надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі;

г) використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України;

д) розміщення валютних цінностей на рахунках і у вкладах за межами України, за винятком:

відкриття фізичними особами - резидентами рахунків у іноземній валюті на час їх перебування за кордоном;

відкриття кореспондентських рахунків уповноваженими банками;

відкриття рахунків у іноземній валюті резидентами, зазначеними в абзаці четвертому пункту 5 статті 1 цього Декрету;

відкриття рахунків у іноземній валюті інвесторами - учасниками угод про розподіл продукції, в тому числі представництвами іноземних інвесторів за угодами про розподіл продукції;

е) здійснення інвестицій за кордон, у тому числі шляхом придбання цінних паперів, за винятком цінних паперів або інших корпоративних прав, отриманих фізичними особами - резидентами як дарунок або у спадщину.

У частині четвертій статті 5 Декрету № 15-93 наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію.

Декретом № 15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі набуття без достатніх правових підстав грошових коштів в іноземній валюті набувач зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути потерпілому таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка була ним отримана без достатньої правової підстави.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Належних і допустимих доказів на спростування вищезазначених висновків суду, матеріали справи не містять, як і не надано таких до суду першої та/або апеляційної інстанції.

На вказане суд попередньої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 3800 доларів США.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3800 доларів США скасувати з підстав, встановлених статтею 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в цій частині вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Люлика Романа Івановича задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 3800 (три тисячі вісімсот) доларів США скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3800 (три тисячі вісімсот) доларів США.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк