Справа № 336/2812/23
Провадження № 2/336/1591/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С. за участю секретаря судового засідання Іванченко О.С., позивача ОСОБА_1 , представників відповідачів Маковської А.О., Трішиної А.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди завданої протиправною бездіяльністю працівників органу розслідування та працівників прокуратури Запорізької області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 у березні 2023 року звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з вище вказаним позовом, в якому просить суд стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 500 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої йому бездіяльністю уповноважених на проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0003686 від 09.08.2016 службових осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є співвласником земельної ділянки кадастровий номер :07:044:0379, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 456143 від 29.10.2009.

Позивач 09.08.2016 звернувся до Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області із заявою щодо ймовірного незаконного виділення на підставі підроблених документів (ст. 358 або ст. 366 КК України) у межах прибережної захисної смуги річки Суха Московка земельних ділянок кадастрові номери: :07:044:0453; :07:044:0454; :07:044:0455; :07:044:0456.

Але, 09.08.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003686 з незрозумілих для позивача мотивів уповноваженими службовими особами внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 197-1 КК України (Самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво).

Протягом усього періоду з дати подання заяви позивачем, слідчі та дізнавачі Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області тричі безпідставно закривали вказане кримінальне провадження. В усіх означених випадках, внаслідок встановлення факту протиправної бездіяльності відповідних уповноважених осіб, незаконні постанови скасовувались судом та прокурором.

03.02.2017 слідчим Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Першим заступником прокурора Запорізької області вказана постанова була скасована та 04.04.2018 слідчому процесуальним прокурором надано письмові вказівки, порядковий номер перший з яких містить припис про допит позивача, як заявника в кримінальному провадженні, що підтверджується листом ГУНП в Запорізькій області від 19.03.2018 № К-18оп/02/6- 2018 та ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2023 у справі № 336/3732/18). Не провівши жодних слідчих дій на виконання цих вказівок, слідчий СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області 31.08.2018 знову виносить постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. При цьому остання є аналогічною за змістом постанові про закриття кримінального провадження від 03.02.2017. Також в ній не міститься посилань на будь-які нові факти, докази, які стали підставами для повторного закриття кримінального провадження.

Вказана постанова скасована ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10.04.2019, матеріали кримінального провадження повернуто слідчому для продовження досудового розслідування.

Незважаючи на наведені факти неповноти досудового розслідування, а також намагання позивача надати докази, відповідні уповноважені посадові особи продовжили свою протиправну бездіяльність. У зв`язку з чим позивач змушений був двічі звертатись до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2019 (провадження 1-кс/336/1923/2019) та 04.02.2021 (провадження 1-кс/336/2/2021) скарги позивача задовольнялись. Звертаючи увагу на відсутність будь-яких слідчих дій після внесення інформації до ЄРДР, уповноважені на проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0003686 службові особи зобов`язувались вжити усіх заходів, спрямованих на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування по вказаному кримінальному провадженню та закінчити досудове розслідування в одній з передбачених кримінальним процесуальним законодавством форм в строки, встановлені статтею 219 КПК України.

Позивач вважає, що по справі слідчим так і не призначено експертизу, висновки якої є належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні, не з`ясовано чи знаходяться вказані земельні ділянки у межах прибережної захисної смуги, не допитано посадових осіб, які надавали погоджувальні висновки до цих проектів землеустрою щодо можливості їх виділення у межах прибережної захисної смуги.

Незважаючи на сприяння позивачем щодо встановлення фактів незаконності виділення земельних ділянок кадастрові номери: :07:044:0453; :07:044:0454; :07:044:0455; :07:044:0456, повернення їх у комунальну власність та подальше поновлення його прав, як суміжного земле володільця, постановою дізнавача сектору дізнання відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 04.11.2022 зазначене кримінальне провадження знову було закрито.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2023 у справі № 336/3732/2018 (провадження 1-кс/336/5/2023) за скаргою позивача означену постанову від 04.11.2022 скасовано.

Позивач вважає, що проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні майже 7 років, збір лише ним доказів у кримінальному провадженні, свідчить про недотримання відповідними уповноваженими особами, якими здійснювалось досудове розслідування у справі розумних строків проведення досудового розслідування. Наведене також порушило його права як заявника, громадянина та суміжного землеволодільця.

Моральна шкода з боку працівників ГУНП в Запорізькій області виразилася у тому, що у позивача триває пригніченість, викликана усвідомленням того, що особи, які вчинили кримінальне правопорушення не понесуть кримінального покарання, можуть продовжити свою злочинну діяльність, не виключно що і проти позивача. Його пригнічує усвідомлення того, що держава в якій проживає відповідач, державні (правоохоронні) органи не можуть належним чином захистити права своїх громадян, в даному випадку і права позивача. Також позивача пригнічує те, що він поніс майнові втрати через проведене ним розслідування, зокрема, він витрачав кошти на геодезичне дослідження у вказаному кримінальному провадженні, неодноразові приїзд до слідчого та керівництва ГУНП в Запорізькій області для забезпечення прискорення досудового розслідування у кримінальному провадженні, однак всі ці витрати виявилися марними через бездіяльність органу розслідування, позивач відчуває себе приниженим, морально подавленим та безпорадним.

Позивач здійснює будівництво власного житла. Отримуючи вказану землю, він розраховував на вільний доступ до води, можливість милуватися природними краєвидами з вікна власного будинку. Виділення вищевказаних земельних ділянок не тільки порушує його право на вільний доступ до води, загального водокористування, а й створює загрозу його житлу. Перенавантаження крутого узбережжя незаконною забудовою може призвести до зсуву піщаного ґрунту, у томі числі на якому знаходиться його будівля. Більш того, будівництво усупереч передбаченої ст.ст. 60, 61 ЗК України заборони на земельних ділянках прибережної захисної смуги також призводить до порушення природоохоронного режиму річки, може призвести до потрапляння у її води будівельного сміття, що поряд із загалом критичною екологічною ситуацією у місті Запоріжжі лише її погіршує. Вказана протиправна бездіяльність уповноважених службових осіб призводить нарешті до порушення проголошеного у всьому цивілізованому світі мого права на власність.

Вказане порушило права позивача як заявника, як громадянина на доступ до правосуддя та на захист його порушених прав та спричинило йому моральну шкоду, яку позивач оцінює в 500 000 гривень.

Враховуючи вище викладене, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на його користь 500 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої мені бездіяльністю уповноважених на проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0003686 від 09.08.2016 службових осіб.

30.03.2023 ухвалою суду відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

20.04.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ГУНП в Запорізькій області відповідно до якого зазначено, що жодних незаконних рішень по відношенню до позивача не існує, факт незаконності дій слідчого є недоведеним. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом досудового слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. За відсутності підстав для застосування частини першої ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті і така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних підстав про відшкодування шкоди (ст.ст.1173, 1174 цього Кодексу), обов`язок про що покладається на державу України. Для настання відповідальності за вказаними нормами, необхідно, щоб дії правоохоронних органів були незаконними і вина доведена. Також зазначено, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт протиправної поведінки чи бездіяльності відповідача під час досудового розслідування, навмисного затягування досудового розслідування, його тривалості внаслідок тривалої бездіяльності посадових осіб, пов`язаної з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України чи винесенням незаконних рішень, а також факту заподіяння моральної шкоди, тому просить суд у задоволення позову відмовити.

21.04.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Державна казначейська служба України, відповідно до якої зазначено, що Державна казначейська служба України, яку залучено до цієї справи в якості відповідача, згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справ і є учасником судового процесу по справах про відшкодування шкоди лише у зв`язку з тим, що здійснює відповідно до наданих повноважень виконання судових рішень по такій категорії справ. Позивачем не вказано, в чому саме полягає моральна шкода, не надано обґрунтування саме такого розміру моральної шкоди, що суперечить вимогам законодавства України, в матеріалах справи відсутній розрахунок розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Просить суд у задоволення позову відмовити.

Правом відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 не скористався.

В судовому засіданні 27.04.2023 позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у ньому, просив суд їх задовольнити та стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на його користь 500 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої мені бездіяльністю уповноважених на проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0003686 від 09.08.2016 службових осіб.

В судовому засіданні 30.05.2023 представник Державної казначейської служби України заперечила щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві, просила суд відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні 30.05.2023 представник ГУНП в Запорізькій області просила суд відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши позовну заяву та долучені в їх обґрунтування письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Судом встановлено, що 09.08.2016 ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського відділення Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області із заявою щодо ймовірного незаконного виділення на підставі підроблених документів у межах прибережної захисної смуги річки Суха Московка земельних ділянок кадастрові номери: :07:044:0453; :07:044:0454; :07:044:0455; :07:044:0456 (ст.358 або ст.366 КК України).

В цей же день, 09.08.2016, за заявою позивача ОСОБА_1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003686 про кримінальне правопорушення за ознаками ч.1 ст.197-1 КК України (самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво).

03.02.2017 слідчим Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

04.04.2018 вказану вище постанову скасовано першим заступником прокурора Запорізької області.

31.08.2018 постановою слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

10.04.2019 ухвалою Запорізького апеляційного суду (ЄУН №336/3732/18, провадження №11-сс/807/334/19) ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2019 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Бурцева А.Ю. від 31 серпня 2018 про закриття кримінального провадження, внесеного 09 серпня 2016 до ЄРДР за № 0003686, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою постанову слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Бурцева А.Ю. від 31.08.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного 09 серпня 2016 року до ЄРДР за № 0003686, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, скасувати та направити матеріали кримінального провадження для здійснення досудового розслідування.

Зазначені факти в судовому засіданні сторонами не заперечувались.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Чинним законодавством України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами внаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягненнядо кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Таким чином, враховуючи, що жодної з перелічених незаконних дій щодо ОСОБА_1 вчинено не було, як вбачається з його позовної заяви, стаття 1176 ЦК України не підлягає застосування до виниклих спірних правовідносин, як підставу для відшкодування моральної шкоди не залежно від вини відповідачів.

Отже, за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

При цьому, як вбачається з тексту статті 1174 ЦК України, для відшкодування особі шкоди за її положеннями, обов`язковою умовою є заподіяння особі шкоди саме незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду? від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Відповідно до ч.ч. 1.2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Головне питання, яке підлягає встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди.

Позивач зазначає, що внаслідок бездіяльності допущеної з боку уповноважених на проведення досудового розслідування службових осіб, йому було завдано моральних страждань. Разом з тим, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказано, позивачем надано не було.

Враховуючи той факт, що позивач ОСОБА_1 по цій справі оскаржує саме тривалий строк досудового розслідування посадових осіб, то зазначене саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

Суд наголошує, що позивачем не надано відповідного судового документу про визнання протиправності дій правоохоронних органів, які на його думку, завдали моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В обґрунтуванні моральної шкоди, необхідне повне доведення незаконності дій або бездіяльності службової особи. Тобто, вимоги повинні мати обґрунтоване підтвердження і підкріплені належними доказами.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позовна заява не містить фактичних даних, які б свідчили про негативні наслідки вказаних подій, які вплинули на зміну звичного образу життя позивача.

Також, позивачем не надано жодного судового документу, яким би було визнано протиправність дій Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди жодним належним чином не підтверджено та не обґрунтовано під час розгляду справи в суді.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи у заподіянні шкоди. При відсутності хоча б однієї з вказаних умов на відповідача не може бути покладене зобов`язання про відшкодування шкоди. На це звергнуто увагу у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуючи стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1, 3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем в судовому засіданні не доведено та матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та шкодою, на яку посилається позивач.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявність шкоди та її розмір, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Запорізькій області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратури відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено та підписано 01.06.2023.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд.6, м. Київ, 01601, .

Головне управління Національної поліції у Запорізькій області, місцезнаходження: вул. Матросова, буд.29, м. Запоріжжя, 69057, .

Суддя: Н.С. Звєздова