Справа № 483/838/22 Головуюча у 1-й інстанції Шевиріна Т. Д.
Провадження № 22ц/812/599/23 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 травня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Колосовою О. М.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

подану від їх імені представником ОСОБА_4 ,

на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 квітня 2023 року, постановлену під головуванням судді Шевиріної Т. Д. у приміщенні суду в місті Очакові Миколаївської області о 12 годині 30 хвилин зі складанням її повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

Міністерства оборони України

(далі МО України)

про встановлення факту спільного проживання та ведення спільного господарства, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом про встановлення факту спільного проживання, ведення господарства та наявності взаємних прав та обов`язків з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_2 у період з 13 жовтня 1990 року по 18 березня 2022 року, як дружини з чоловіком, а також між померлим ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , як батька з донькою у період з 26 лютого 2022 року по 18 березня 2022.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що 13 жовтня 1990 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, який було розірвано за заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 серпня 2021 року. У період шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка усе своє життя проживала разом з батьками, які до 18 березня 2022 року проживали разом за однією адресою та вели спільне господарство, незважаючи на розірвання шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 загинув внаслідок ракетного удару під час виконання обов`язків військової служби.

При зверненні позивачів до відповідного органу МО України з метою отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_7 , їх документи повернуті на доопрацювання за відсутністю судового рішення про встановлення факту їх спільного проживання з померлим, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків або перебування на утриманні померлого.

За такого вважали, що спір між позивачами та МО України виник не через відмову виплатити грошову допомогу, а через необхідність встановлення факту, що має для сторін юридичне значення, та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

У відзивах на позовну заяву відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вважали позовну заяву обґрунтованою та не заперечував проти її задоволення.

У відзиві на позовну заяву відповідач МО України вважало позовну заяву не обґрунтованою та просило суд відмовити в її задоволенні. У квітні 2023 року звернулося з клопотанням про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що заявлені вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами, а тому не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, посилаючись при цьому на відповідну судову практику.

Заперечуючи щодо поданого клопотання позивачі вважали його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки вказаний спір є цивільно-правовим та стосується прав та обов`язків, що виникли на підставі закону чи договору. Вказували, що фактично виниклий спір є спором про право, який виник окрім МО України, ще між фізичними особами, до яких не може бути подано адміністративного позову.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 квітня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 закрито з підстав порушення юрисдикції. Позивачам роз`яснено право звернутись з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Під час постановлення оскаржуваної ухвали суд виходив з того, що вимоги позивачів пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання за ними певного соціально-правового статусу, існуючого в сфері публічно-правових відносин, з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги, що не пов`язано з будь-якими цивільними правами та обов`язками, а тому не може бути вирішено у порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі позивачі, від імені яких діє представниця ОСОБА_4 посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права просить її скасувати, з огляду на відсутність встановлення факту, що має юридичне значення, у переліку справ, визначених у статті 19 КАС України, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

На їх думку висновок суду про виключно публічно-правовий характер спору є помилковим, так як він стосується захисту особистих прав позивачок, як повнолітньої дитини та колишньої дружини. Правова позиція, якою керувався суд першої інстанції, під час постановлення оскаржуваної ухвали стосується іншого виду спору, який виник з приводу встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а тому ця позиція не може бути застосована у цій справі, так як процедуру встановлення факту спільного проживання визначено нормами СК України та ЦК України.

У відзиві відповідач МО України вважало доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідачем ОСОБА_5 також надано відзив на апеляційну скаргу, з доводами якої він погодився.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

При вирішенні справи судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до цивільного суду із позовом, у якому просили встановити відносно кожної позивачки окремий факт спільного проживання та ведення спільного господарства з померлим військовослужбовцем ОСОБА_7 з метою подальшого отримання від компетентних органів МО України у встановленому Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядку одноразової грошової допомоги. Спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та вказаними ними відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з приводу бажання позивачок встановити такий факт немає, з огляду на те, що встановлення цього факту не призведе до набуття, зміни чи припинення правовідносин між позивачками та їх родичами - відповідачами у справі, а відсутність між ними спору за предметом позову підтверджена і у наданих відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відзивах на позов.

Таким чином, спір у справі, яка переглядається, виник між позивачками, які намагаються довести спільне проживання з померлим, та знаходження на його утриманні, та МО України, як суб`єктом у публічно-правовій сфері, з приводу підтвердження підстав отримання від держави одноразової грошової допомоги, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, члена їх родини.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно вимог частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина, до досягнення нею повноліття, належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (стаття 3, 6 СК України). Обов`язок з утримання батьками повнолітніх дітей виникає лише у випадках, передбачених статтями 198-199 СК України.

За наведеного та аналізуючи норми СК України, а також положення статей 16, 16? Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці і членів їх сімей» особами, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, у випадку загибелі військовослужбовця, є його родичи та члени сім`ї: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, або утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Отже, якби не визначали позивачки факт, що має юридичне значення, за встановленням якого вони звернулися до суду з позовом, для позивачки ОСОБА_2 , як колишньої дружини загиблого, він має юридичне значення, у випадку встановлення проживання жінки з померлим, як чоловіка з дружиною без реєстрації шлюбу, за доведенням спільного проживання та ведення спільного господарства, а для повнолітньої доньки ОСОБА_3 , у випадку підтвердження знаходження її на утриманні померлого.

Оскільки кожний факт, що має юридичне значення, породжує окремі правовідносини для кожної позивачки, з якими окремо пов`язано набуття, зміна чи припинення відповідних для кожної з них правовідносин, об`єднані вимоги позивачок є такими, що не підлягають спільному розгляду у відповідності до статті 188 ЦПК України.

Разом з тим, враховуючи правові висновки ВП ВС, які викладені нею у постанові від 30 січня 2020 року при розгляді справи № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), без вирішення питання про підстави об`єднання та необхідність роз`єднання пред`явлених вимог, колегія суддів вирішує питання про правильність прийняття заяви про встановлення двох фактів, що мають юридичне значення для кожної із позивачок, та закриття провадження за поданим ними позовом, з огляду на з`ясування судом першої інстанції питання про підсудність та юрисдикційність.

Так, визначаючи, чи пов`язується з встановлення факту виникнення у позивачок певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовував положення статті 1 ЦК України.

За змістом частини 1 статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин. Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ними певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Тобто метою звернення у спірних правовідносинах є підтвердження позивачками певного соціального статусу, який має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації ними прав у сфері соціального забезпечення. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами кожної із позивачок з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Аналогічні по суті висновки, викладені у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 та постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 22 березня 2023 року по справі 290/289/22, де суди дійшли висновку, про те, що спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за ними певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками позивачів, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками, а також враховуючи його мету щодо підтвердження певного соціально-правового статусу задля реалізації прав у сфері соціального забезпечення, цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Тому місцевим судом зроблено правильний висновок щодо наявності підстав про закриття провадження у справі, який є законними та обґрунтованими, а відтак, ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що звернення до суду для встановлення факту, що має юридичне значення має здійснюватись кожною особою окремо, оскільки це факти за якими, згідно закону, виникають, змінюються або припиняються правовідносини а також виникають права та обов`язки щодо певної особи.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подану від їх імені адвокаткою Балабан Н. І., залишити без задоволення, а ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

С. Ю. Колосовський