КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 756/8092/19 Головуючий у суді першої інстанції - Шевчук А.В.
Номер провадження № 22-ц/824/5376/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення, та про визнання особи такою, що не прийняла спадщину,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення, та про визнання особи такою, що не прийняла спадщину, в якому просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що відповідач ОСОБА_2 не проживала постійно та спільно на час відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також позивач просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із неподанням заяви про прийняття спадщини у встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона є матір`ю ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 . Зважаючи на те, що ОСОБА_7 за свого життя не залишав заповіту на належне йому майно, то згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України спадкування майна після його смерті здійснюється за законом спадкоємцями першої черги.

Таким чином, позивачка, як мати спадкодавця ОСОБА_7 , відноситься до спадкоємців першої черги за законом. Крім того, станом на дату своєї смерті ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 та був записаний батьком чотирьох дітей, матір`ю яких є відповідачка ОСОБА_2 , а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Однак, позивачка наголошує, що її син ОСОБА_7 ще за свого життя, а саме з кінця 2015 року не лише припинив шлюбні стосунки зі своєю офіційною дружиною - ОСОБА_2 , у зв`язку із чим з кінця 2015 року вони більше не проживали однією сім`єю, але і не визнавав свого батьківства відносно четвертої дитини відповідача - ОСОБА_6 , адже ще з кінця 2015 року не підтримував жодних шлюбних відносин із відповідачкою, а тому не міг бути батьком народженої у травні 2017 року дитини.

Вказано, що позивачка, як мати спадкодавця - ОСОБА_7 , вчасно, у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк після смерті сина, звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори за місцем реєстрації проживання сина та місцезнаходженням спадщини, і подала державному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_7 .

Зазначено, що окрім неї протягом встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку, тобто до 21 березня 2019 року, ніхто більше із заявою про прийняття спадщини не звертався до нотаріуса за місцем її відкриття після смерті ОСОБА_7 .

Позивачка вказувала, що лише 17 квітня 2019 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , із яким в неї зареєстровано шлюб.

Попри фактичний пропуск відповідачкою ОСОБА_2 шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, нотаріус прийняла від неї заяву, а також на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України визнала її таким спадкоємцем першої черги, яка вчасно прийняла спадщину, оскільки відповідачка та спадкодавець на момент його смерті перебували у зареєстрованому шлюбі та їх місце проживання було зареєстровано за однією адресою у кв. АДРЕСА_1 .

Однак позивачка наголошує, що однакове місце реєстрації проживання спадкодавця ОСОБА_7 та ОСОБА_2 являється виключно формальним, недостовірним та необ`єктивним доказом їх спільного проживання, адже в дійсності відповідачка не лише не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, попри спільне місце реєстрації проживання у спірній квартирі, але і не проживала разом зі спадкодавцем майже останні три роки його життя, адже подружжя припинило шлюбні стосунки ще з кінця 2015 року та проживало окремо.

Позивачка ОСОБА_1 звертає увагу, що нормою ч. 3 ст. 1268 ЦК України законодавець передбачив, що визначальною обставиною для визнання особи такою, що вчасно прийняла спадщину, попри пропуск шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, являється не однакове місце реєстрації проживання, а саме фактичне спільне постійне проживання спадкоємця та спадкодавця на час відкриття спадщини. Тому на її думку, ОСОБА_2 не є тим спадкоємцем, яка прийняла спадщину вчасно.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій насамперед не погоджується із висновком суду в частині щодо відмови у встановленні юридичного факту, що відповідачка постійно та спільно не проживала зі спадкодавцем ОСОБА_7 на час відкриття спадщини, оскільки даний факт підтверджено матеріалами справи, показами та листами свідків. Крім того, відповідачка не займалась організацією поховання померлого ОСОБА_7 .

Разом з тим, апелянт вважає таким, що не відповідає дійсності посилання суду на те, що встановлення факту не проживання відповідачки зі спадкодавцем постійно та спільно на час відкриття спадщини не матиме юридичного значення, адже встановлення такого факту судом позивачці було необхідне для визнання відповідачки такою, що не прийняла спадщину, з метою усунення відповідачки від права на спадкування за законом, а також з метою виключення з актового запису про народження ОСОБА_6 відомостей щодо батька - померлого ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене, апелянт ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати заочне рішення суду першої інстанції та винести постанову, якою встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_2 не проживала постійно та спільно на час відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_7 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 , - ОСОБА_8 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в суд апеляційної інстанції не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 (а.с.19).

Після смерті ОСОБА_7 . Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою 21 листопада 2018 року до його майна заведено спадкову справу № 1093/2018 (а.с.67-98).

Зокрема, як вбачається з вищевказаної спадкової справи до складу спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_7 , увійшла 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 09 січня 2007 року, виданим Комунальним підприємством «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у м. Києві на підставі відповідного Розпорядження № 3149 від 09 січня 2007 року, а також Інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 474411 від 30 листопада 2018 року (а.с.77, 84).

Зі згаданої вище спадкової справи вбачається, що ОСОБА_7 за свого життя не залишав заповіту на належне йому майно.

Також, судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого ОСОБА_7 є його мати - позивач ОСОБА_9 , його батько ОСОБА_10 , дружина - відповідач ОСОБА_2 , а також діти, законним представником яких є відповідач, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.68-98).

Позивач ОСОБА_9 у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк після смерті ОСОБА_7 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_6 , звернулася із заявою до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, що підтверджується Заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_7 від 21 листопада 2018 року (а.с.68).

Також 21 листопада 2018 року до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори звернувся батько померлого ОСОБА_10 із Заявою про відмову від прийняття спадщини на користь матері померлого ОСОБА_11 (а.с.68).

Судом також було встановлено, що 19 березня 2019 року, у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк після смерті ОСОБА_7 , до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори звернулася відповідач ОСОБА_2 у своїх інтересах, а також інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 із відповідною Заявою про прийняття спадщини від 19 березня 2019 року, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 1093/2018 (а.с.85).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, окрім фактів, що мають юридичне значення, перелічених у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Беручи до уваги ті обставини, що відповідач протягом шестимісячного строку звернулася до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а не з пропуском такого строку, як про це зазначає позивач, суд визнав недоцільним встановлювати факт, що відповідач ОСОБА_2 не проживала постійно та спільно на час відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_7 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки встановлення даного факту не буде мати юридичного значення, адже відповідачем не пропущений строк для прийняття спадщини, що встановлений ст. 1270 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (частина перша статті 1220 ЦК України).

За частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

За статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до положень статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`ю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, судом необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (пункт 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для визнання осіб сім`єю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак. Відповідно до частин першої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання (постанови Верховного Суду: від 31 березня 2020 року у справі N 205/4245/17, від 23 квітня 2020 року в справі № 686/8440/16-ц).

Дослідивши матеріали справи судом було встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, що свідчить про те, що відповідач по справі відноситься до першої черги спадкування за законом (а.с.79 зворотній бік).

Суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про те, що 19 березня 2019 року, у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк після смерті ОСОБА_7 , до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори звернулася відповідач ОСОБА_2 у своїх інтересах, а також інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 із відповідною Заявою про прийняття спадщини від 19 березня 2019 року, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 1093/2018 (а.с.85).

Таким чином, суд правомірно встановив безпідставність доводів позовної заяви в частині того, що відповідачка по справі пропустила строк на звернення із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що встановлення факту не проживання відповідачки по справі ОСОБА_2 разом із померлим ОСОБА_7 потрібне апелянту з метою виключення актового запису №713 від 11 травня 2017 року, складеного Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, відомостей про померлу особу - ОСОБА_7 , як батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , то апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до положень статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Разом з тим, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути лише висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Таким чином, тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогодні - це єдиний метод точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ.

Таким чином, встановлення чи не встановлення факту не проживання відповідачки по справі ОСОБА_2 разом із померлим ОСОБА_7 не вплине на вирішення іншої судової справи, зокрема, де розглядається питання виключення з актового запису №713 від 11 травня 2017 року, складеного Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, відомостей про померлу особу - ОСОБА_7 , як батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки вказаний факт підтвердження або оспорення кровного споріднення має бути встановлений на підставі тесту ДНК, а не на підставі проживання чи не проживання відповідачки по справі із померлим ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 26 травня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв