Справа № 509/1829/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряки Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в смт. Овідіополь, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування реєстрації земельних ділянок, про визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2023 року, представник позиваки звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області, із вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд: скасувати: рішення Державного реєстратора Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області Марущак Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 66508242 від 22.02.2023 року та індексний номер 66507056 від 22.02.2023 року та вчинену ним же на підставі своїх рішень державну реєстрацію прав ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0727 площею 0,0702 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, та на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0728 площею 0,1511 га., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238; державну реєстрацію від 16.02.2023 року в Державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0727 площею 0,0702 га, та земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0728 площею 0,1511 га., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з припиненням прав власності ОСОБА_2 на вказані земельні ділянки, поновити реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,2213 га, яка була зареєстрована за кадастровим номером :02:002:0378, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту серії ЯЛ №511087 про право власності на земельну ділянку, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03361 Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району, визнати земельну ділянку площею 0,2213 га, що мала кадастровий номер :02:002:0378, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту серії ЯЛ №511087 про право власності на земельну ділянку, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03361 Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району,- спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , РНОКПП- НОМЕР_2 , поділивши земельну ділянку з визначенням часток співвласників в праві спільної сумісної власності рівними по 1/2 частці, припинивши право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину вказаної земельної ділянки.

Разом з тим представником позивачки було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0727 площею 0,0702 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, та на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0728 площею 0,1511 га. , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238, які зареєстровані 20.02.2023 року на праві власності на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 6 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Відповідно до п. 10 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (див. рішення ЄСПЛ, серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, Серія A № 208-B, п. 33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, Серія A № 245-C, п. 26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір про право, щодо майна, а саме: земельних ділянок кадастровий номер :02:002:0727 площею 0,0702 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, та на земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0728 площею 0,1511 га., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238.

З урахуванням фактичних даних, які є в матеріалах справи, вважаю, що неприйняття заходів забезпечення позову, може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку відчуження вказаного майна, на яке позивач просив накласти арешт на користь третіх осіб, а також той факт, що набуття права власності іншими особами на спірне майна під час розгляду справи поставить позивачку в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентами.

Судом також враховується той факт а тому в даному випадку накладання арешту забезпечить «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини, та не буде вважатись втручанням зі сторони державного органу у право власності особи.

Підстави для застосування зустрічного забезпечення судом не вбачаються.

Керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного суду України

№ 9 від 22.12.2006 р., -

УХВАЛИВ :

1. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування реєстрації земельних ділянок, про визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку задовольнити.

2. Накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0727 площею 0,0702 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, та на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0728 площею 0,1511 га., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238, які зареєстровані 20.02.2023 року на праві власності на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Д.М. Гандзій