КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/779/22
Провадження № 2-з/947/476/23
УХВАЛА

01.06.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого судді Калініченко Л.В. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , державного реєстратора Кодимської міської ради Подільського району Петрик Вадима Дмитровича, ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, про скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання права власності, витребування майна,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді в порядку загального позовного провадження перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , державного реєстратора Кодимської міської ради Подільського району Петрик Вадима Дмитровича, ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, про скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання права власності, витребування майна,в якій позивач просить суд:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 61405324 від 05.11.2021 року, прийняте державним реєстратором Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Петрик Вадимом Дмитровичем, та скасувати запис про право власності №44882234;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 61855175 від 25.11.2021 року, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., та скасувати запис про право власності №45281711;

- визнати за ОСОБА_1 частку житлового будинку, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 28.10.1997 року за №2-3713;

- витребувати частку житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 28.10.1997 року за №2-3713;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на підготовку звіту про оцінку майна у розмірі 3000,00 гривень.

В рамках зазначеної справи, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 15.02.2022 року за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/779/22 шляхом накладення арешту на частку житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №120.

30.05.2023 року до суду надійшла заява від представника позивача про забезпечення позову в цій справі шляхом встановлення заборони відчуження будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №120.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що попри накладеного ухвалою суду від 15.02.2022 року арешту на частку житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачем ОСОБА_4 було змінено адресу спірного майна, а саме номер будинку з АДРЕСА_2 . За наслідком чого, позивач вважає, що вжиті заходи забезпечення позову ухвалою суду від 15.02.2022 року не спроможні забезпечити виконання майбутнього рішення суду на наслідком розгляду справи, а відповідач має можливість здійснити відчуження спірного майна в будь-який час, за наслідком чого наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Вказана заява передана головуючому по справі судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. по справі 31.05.2023 року.

Згідно з п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Оглянувши вказану заяву, суд встановив, що заява позивача відповідає вимогам, встановленим ст. 151 ЦПК України, підсудна Київському районному суду міста Одеси, а відтак підлягає невідкладному розгляду в судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Отже забезпечуючи позов, суд виходить з тих видів такого забезпечення, які передбаченні чинним процесуальним законодавством у відповідності до ст. 150 ЦПК України.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Також, суд враховує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним в постанові від 13 січня 2020 року по справі №922/2163/17, який є обов`язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України.

Дослідивши подану до суду заяву, суд дійшов до наступного.

Як вже судом встановлено, у відповідності до заявлених позивачем вимог, предмет позову в цій справі стосується нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №120.

За наслідком чого, приймаючи що між сторонами у справі виник спір стосовно саме вищевказаного нерухомого майна, з метою забезпечення виконання майбутнього рішення суду, судом за заявою позивача ухвалою суду від 15.02.2022 року було вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/779/22 шляхом накладення арешту на частку житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №120.

Отже, в цій справі існують вжиті заходи забезпечення позову щодо об`єкту нерухомого майна, стосовно якого між сторонами по справі виник спір.

Разом з тим, заявляючи заяву про вжиття додаткових заходів забезпечення позову щодо нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 , суд зазначає, що станом на час розгляду цієї заяви позивачем не змінено предмет позову.

Також, на підтвердження викладених обставин щодо того, що будинок АДРЕСА_1 , є тим самим нерухомим майном будинком АДРЕСА_1 , та також значиться зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №120, що обумовлено зміною адреси спірного майна, до суду не надано належного доказу, а саме актуальної інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності, за наслідком чого суд позбавлений можливості пересвідчитись у викладених доводах.

Разом з тим, судом приймається, що у разі зміни назви адреси спірного об`єкту нерухомого майна, а саме з номеру будинку АДРЕСА_2 , та проведення державної реєстрації цих змін в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в межах розділу нерухомого майна за реєстраційним номером №120, без відкриття нового розділу, то в такому разі вжиті заходи забезпечення позову на підставі ухвали суду від 15.05.2022 року продовжують свою дію, оскільки судом було визначено реєстраційний номер відповідного нерухомого майна, а відомості про обтяження реєструються у відповідному розділі стосовного цього майна.

Приймаючи відсутність вищевказаних доказів, суд вважає необґрунтованими доводи сторони позивача щодо наявності підстав та необхідності у вжиті додаткових заходів забезпечення позову в рамках цієї справи.

Крім того, у разі вказаних обставин, а саме внесенні змін, за наслідком зміни спірного об`єкту нерухомості, до розділу нерухомого майна за реєстраційним номером №120, суд зазначає, що належним способом звернення у відповідності до положень ст. 156 ЦПК України, є заміна одного заходу забезпечення позову іншим, оскільки в разі зміни об`єкту нерухомого майна, попередній вжитий судом захід забезпечення позову перестає бути дієвим та не актуальним для продовження його дії. Однак, позивачем вказаних обставин не враховано, питання про скасування попереднього заходи забезпечення позову, у разі вжитті нового, не порушено.

На підставі викладеного, суд вважає заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, необґрунтованою, а відтак заява не підлягає задоволенню.

Також судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 149-153, 352, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , державного реєстратора Кодимської міської ради Подільського району Петрик Вадима Дмитровича, ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, про скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання права власності, витребування майна залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.