Справа № 201/7714/21
Провадження № 2/201/340/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Галко С.Д.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У серпні 2021 року позивачка ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок компенсації вартості належної їй 1/2 частки автомобіля марки Peugeot, 307 XS 2.0E Auto, державний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, грошову суму в розмірі 72 630 (сімдесят дві тисячі шістсот тридцять) гривень 00 копійок. Визнати за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на автомобіль марки Peugeot, 307 XS 2.0E Auto, державний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати.

В обґрунтування поданого позову позивач зазначила, що 18 квітня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №213.

Під час підготовки позову про розірвання шлюбу закономірно виникло питання і про поділ спільного майна подружжя, зокрема, й автомобіля Peugeot, 307 XS 2.0E Auto.

Автомобіль марки Peugeot, 307 XS 2.0E Auto, державний знак НОМЕР_3 , 2005 року випуску, був придбаний 22 грудня 2005 року, на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу укладеного між ТОВ «Вилтон» та ОСОБА_4 , за 122 488,00 грн. Траспортний засіб зареєстрований за Позивачем.

З метою захисту власних майнових інтересів та інтересів малолітніх доньок, громадянка ОСОБА_6 вирішила звернутися до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя в натурі, оскільки у позасудовому порядку подружжю не вдалося досягти згоди, через певні розбіжності у поглядах на справедливе вирішення питання. (а.с.1-5).

20 жовтня 2021 року відповідач не погодившись з позовними вимогами надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив наступне, ознайомившись із позицією Позивача, що викладена в її позовній заяві, та вимогою про поділ майна виявив бажання надати на розгляд суду висновок експерта № 01/10/21 (товарознавчої експертизи про оцінку колісного транспортного засобу) складеного 18 жовтня 2021 року судовим експертом Дроздовим Ю.В. відносно вартості автомобіля Peugeot 307 XS, державний знак НОМЕР_4 , з урахуванням технічного стану та комплектності на момент дослідження яка складає 88012 (вісімдесят вісім тисяч дванадцять) грн. 00 коп.

Просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя частково. Визнати за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на автомобіль марки Peugeot 307 XS 2.0 E Auto, державний знак НОМЕР_4 , 2005 року випуску. Виплатити на користь ОСОБА_4 , в рахунок компенсації вартості 1/2 частки автомобіля Peugeot 307 XS 2.0 E Auto, державний знак НОМЕР_4 , 2005 року випуску, грошову суму в розмірі 44 006 (сорок чотири тисячи шість) грн. 00 коп. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати у справі у розмірі 11 500 (одинадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп., які складаються зі сплачених коштів на професійну правничу допомогу та судові витрати у справі у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн., які складаються з вартості сплати судового експерта. (а.с.32-34).

Крім того, 01 грудня 2021 року від представника відповідача на адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідно до розрахунку середньої вартості, яку надав позивач, вартість спільного майна подружжя становить 145 260,00 грн.

В той же час, позивач зазначає, що при проведенні поділу спільного майна подружжя дійсна вартість майна встановлюється шляхом проведення його оцінки. Також, позивачем було заявлено клопотання про проведення судової експертизи з метою визначення вартості спільного майна подружжя. Зі сторони відповідача було проведено судово-експертну оцінку спільного майна подружжя, з метою визначення його реальної вартості. Відповідно до висновку судового експерта Ю.В. Дроздова, який складено 18 жовтня 2021 року, вартість спільного майна подружжя, а саме автомобіля марки Ptugeot, модель 307 ХЅ, становить 88 012.40 грн.

Враховуючи висновок судового експерта, позивач має права заявляти позовні вимоги в рамках 1/2 вартості спільного майна подружжя, адже у позовній заяві позивач не наводить суду додаткові обставини, що можуть впливати на поділ у рівних частках спільне майно подружжя. (а.с.78-80).

В подальшому, а саме 19 грудня 2022 року від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, відповідно до яких необхідно звернути увагу суду на те, що позивачка не довела фінансову спроможність відповідача для сплати грошової компенсації. У справі відсутні об`єктивні дані про дохід відповідача. Станом на теперішній час в країні йде повномасштабна війна, яка впливає на всіх. Через війну у відповідача змінилось матеріальне становище у гіршу сторону, а тому у відповідача відпала можливість сплатити компенсацію в порядку ст.364 ЦКУ у зв`язку із тим, що позивач не має джерела доходу та спрямовує усі наявні збереження для покриття витрат на існування та допомогу дітям. Станом на теперішній час відповідач безробітний та не має жодного виду доходу. (а.с.144-146).

09 лютого 2023 року представником позивача подано заяву про зміну предмету позову, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача, в рахунок компенсації вартості належної їй частини автомобіля грошову суму в розмірі 1670, 50 (Доларів США) з урахуванням індексації інфляції (а.с.157-159).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 02 серпня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.15-16).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.17).

До суду 16 серпня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. (а.с.18).

Ухвалою судді від 17 серпня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя. (а.с.19-20).

08 листопада 2021 року до суду надійшло клопотання від позивача про призначення повторної автотоварознавчої експертизи. (а.с.62-64).

Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року клопотання представника позивача про проведення повторної автотоварознавчої експертизи задоволено провадження у справі на період проведення експертизи зупиненно. (а.с.102-103).

Ухвалою судді від 30 серпня 2022 року провадження по вищезазначеній цивільній справі поновлено та призначено судове засідання. (а.с.126).

09 лютого 2023 року від представника відповідача надійшла заява про зміну предмету позову. (а.с.157-159).

14 березня 2023 року від представника позивача надійшло клопотання про призначення додаткової експертизи. (а.с.171-173).

В судовому засіданні від 14 березня 2023 року, суд заслухавши думку сторін на місці ухвалив відмовити в задоволенні клопотання про призначення додаткової експертизи. (а.с.174-176).

Представником позивача в судовому засіданні від 24 травня 2023 року заявлено клопотання про призначення у справі додаткової автотоварознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 24 травня 2023 року вищезазначене клопотання представника позивача залишено без розгляду.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її особистої участі. (а.с.128).

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача в рахунок компенсації вартості належної їй частини автомобіля в розмірі визначеному судовим експертом від 07 липня 2022 року.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, та не заперечував проти сплати позивачу половини суми, яка була визначена при проведенні експертизи від 07 липня 2022 року.

Фактичні обставини встановлені судом.

Як зазначає позивачка 18 квітня 2003 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №213.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №2005 ДП/ЧЛ/1260, позивач ОСОБА_4 22 грудня 2005 року придбала автомобіль Pеugeot, модель 307 ХЅ, вартість якого складала 122 488 грн. (а.с.10-12).

Відповідно до наданого відповідачем висновку експерта №01/10/21 від 18 жовтня 2021 року (товарознавчої експертизи про оцінку колісного транспортного засобу), ринкова вартість колісного транспортного засобу автомобіля Pеugeot, модель 307 ХЅ, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , на дату оцінки (дослідження), з урахуванням дефектів експлуатації, догляду та зберігання, складає: 88 012 (вісімдесят тисяч дванадцять) грн. 40 коп. (а.с.40-58).

Згідно висновка №47-22 по результатам проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи по цивільній справі №201/7714/21 від 07 липня 2022 року, ринкова вартість автомобіля Pеugeot, модель 307 ХЅ, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , складає 97 080, 03 коп. (дев`яносто сім тисяч вісімдесят гривень) 3 коп. (а.с.117-125).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя та яке використане саме в інтересах сім`ї.

Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ч.1 ст. 69 СК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно зі ст.71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У справі, яка розглядається судом, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно сторонами не спростована.

З огляду на спірність суми, яка підлягає стягненню, судом призначено судову транспортно-товарознавчої експертизи по цивільній справі №201/7714/21, відповідно до висновку даної експертизи, ринкова вартість автомобіля Pеugeot, модель 307 ХЅ, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , складає 97 080, 03 коп. (дев`яносто сім тисяч вісімдесят гривень) 3 коп. (а.с.117-125), а отже половина вартості вищезазначеного автомобіля складає 48 540 (сорок вісім тисяч п`ятсот сорок) грн. 02 коп.

З огляду на те, що експертиза призначена судом є незалежною та враховуючи той факт, що відповідач в судовому засіданні зазначив, що готовий сплатити позивачу половину суми, яка була визначена саме судовою експертизою, таким чином суд вважає за необхідне стягнути 48 540 (сорок вісім тисяч п`ятсот сорок) грн. 02 коп з відповідача на користь позивача.

Отже, враховуючи, що автомобіль Pеugeot, модель 307 ХЅ, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , придбаний під час шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а тому є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між подружжям після розірвання шлюбу.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, визнання позовних вимог відповідачем, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають частковому задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 908 грн. 00коп. слід стягнути з відповідача на користь позивачки, щодо витрат на проведення судової експертизи, оскільки позивачем не було надано підтверджень сплати вищезазначеної експертизи, задоволенні вказаних витрат слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. Враховуючи викладене та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) в рахунок компенсації вартості належної їй частки автомобіля марки Peugeot 307 XS 2.0E Auto, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2005 року випуску, грошову суму в розмірі 48 540 (сорок вісім тисяч п`ятсот сорок) грн. 02 коп.

Визнати за ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) право особистої приватної власності на автомобіль марки Peugeot 307 XS 2.0E Auto, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2005 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь держави 908 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 )

Повний текст рішення виготовлено 26 травня 2023 року.

Суддя С.О. Демидова