Провадження № 2/641/1285/2023 Справа № 641/1009/23
24 травня 2023 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Музиченко В.О.,
за участю секретаря Подосокорської А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 641/1009/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 в яких просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики з урахуванням інфляційних збитків, 3 % річних, пені у сумі 383791,03 грн. витрати на правничу допомогу та судовий збір.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.03.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.
24.06.2021 року між ОСОБА_1 (далі - позивач, Позикодавець) та ОСОБА_2 (далі - відповідач, Позичальник), було укладено договір позики №Х240621-26 (далі - Договір), згідно умов якого Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 210002,00 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ «КБ «ПриватБанк» (1 долар США=24,510 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 8568,00 доларів США, в свою чергу Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення Договору, тобто до 24.12.2021 року.
Відповідно п. 10 Договору у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) Позичальником за даним Договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
Відповідно до п. 12 Договору у якості забезпечення виконання зобов`язань, відповідачем в заставу був переданий автомобіль Volkswagen Touareg, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .
30.12.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до договору позики № Х240621-26 від 24.06.2021 року (далі - Додаткова угода), згідно умов якої погодились про наступне: на виконання п. 7 Договору позики, за взаємною згодою Сторони домовились внести зміни в п. 1, 5, 6 Договору виклавши їх в наступній редакції:
1) п.1 - Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 217854,00 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США = 27,300 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 7980,00 доларів США, в свою чергу, Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 7980,00 доларів США, за курсом АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 (шість) місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 24.06.2022 року. За домовленістю Сторін позика є безпроцентною.
2) п.5. - Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору відповідно до Графіка повернення Позичальником грошових коштів, а саме: 9009,00 грн., що еквівалентно 330,00 доларів США, - до 24.01.2022 року включно; 9009,00 грн., що еквівалентно 330,00 доларів США, - до 24.02.2022 року включно; 9009,00 грн., що еквівалентно 330,00 доларів США, - до 24.03.2022 року включно; 9009,00 грн., що еквівалентно 330,00 доларів США, - до 24.04.2022 року включно; 9009,00 грн., що еквівалентно 330,00 доларів США, - до 24.05.2022 року включно; 172809,00 грн., що еквівалентно 6330,00 доларів США - до 24.06.2022 року включно.
Згідно п.3. та п.4. Додаткової угоди, сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної Угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані Позикодавцем Позичальнику в день підписання даної Угоди, на підтвердження чого, відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, Позичальник надав Позикодавцю власноруч написану їм розписку. Ця угода набирає чинності з 30.12.2021 року та діє до 24.06.2022 року.
Так, згідно розписки від 30.12.2021 року, ОСОБА_2 отримав позику від ОСОБА_1 у сумі 217854,00 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США = 27,300 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 7980,00 доларів США, згідно Додаткової угоди від 30.12.2021 року до договору позики №Х240621-26 від 24.06.2021 року, і зобов`язується повернути цю суму ОСОБА_1 в строк до 24.06.2022 року включно.
Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: "Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.
Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)".
Так, судом встановлено, що відповідно до договору позики №Х240621-26 від 24.06.2021 року, укладеного між позивачем та відповідачем, а також відповідно до Додаткової угоди від 30.12.2021 року до договору позики № Х240621-26 від 24.06.2021 року, відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 217854,00 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США = 27,300 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 7980,00 доларів США, в свою чергу, відповідач зобов`язувався повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 3 місяці, тобто до 28.01.2022 року.
Пунктом 5 Додаткової угоди визначено, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу суму позики, визначену в п. 1 Додаткової угоди, відповідно до Графіка, а саме: 9009,00 грн., що еквівалентно 330,00 доларів США, - до 24.01.2022 року включно; 9009,00 грн., що еквівалентно 330,00 доларів США, - до 24.02.2022 року включно; 9009,00 грн., що еквівалентно 330,00 доларів США, - до 24.03.2022 року включно; 9009,00 грн., що еквівалентно 330,00 доларів США, - до 24.04.2022 року включно; 9009,00 грн., що еквівалентно 330,00 доларів США, - до 24.05.2022 року включно; 172809,00 грн., що еквівалентно 6330,00 доларів США - до 24.06.2022 року включно.
Таким чином, відповідно до умов укладеного між сторонами договору позики суму позики визначено в еквіваленті за обмінним курсом до долара США, розмір періодичних платежів також визначено в еквіваленті за обмінним курсом до долара США.
Зазначені положення договору позики відповідають положенням статті 533 ЦК України.
Із розписки, підписаної 30.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі в сумі 217854,00 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США = 27,300 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 7980,00 доларів США до 24.06.2022 року.
Таким чином, зобов`язання з повернення коштів позивачу, відповідач підтвердив своїм підписом.
Так, судом встановлено, що позивач умови договору виконав, передав відповідачу кошти у розмірі 217854,00 грн. Вказані обставини підтверджуються розпискою від 30.12.2021 року, яка за своєю суттю є документом про отримання в борг грошових коштів, який видається боржником кредитору за договором позики.
В свою чергу відповідач порушив умови договору, в обумовлений договором строк позику не повернув, про що зазначає позивач. Доказів повернення позики відповідачем в повному обсязі суду не надано.
Щодо стягнення основного боргу в розмірі 314412,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання відповідача згідно вказаних вище Додаткової угоди та розписки виражене у грошовій одиниці України - гривні в сумі 217854,00 грн., з визначенням грошового еквіваленту зобов`язання в іноземній валюті, а саме 7980,00 доларів США, і саме цю суму відповідач зобов`язався повернути до 24.06.2022 року. При цьому і в Додатковій угоді, і в розписці визначено суму позики в гривнях, яка еквівалентна доларам США за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США =- 27,300 грн.).
Таким чином, суд приходить до висновку, що посилання позивача на курс ПриватБанку 39,40 грн. за один долар станом на час пред`явлення позову є таким, що суперечить умовам договору.
Тож суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 314412,00 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 217854,00 грн.
В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до п.10 Договору позики №Х240621-26 від 24.06.2021 року, у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) Позичальником за даним Договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
Позивачем надано розрахунок штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем умов договору.
Інфляційні збитки розраховані за період з 25.01.2022 по 23.02.2022 року: 217854,00 грн. (сума боргу) * 101,6 (індекс інфляції) = 3485,66 грн.
3% річних за користування грошовими коштами за період з 25.01.2022 по 23.02.2022 року: 217854,00 (сума боргу) * 3 % * 30 (днів) = 537,17 грн.
Суд погоджується з таким розрахунком позивача, вважає його належним та виконаним відповідно до умов діючого законодавства.
Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, крім судового збору, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
В матеріалах справи на підтвердження повноважень представника позивача міститься договір про надання правової допомоги № б/н від 12.09.2022, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Гупала Р.М. та ордер, виданий адвокатом.
Відповідно до п. 1.1 договору про надання правової допомоги № б/н від 12.09.2022, адвокат Гупал Р.М. бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язана оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.
Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах N 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
За правовими позиціями, викладених у постановах Верховного Суду по справам N 816/2096/17, N 826/7806/17 вказано, щодо часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, а не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України суд вважає частково доведеним матеріалами справи витрати позивача на правничу (правову) допомогу, враховуючи, що представник позивача не приймав участі у судових засіданнях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Сплачені позивачем кошти у розмірі 3837,91 грн. як судовий збір підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам (74,84 %) у розмірі 2872,29 грн.
Керуючись ст.ст.15, 16, 192, 526, 625-627, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 77, 76, 81, 133, 137, 141, 174, 178, 187, 259, 263-265, 268, 273,280-284 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В решті позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя: В. О. Музиченко