Справа № 242/2527/21
Провадження № 2/242/177/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Гандзюк К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Відділу поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Донецька обласна прокуратура, про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 13.05.2021 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Відділу поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Донецька обласна прокуратура, про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Позовні вимоги мотивовані тим, що з вересня 2020 року в провадженні ВП № 3 (м. Селидове) Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області перебуває кримінальне провадження № 000729 від 03.09.2020 року за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України у вигляді умисного невиконання рішення Селидівського міського суду Донецької області по справі № 242/4467/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 871 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди приватним виконавцем та боржником ОСОБА_2 , при наявності грошових коштів, майна у останнього. Понад 7 місяців досудового розслідування вказані слідчі Відділу поліції № 3 (м. Селидове) Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області майже не вчинили жодної слідчої та процесуальної дії. Позивач вважає, що досудове розслідування по вказаним провадження майже не проводиться, або проводиться неналежним чином, що свідчить про незаконну бездіяльність слідчих та процесуальних керівників прокуратури. 09.09.2020 року потерпілим ОСОБА_1 до слідчого Селидіського відділення Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області (ВП № 3 (м. Селидове)) Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області було направлено клопотання щодо необхідності здійснення певних слідчих та процесуальних дій по даному кримінальному провадженню. Однак, слідчим управління поліції в порушення вищевказаних норм чинного законодавства за результатами розгляду даного клопотання допущено бездіяльність. Даний факт підтверджується ухвалою слідчого судді Селидівського міського суду Донецької області від 10.03.2021 року по справі № 242/785/21 щодо зобов`язання слідчого розглянути клопотання потерпілого. Таким чином, позивачу було заподіяно моральну шкоду, а саме: він зазнав душевні страждання через протиправну бездіяльність посадових осіб прокуратури та органів внутрішніх справ в частині не реєстрації заяв про скоєння кримінальних правопорушень та клопотань, адресованих слідчому в межах кримінального провадження, звернень щодо необхідності вчинення слідчих дій. Крім того, душевні страждання позивача виразились в тому, що: позивачем, як потерпілим по кримінальному провадженню, заявлено клопотання до відповідачів з проханням вчинити певні слідчі (процесуальні) дії, які не розглянуті відповідачами; відповідачем незаконно не виконується ухвала слідчого судді про вчинення певних слідчих та процесуальних дії; відповідачем незаконно не виконуються слідчі дії, обов`язки по виконанню яких передбачений ухвалами слідчих суддів. У зв"язку з вищевказаним позивач був позбавлений права на захист його права, інтересів як потерпілого, та був вимушений робити додаткові зусилля щоб подавати скарги та інше. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 1000 грн. 00 коп., завдану позивачеві незаконною бездіяльністю, що виразилась: в не розгляді клопотання від 09.09.2020 року позивача до відповідачів у встановлені строки; в недотриманні розумних строків досудового розслідування по кримінальному провадженню № 000729 від 03.09.2020 року; в невиконанні ухвали слідчого судді Селидівського міського суду Донецької області Черкова В.Г. від 10.03.2021 року (по скарзі потерпілого на бездіяльність слідчого), справа 242/785/21, що до зобов`язання слідчого розглянути клопотання потерпілого.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.05.2021 року (суддя Переясловська Ю.А.) провадження по вищевказаній справі відкрито та постановлено розгляд справи за правилами спрощеного загального провадження.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.08.2021 року (суддя Владимирська І.М.) позовну заяву прийнято до свого провадження по зазначеній справі, постановлено розгляд справи за правилами спрощеного загального провадження.

В судове засідання позивач не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність.

Представник відповідача - ГУНП України в Донецькій області в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнаються, обґрунтовуючи тим, що позивач просить стягнути моральну шкоду в результаті неправомірною бездіяльності відповідачів, однак на відміну від вимог законодавства не зазначає жодних фактичних обставин спричинення йому моральних або фізичних страждань, не надає жодного доказу того, що йому дана шкода спричинена і що відповідач є винним у спричиненні позивачу шкоди. Крім того, факт зобов`язання судом слідчого розглянути клопотання потерпілого не свідчить про завдання моральної шкоди позивачу і не створює підстав для її відшкодування, враховуючи, що права та інтереси позивача були слідчим суддею відповідною ухвалою поновлені. Також реалізація ж позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням права позивача. Взагалі, незгода позивача з прийнятим слідчим процесуальними рішеннями, які можуть бути ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження, позивач має право скористатися всіма можливими заходами, що передбачені законодавством України, для захисту своїх прав та законних інтересів. Позивачем не доведено наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, тому позов є необґрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене просить суд відмовити в задоволенні позову. В подальшому надані до суду додаткові пояснення, в яких зазначено, що відділ поліції № 3 Покровського районного управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області є територіальним підрозділом ГУНП в Донецькій області. Зазначений відділ жодним норативно-правовим актом не утворено як окрему юридичну особу. Штат Головного управління затверджено наказом Національної поліції від 06.11.2015 року № 7. Зазначеним наказом та усіма подальшими змінами, визначено, що Головне управління має територіальні підрозділи у тому числі ВП № 3 Покровського РУП, без надання їм статусу юридичних осіб. У зв`язку з чим, відділ поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області не зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, йому не присвоєно окремий номер ЄДРПОУ. Таким чином, ВП №3 Покровського РУП є територіальним підрозділом ГУНП в Донецькій області, не здійснює самостійну фінансову та господарську діяльність, не має окремого, від ГУНП в області фінансування (бюджетних асигнувань).

Представник відділу поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи - прокуратури Донецької області в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду пояснення по справі, в якому зазначив, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованими та недоведеністю. Зазначений відповідач ВП № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області не є юридичною особою, входить до структури Головного управління Національної поліції в Донецькій області та не може бути відповідачем за позовом. Щодо позовних вимог позивача зазначено, що бездіяльність стосовно відсутності реагування на відповідні клопотання про вчинення певних процесуальних, зокрема слідчих (розшукових), дій може бути предметом оскарження лише у тих випадках, коли скаржник попередньо ініціював вчинення таких дій, звертаючись із відповідним клопотанням до слідчого. Сам факт винесення слідчим суддею, апеляційним судом ухвали (постанови) за результатом розгляду скарги в порядку глави 26 КПК України не встановлює незаконність чи протиправність рішення, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування чи прокуратури і не є підставою для стягнення моральної шкоди, про заподіяння якої заявляє позивач. Винесення слідчим суддею процесуальних ухвал про зобов`язання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, скасування постанови про закриття кримінального провадження, зобов`язання слідчого розглянути клопотання потерпілого не тягне наслідків цивільно-правового характеру й не може бути доказом того, що стверджувана позивачем бездіяльність відповідача заподіяла позивачу моральну шкоду. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів та притягнення їх до цивільно-правової відповідальності. Оскарження позивачем бездіяльності та процесуальних рішень у кримінальному провадженні є реалізацією ним своїх процесуальних повноважень і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦПК України. Крім того, шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України лише у випадках та порядку, передбачених законом (ч. 2 ст. 1177 ЦК України). Разом з тим держава не несе майнову відповідальність перед потерпілим за всі злочини, які залишилися нерозкритими. Обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав чи охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку органу досудового розслідування та/або прокуратури, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Позивач має довести порушення його прав, наявність моральної шкоди, завданої таким порушенням та наявність причино-наслідкового зв`язку між цими обставинами. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч. 6 ст. 1176 ЦК України). Оскільки у позові йдеться про шкоду, спричинену позивачу, за його твердженням, бездіяльністю та незаконними рішеннями відповідачів, то відповідно до положень ч. 6 ст. 1176 ЦК України, така шкода відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173,1174 ЦК України. У позовній заяві не наведено обставин завдання моральної шкоди, які є підставою для її стягнення відповідно до ст. 23 ЦК України, а також які саме страждання, фізичні чи душевні зазнав позивач внаслідок рішень, дій чи бездіяльності, за його твердженням, відповідачі, їх обсяг та глибину. Позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому шкоди відповідачем, не доведено наявність елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, як і самого факту моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів, що відповідно до ст. 81 ЦПК є його процесуальним обов`язком. Вважають, що будь-яких неправомірних рішень, дій чи бездіяльності, які б призвели до заподіяння шкоди позивачу, органами досудового розслідування та прокуратурою не допущено. Отже, правові підстави для стягнення моральної шкоди на відшкодування заявлених позивачем негативних наслідків відсутні. Просять суд в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, законодавство,що регулює спірні правовідносини, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Згідно клопотання від 09.09.2020 року, потерпілий ОСОБА_1 звернувся до слідчого Селидівського відділення Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області з проханням проведення процесуальних та слідчих дій.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР).

Аналіз ЄДРСР свідчить, що ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 10.03.2020 року у справі № 242/785/21 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СВ Слидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, подану в порядку ст. 303 КПК України задоволено частково. Зобов`язано слідчого, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000729 від 03.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до ст. 220 КПК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Так, шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон).

Відповідно до вимог ст.1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність»; «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Слід зазначити, що з досліджених матеріалів справи встановлено, що не було застосовано жодної з перелічених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» процесуальних дій, зокрема: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи або інших процесуальних дій, які б стали підставою для відшкодування завданої шкоди позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною першою статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У правових висновках викладених у постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі N 227/4410/19 (провадження N 61-9407св20), від 22 березня 2021 року у справі N 203/1067/19 (провадження N 61-23293св19), від 25 березня 2021 року у справі N 227/3052/19 (провадження N 61-22337св19) зазначено, що для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1173 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1166, 1167, 1173 ЦК України.

Однак, з матеріалів справи кримінального провадження досліджених в судовому засіданні не вбачається, що є рішення, яким би було встановлено бездіяльність органу досудового розслідування та прокуратури та їх посадових осіб під час здійснення досудового розслідування № 0002102 від 24.05.2018 року .

В матеріалах справи відсутні докази завдання позивачу моральної шкоди, яка вплинула б на його емоційний стан, психологічну пригніченість, витрачання зайвого часу та коштів на вирішення проблеми, на що він посилався в позові, зазначені обставини не підтверджені відповідною медичною документацією, висновками медико-психологічних експертиз тощо.

При цьому сам по собі факт винесення слідчим суддею ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано уповноважених осіб виконати певні процесуальні дії, не може бути безспірним доказом того, що слідчими заподіяна позивачу моральна шкода. Крім того, права та інтереси позивача були слідчим суддею відповідною ухвалою поновлені.

Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно- наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідачів та моральною шкодою, яка, за твердженням позивача, йому заподіяна, а також не доведено самого факту заподіяння моральної шкоди.

Позивачу необхідно довести всі складові елементи цивільного правопорушення, а саме: наявність моральної шкоди, протиправної поведінки, а також причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою.

Виходячи з викладеного, суд приходить висновку про недоведеність позивачем наявності законних підстав для відшкодування відповідачами моральної шкоди.

Згідно ст.48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Суд звертає увагу на те, що позовні вимоги позивача до відповідача Відділу поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області заявлені безпідставно, оскільки Відділ поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області не є юридичною особою.

Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами, в силу вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд визнає, що заявлений позивачем позов є не обґрунтованим, а тому законних підстав для його задоволення відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 12-13, 57-58, 81, 141, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст. 55-56, 124 Конституції України, Законом України «Про прокуратуру», Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимогах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області(місцезнаходження: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, б.86); Відділу поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області(місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул..Пушкіна, б.7); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Донецька обласна прокуратура(місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, б.6), про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська