ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3386/23 Справа № 214/4441/22 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В.М. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/4441/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.,

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 вересня 2022 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, яка ухвалена суддею Прасолова В.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 07 вересня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою про забезпечення позову.

В заяві зазначав, що в провадженні суду перебуває справа за його позовом до відповідача про визнання договору дарування недійсним.

Вказував, що предметом позову є оскарження договору дарування предметом якого була кв. АДРЕСА_1 . Право власності спірної квартири зареєстроване на відповідача ОСОБА_2 .

Наполягає на тому, що не забезпечення позову, шляхом заборони відчуження вказаної спірної квартири призведе до повторного відчуження, до неможливості виконання судового рішення та будуть порушені права малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на вказане, просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом: заборони вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням кв. АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 вересня 2022 року заяву представника законного представника ОСОБА_1 позивача малолітнього ОСОБА_3 - адвоката Козіної Наталії Володимирівни про забезпечення позову задоволено.

Заборонено вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,0 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

Вважає, що судом першої інстанції не було з`ясовано наявність реальних ризиків щодо можливого утруднення чи не можливості виконання рішення суду, а було взято до уваги лише позицію позивача.

Вказує, що у спірній квартирі вона створила повноцінні умови для проживання і розвитку дитини, проживає і має бажання продовжувати проживати у спірній квартирі.

Посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у цивільні справі № 753/22860/17 та від 18.05.2021 року у цивільні справі № 914/1570/20

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Козіна Н.В. надала на апеляційну скаргу відзив, в якому зазначила, що відповідач разом з малолітнім не проживає у спірні квартирі з 29.12.2022 року. Застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову пов`язаний з предметом позову. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Козіна Н.В. у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити.

Представник третьої особи - Виконавчого комітету Покровської районної в місті раді Мосолова І.В. у судовому засіданні просила ухвалити рішення відповідно до вимог закону.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

В провадженні Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо правомірності договору дарування кв. АДРЕСА_1 .

Крім того з матеріалів справи вбачається, що у позові позивач просить суд визнати недійсним договір дарування від 06 серпня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Терещенко М.С., зареєстровано в реєстрі за №434.

Предметом позову є оскарження договору дарування предметом якого була кв. АДРЕСА_1 .

Право власності спірної квартири зареєстроване на відповідача

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, ухвала суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи заяву представника законного представника ОСОБА_1 позивача малолітнього ОСОБА_3 - адвоката Козіної Наталії Володимирівни про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на теперішній час є всі підстави припускати, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідним та оправданим завданнями цивільного судочинства та забезпечуватиме ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів малолітнього позивача, які має намір захистити законний представник малолітнього ОСОБА_1 , звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним. Обираючи вид забезпечення позову, суд враховав інтереси сторін та інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України та стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Стаття 149 ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити, передбаченихстаттею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про стягнення боргу може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, колегія суддів також враховує пункт 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України, згідно з яким право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів наголошує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Аналіз змісту доводів апеляційної скарги в частині посилання на правові позиції Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у цивільній справі № 753/22860/17 та від 18.05.2021 року у цивільній справі № 914/1570/20, свідчить про відсутність достатнього обґрунтування, в чому полягає неврахування судом першої інстанції вказаних висновків, крім того, висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам, викладеним у зазначених заявником у апеляційній скарзі постановах.

З матеріалів справи встановлено, що предметом позову в даній справі є визнання договору дарування недійсним.

Враховуючи фактичні обставини справи і зміст позовних вимог, зокрема той факт, що між позивачем та ОСОБА_2 спір виник щодо правомірності договору дарування, обраний позивачем вид забезпечення позову, а саме, заборона вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням квартири, власником якої є відповідач, є співмірним із заявленими позивачем вимогами, а посилання відповідача у апеляційній скарзі щодо не співмірності обраного позивачем способу забезпечення позову є необґрунтованими.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно наявності підстав для забезпечення позову.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно того, що позивачем надано переконливі підстави та докази того, що невжиття запропонованого ним заходу забезпечення позову, може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.

Крім того, колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нєлюбін проти Російської Федерації").

З урахуванням встановлених на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, у контексті цієї справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 вересня 2022 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2023 року.

Головуючий:

Судді: