Справа № 461/3794/22 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/3358/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників справи цивільну справу № 461/3794/22за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 13 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових органів державної влади,-

в с т а н о в и в :

26 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Львівської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в якому просила стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 200 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 заволоділа майном ОСОБА_1 шляхом обману та зловживання довірою, чим завдала їй значної шкоди, тобто скоїла злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України. Матеріальна шкода завдана ОСОБА_2 позивачці є значною, враховуючи її вік, малий розмір пенсії та стан здоров`я, який потребує коштів для його поліпшення. В зв`язку з вищевказаним позивачка в Львівську обласну прокуратуру подала заяву про вчинення кримінального правопорушення від 28 грудня 2021 року. Однак посадовими особами Львівської обласної прокуратури не було внесено відомості в ЄРДР на підставі заяви та не розпочато досудове розслідування у встановлений строк. B зв`язку з такою бездіяльністю посадових осіб Львівської обласної прокуратури щодо невнесення за її заявою відомостей в ЄРДР та не розпочатого розслідування та ненадання їй вiдповiдного витягу з ЄРДР, позивач подала скаргу слідчому судді Галицького районного суду м. Львова. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова Волоско І.Р. вiд 12 сiчня 2022 р. в справі № 461/167/22 зобов`язано уповноважених осіб Львівської обласної прокуратури розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 28.12.2021 р. про вчинення кримінального правопорушення, подану в порядку ст. 214 КПК України та повідомити заявника про прийняте рішення. 08.02.2022 р. ОСОБА_1 надіслано рекомендованим листом на адресу Львівської обласної прокуратури заяву від 03.02.2022 р. з вимогою виконати вказану ухвалу слідчого судді та долучила до заяви копiю цiєi ухвали. На таку заяву позивачка отримала листа в.о.начальника управління Львівської обласної прокуратури В. Данілея № 09/2/2-1221вих.22 вiд 11.02.2022 р., в якому зазначено, що ухвала слідчого суддi ще не надходила, а після надходження належним чином її завіреної копії, така буде виконана вiдповiдно до вимог КПК України, про що її буде повідомлено додатково. Пізніше позивач отримала листа прокурора другого відділу управління Львівської обласної прокуратури Т.Величка № 09/2/2-1221-22 вiд 08.04.2022 р.. в якому зазначалось, що Львівською обласною прокуратурою на виконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 12.01.2022 р. розглянуто її заяву від 28.12.2021 р. про можливе вчинення кримінального правопорушення, але не встановлено підстав для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки викладені нею обставини вчинення кримінального правопорушення, містять ознаки цивільно-правових відносин, що підлягають вирiшенню в порядку цивільного судочинства. Зазначає, що посадові особи Львівської обласної прокуратури протиправно, з надуманих, непередбачених законом підстав, не виконали безальтернативно вимоги ст.214 КПК України та протиправно не виконали ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова Волоско І.Р. від 12 січня 2022 року. Вважає, що такими протиправними рішеннями та бездіяльністю посадових осіб Львівської обласної прокуратури їй завдано моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях та переживаннях, яку оцінює в розмірі 200 000 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 13 жовтня 2022 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним. Зазначає, що оскільки ОСОБА_2 заволоділа її майном шляхом обману та зловживання довірою, чим завдала їй значної шкоди вона була змушена подати в Львівську обласну прокуратуру заяву про скоєння кримінального правопорушення від 28 грудня 2021 p.. Відповідно до ст. 214 КПК України, прокурор зобов`язаний невідкладно, але не пізніше 24 год. після подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Однак, посадовими особами Львівської обласної прокуратури такий безальтернативний обов`язок протиправно виконано не було. В зв`язку з такою бездіяльністю посадових осіб Львівської обласної прокуратури вона подала скаргу слідчому судді Галицького районного суду м. Львова. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова Волоско І.Р. від 12 січня 2022 р. в справі № 461/167/22 зобов`язано уповноважених осіб Львівської обласної прокуратури розглянути по суті заяву ОСОБА_1 . Посадові особи Львівської обласної прокуратури протиправно не виконали ухвалу слідчого судді. Таким чином протиправними діями та бездіяльністю посадових осіб їй заподіяно моральну шкоду. Моральна шкода полягає в глибоких душевних стражданнях та переживаннях,окрім того вона є людиною похилого віку. Просить скасувати рішення суду,та ухвалити нове яким позов задовольнити.

Прокуратура Львівської області подала відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки позивач не подала належних доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, а незгода позивача з прийнятими процесуальним рішеннями, які були оскаржені нею в порядку передбаченому КПК не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст. 247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача,перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

28 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до керівника Львівської обласної прокуратури з заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом заволодіння ОСОБА_2 її майном шляхом зловживання довірою, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України (а.с.4).

Листом Львівської обласної прокуратури №09/1-р-21 від 30.12.2021 року ОСОБА_1 повідомлено, що її заяву від 28.12.2021 року передано керівнику Галицької окружної прокуратури м.Львова за територіальною юрисдикцією (а.с.5).

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 12.01.2022 року зобов`язано уповноважених на розгляд заяв про вчинення кримінального правопорушення посадових осіб Львівської обласної прокуратури розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 28.12.2021 року про вчинення кримінального правопорушення, подану заявником в порядку ст. 214 КПК України, та повідомити заявника про прийняте рішення.

З листа Львівської обласної прокуратури №09/2/2-1221-22 від 08.04.2022 року вбачається, що на виконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 12.01.2022 року заяву ОСОБА_1 від 28.12.2021 року про можливе вчинення кримінального правопорушення розглянуто. Підстав для внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення не встановлено, оскільки викладені ОСОБА_1 обставини містять ознаки цивільно-правових відносин, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства (а.с.9).

Отримання зазначеного листа ОСОБА_1 не заперечує, однак вважає, що таке трактування прокурором ч.1 ст.214 КПК України є протиправним та неприпустимим, а роз`яснення про те, що невнесення відомостей до ЄРДР в порядку ст.303 КПК України вона розглядає як знущання , оскільки вона вже оскаржувала відмову і скарга була задоволена. Такими діями їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у 200 000 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходив з того, що законодавчими нормами передбачено, що позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також він повинен надати суду обґрунтований та у відповідності до вимог закону розрахунок суми, яку він просить стягнути. Реалізація ОСОБА_1 свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади не є підставою для відшкодування моральної шкоди і не є безумовним доказом для відшкодування моральної шкоди. Позивачка не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй відповідачами моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19) зроблено висновок, що «суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою».

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає : у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що відповідачем внаслідок відмови внести відомості до ЄРДР за її заявою про вчинення злочину, заподіяно моральну шкоду.

Сам по собі факт, що ухвалою слідчого судді зобов`язано розглянути заяву ОСОБА_1 за заявою про вчинення кримінального правопорушення та повідомити її про прийняте рішення також не свідчить про заподіяння моральної шкоди позивачу.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що на виконання вимог ухвали слідчого судді, заява ОСОБА_1 була розглянута і про результати її розгляду позивач була повідомлена. Незгода позивачки із прийнятим рішенням прокурора Т. Величко могла бути оскаржена в порядку передбаченому кримінально-процесуальним законом, однак позивач обрала інший спосіб захисту, а саме звернулася до суду в порядку цивільного судочинства про відшкодування моральної шкоди. Однак звертаючись із зазначеним позовом, позивач не надала суду належних та допустимих доказів, що у зв`язку із відмовою прокурора внести відомості до ЄРДР їй завдано моральну шкоду. Матеріали справи не містять доказів, того що внаслідок таких дій позивач зазнала душевних страждань. Похилий вік позивачки та її матеріальне становище також не є обставинами, які підтверджують факт завдання моральної шкоди.

Відповідно до ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, відповідно

до якої протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.

Відповідна правова позиція наведена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2019 року в справі № 9901/120/19,від 19 квітня 2018 року в справі № 11?138заі18, від 09 вересня 2019 року у справі № 9901/486/19, у постановах Верховного Суду від 17 квітня

2019 року у справі № 342/158/17, від 15 травня 2019 року у справі № 688/4321/16-а, від 28 квітня 2020 року у справі № 347/1906/16 та ін.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що незгода позивача з прийнятими працівниками прокуратури процесуальними рішеннями, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди та, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння їй моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1,375, 383,384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 13 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складний 13 квітня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк