ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5865/23 Справа № 209/865/23 Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О.О. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року у справі № 209/865/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Лобарчук О.О.), -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 20.09.2012 року в сумі 36335,46 грн. та судові витрати по справі.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_1 , звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 20.09.2012 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 09.02.2023 року має заборгованість у сумі 36335,46 грн., з яких: 31710,91 грн тіло кредиту, 4624,55 грн. відсотки за користування кредитом.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.04.2023 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.09.2012 року в розмірі 31710 грн. 91 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 2344,14 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки його ухвалено з порушенням норм матеріального права та неправильно досліджені всі матеріали справи.

Крім того, ОСОБА_1 зазначив про те, що між позивачем і відповідачем не було укладено (підписано) в письмовій формі правочин (кредитний договір), у якому були погоджені між сторонами всі умови кредитного договору. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не доведено факту укладання кредитної угоди, узгодження суми кредиту, узгодження відсотків за користування кредитом, та не доведено факту надання коштів відповідачу ОСОБА_1 , в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування погоджених умов між сторонами. Відсутні докази права у позивача на збільшення кредитного ліміту та відсоткової ставки. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не було доведено погодження з ОСОБА_1 розміру відсотків за користування кредитом та неустойки за прострочені платежі у будь-якому розмірі, тому відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми коштів у розмірі 31710,91 грн. Відповідач вважає неправомірним зарахування внесених ним коштів на погашення кредиту не на тіло кредиту, а на проценти.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 травня 2023 року цивільна справа витребувана з суду першої інстанції.

30 травня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі сторони отримали в кабінеті Електронного суду 01 червня 2023 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2023 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 36335,46 грн., тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обгрунтованість рішення у цивільній справі.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року у повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції посилався на наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 31710,91 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, 20.09.2012 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. У вказаній заяві зазначено, що він разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають Договір про надання банківських послуг. Також позивачем надано суду: копію анкети відповідача від 20.09.2012 року, яка підписана відповідачем; виписку по рахунку відповідача; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку; довідку про видані картки; копію паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 08 липня 2020 року; витяг з «Тарифів»; витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг».

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із матеріалів справи вбачається, на підтвердження позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надано суду копію заяви ОСОБА_1 від 20 вересня 2012 року, в якій він виявляє бажання оформити на своє ім`я кредитну картку.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість перед банком за кредитним договором, який станом на 09.02.2023 року має заборгованість 36335,46 грн, яка складається з наступного: 31710,91 грн тіло кредиту, 4624,55 грн. відсотки за користування кредитом.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед відповідачем, не довів відсутність заборгованості.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «ПриватБанк», стягнувши з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 20.09.2012 року, що утворилася станом на 09.02.2023 року, у розмірі 31710 грн. 91 коп. - за тілом кредиту.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що договір між банком та ним не укладався та не підписувався, а тому порушені вимоги чинного законодавства щодо форми договору, є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надано суду копію заяви ОСОБА_1 від 20 вересня 2012 року, в якій він виявляє бажання оформити на своє ім`я кредитну картку.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що оскільки позивачем не було доведено погодження з відповідачем розміру відсотків за користування кредитом та неустойки за прострочені платежі у будь-якому розмірі, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів в розмірі 31710,91 грн., є безпідставними, оскільки матеріали справи містять Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем ОСОБА_1 , в якому передбачено і процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків, річних, а також інші платежі (а.с. 23 25).

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що вимоги банку про стягнення простроченого тілу кредиту є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в заяві від 20.09.2012 року, оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями, є безпідставними, виходячи з наступного.

Збільшення кредитного ліміту на картці відповідача підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк», а погодження ОСОБА_1 зі збільшенням його кредитного ліміту відбулося у зв`язку з подальшим користуванням ним кредитними коштами.

Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20.09.2012 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 09.02.2023 року вказана заборгованість за простроченим тілом кредиту, яка складає 31710,91 грн. (а.с. 11 19).

Посилання апелянта на неправильність розрахунку суми заборгованості відповідача не можуть бути підставою для скасування законного і обгрунтованого рішення суду з тих підстав, що іншого розрахунку ОСОБА_1 на спростування розрахунку Банку не надав.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді О.Д.Канурна

Т.В. Космачевська

О.В.Халаджи