Справа № 643/4014/23
Провадження № 2-о/643/174/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Крівцов Д.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Московський районний у м. Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 , про встановлення факту народження, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (заявник) звернулася до суду із заявою, в якій просить:

- встановити факт народження у неї ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини жіночої статі - ОСОБА_2 у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, Україна, від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України;

- зобов`язати орган державної реєстрації актів цивільного стану провести державну реєстрацію народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом внесення до Державного реєстру актів цивільного стану актового запису про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши: у графі «дата народження дитини» ІНФОРМАЦІЯ_1 , у графі «місце народження дитини» - м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, Україна, «прізвище дитини» - « ОСОБА_3 » за прізвищем матері ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, у графі «ім`я дитини» - « ОСОБА_4 », у графі «по батькові дитини» - « ОСОБА_5 » за вказівкою матері ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, у графі «громадянство дитини» - України;

-видати свідоцтво про народження ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 137 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 274 ЦПК. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст. 139 ЦПК постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Враховуючи тотожність відповідних норм ЦПК України, які регулювали питання щодо форми та змісту заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, станом на час прийняття Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, та регулюють вказані питання станом на даний час, суд вважає за можливе врахувати вказані вище роз`яснення Верховного Суду України під час вирішення питання про можливість відкриття провадження в даній цивільній справі.

Таким чином, виходячи з положень ч. 3 ст. 294 ЦПК України, а також роз`яснень, викладених в Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, заява про встановлення факту, що має юридичне значення, повинна відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 175, 177 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 294, 318 ЦПК України. Недотримання заявником вказаних вимог унеможливлює відкриття провадження у справі та є підставою для залишення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, без руху.

Дослідивши отримані матеріали, судом встановлені недоліки заяви, які унеможливлюють відкриття провадження у справі та обумовлюють необхідність залишення заяви без руху, а саме.

Згідно ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Положеннями ч. 5 ст. 95 ЦПК України передбачено, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Всупереч вказаних вимог законодавства, заявником не підтверджено своїм підписом із зазначенням дати засвідчення відповідність копій письмових доказів, які додані до заяви, оригіналам, які знаходяться у неї.

Як неодноразово зазначалось Верховним Судом, засвідчення відповідності копій письмових доказів їх оригіналам має відбуватись з дотриманням вимог відповідного державного стандарту України.

Згідно п. 5.26 Національного стандарту ДСТУ 4163:2020 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки «Для копій». Відмітку про засвідчення копії документа проставляють нижче реквізиту «Підпис» на лицьовому боці останнього аркуша копії документа.

Ураховуючи наведене, заявнику необхідно надати суду додатки до заяви, засвідчивши відповідність копій письмових доказів їх оригіналам у порядку, визначеному законодавством України.

Крім того, згідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Таким чином, умовою звернення до суду з заявою про встановлення факту народження є неможливість реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України, які мають імперативний характер, у заяві повинні бути зазначені причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 318 ЦПК України, які мають імперативний характер, до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Всупереч вимог п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суду не надано доказів неможливості реєстрації факту народження органом державної реєстрації актів цивільного стану, а саме доказів звернення заявника до вказаних органів з відповідною заявою та відмови органів державної реєстрації актів цивільного стану в реєстрації факту народження.

Надана заявником відповідь Салтівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції від 07.01.2023, згідно якої актовий запис про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виявлено, не може бути визнана судом доказом неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, оскільки з вказаної відповіді вбачається, що заявник зверталась до вказаного органу з приводу надання довідки про поновлення актового запису про народження, а не з приводу реєстрації факту народження. З вказаної відповіді також убачається, що орган державної реєстрації актів цивільного стану не розглядав питання реєстрації факту народження, а лише перевірив наявність відповідного актового запису про народження.

Оцінюючи посилання заявника на п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 та постанову Верховного Суду від 05.04.2017 у справі № 523/14707/19, згідно яких за доводами заявника для встановлення фактів в порядку окремого провадження досудове звернення до заінтересованої особи не є обов`язковим, суд керується таким.

У справі № 523/14707/19 Верховний Суд зазначив, що посилання в касаційній скарзі на недотримання заявником порядку досудового врегулювання спору (звернення з відповідною заявою до органів ДМС України) також не заслуговують на увагу, оскільки пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Тобто, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Суд звертає увагу, що у справі № 523/14707/19 заявник просила встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. Таким чином, у вказаній справі заявник звернулась до суду з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку ч. 2 ст. 315 ЦПК України, тобто на інших підставах, ніж ОСОБА_1 , яка звернулась до суду в порядку п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Положення ч. 2 ст. 315 ЦПК України, на відміну від положень п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, на підставі яких заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з даною заявою, не містять застережень щодо звернення до суду з заявою про встановлення факту виключно в разі неможливості встановлення вказаного факту компетентними державними органами в позасудовому порядку.

Також суд звертає увагу, що у справах про встановлення факту народження Верховним Судом висловлено інші висновки щодо застосування норм права, а саме. У постанові Верховного Суду від 17.01.2019 у справі № 488/3911/15-ц зазначено, що правильним в оцінці спірних правовідносин є висновок про те, що заявник не зверталася до відповідних органів РАЦСу із заявою про реєстрацію факту її народження у певний час, а тому її звернення до суду із заявою про встановлення факту народження є передчасним (пункт 7 частини першої вищенаведеної статті 256 ЦПК України 2004 року).

За таких обставин суд застосовує в даній справі висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 17.01.2019 у справі № 488/3911/15-ц, яка ухвалена в справі з тотожними вимогами.

Ураховуючи наведене, заявнику необхідно надати суду докази звернення в установленому законом порядку до органів державної реєстрації актів цивільного стану з приводу реєстрації факту народження дочки та докази неможливості останніх провести вказану реєстрацію (докази відмови останніх у проведенні вказаної реєстрації).

Доводи заявника відносно пропуску строку для звернення з відповідною заявою до органів державної реєстрації актів цивільного стану, якими вона обґрунтовувала неможливість реєстрації вказаними органами факту народження, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Пунктами 3.6., 3.7. Розділу ІІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.01.2011 передбачено, що державна реєстрація народження дитини, яка досягла 16 років, але актовий запис про народження не був своєчасно складений, може бути проведена за її письмовою заявою з пред`явленням паспорта. Складений актовий запис про народження із зазначенням після порядкового номера: "Державна реєстрація з пропуском строку" - включається до книги поновлених актових записів про народження. У тих випадках, коли внаслідок перевірки заяви про поновлення актового запису про народження з`ясувалось, що народження заявника не реєструвалось, відділ державної реєстрації актів цивільного стану (дипломатичне представництво чи консульська установа України) проводить державну реєстрацію народження з пропуском строку. При цьому від заявника додаткової заяви не вимагається.

Таким чином, законодавством України прямо передбачено можливість реєстрації факту народження органами державної реєстрації актів цивільного стану з пропуском встановлених строків.

Одночасно суд роз`яснює заявнику, що процедура підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я у разі, коли таким закладом не проводився огляд жінки та дитини, врегульована Порядком підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, затвердженим постановою КМУ № 9 від 09.01.2013 (Порядок), згідно якого підтвердження вказаного факту віднесено до компетенції медичної консультаційної комісії.

Згідно п. 14 Порядку, у разі коли огляд жінки та дитини, передбачений абзацами третім і четвертим пункту 13 цього Порядку, не проводився, видача висновку є можливою за умови проведення дослідження на генетичну спорідненість між жінкою і дитиною, а також надання документів, передбачених пунктом 11 цього Порядку, що підтверджують ймовірну дату народження дитини.

Для проведення дослідження на генетичну спорідненість між жінкою і дитиною, факт народження якої потребує підтвердження, та отримання відповідного висновку жінка, яка народила дитину, її родичі, інші особи, уповноважені представляти її інтереси, можуть звернутися до державної спеціалізованої установи, що є суб`єктом судово-експертної діяльності відповідно до статті 7 Закону України Про судову експертизу.

Також суд звертає увагу, що заявником в якості заінтересованої особи зазначена ОСОБА_2 , факт народження якої вона просить встановити та яку просить допитати в якості свідка.

Виходячи з доводів заяви, ОСОБА_2 не має свідоцтва про народження, паспорту громадянина України та будь-якого іншого документу, на підставі якого суд може встановити її особу.

Також, за доводами заявниці, її повнолітня дочка позбавлена можливості звернутись до суду з відповідною заявою, оскільки не набула у встановленому законом порядку цивільної процесуальної дієздатності та не має можливості отримати документи на підтвердження своєї особи та надати їх суду.

У зв`язку з наведеним суд роз`яснює заявниці, що надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України».

Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 зазначеного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок № 302).

У пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.

У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302).

Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються (постанова Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 755/16248/18).

Ураховуючи наведене, особа, яка за доводами заявниці є її дочкою, не позбавлена права звернутись в установленому законом порядку до установ Державної міграційної служби України з метою встановлення (ідентифікації) її особи та отримання документів, що посвідчують її особу.

Також суд роз`яснює ОСОБА_1 , що повнолітня ОСОБА_2 не позбавлена права самостійно звернутись до суду з вказаною заявою.

Крім того, суд звертає увагу заявника, що вказану вище заяву нею подано в порядку окремого провадження. Між тим, заява містить вимоги щодо зобов`язання вчинити певні дії, які можуть розглядатись виключно в порядку позовного провадження.

Згідно ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ураховуючи наведене, з метою забезпечення права заявника на доступ до правосуддя, суд на підставі ст. 175 ЦПК України вважає за необхідне залишити заяву без руху, надавши заявнику можливість усунути вказані вище недоліки заяви.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 258-261, 315, 318, 353 ЦПК України

УХВАЛИВ

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Московський районний у м. Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 , про встановлення факту народження залишити без руху, надавши ОСОБА_1 строк для усунення недоліків заяви десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що якщо вона відповідно до цієї ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені вказаною ухвалою, та усуне вказані в цій ухвалі недоліки, заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Якщо вона не усуне недоліки заяви у встановлений строк, заява вважатиметься неподаною та буде повернута. Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Д.А. Крівцов