Справа № 276/937/23
Провадження по справі №2/276/227/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Збаражського А.М., за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат та зобов`язання батька приймати участь у вихованні дитини -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила сина - ОСОБА_3 . Від першого шлюбу в неї є дитина- інвалід ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб з відповідачем не зареєстрований. Відповідач є батьком їх дитини, однак він відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Відповідно, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 Сімейного кодексу України. У зв`язку з тим, що з часу народження дитини з 2016 року, відповідач не визнавав себе батьком дитини, вона вимушена була звернутись в 2018 році до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про встановлення батьківства. Володарсько-Волинським районним судом Житомирської області було прийнято рішення № 276/355/18 від 21.10.2021 р., яким визнано відповідача - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позов задоволено на підставі висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/111-21/14462-БД від 14.06.2021 року, згідно якого ймовірность батьківства становить 99,999999998%. Відповідач з 2016 року по теперішній час у добровільному порядку будь-якої моральної та матеріальної участі у вихованні сина не брав і не бере, матеріальної допомоги не надає. Вихованням та забезпеченням доброту сина вона займається сама. Син проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач просить суд стягнути аліменти на її користь з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи попередніх 5 років, починаючи з 01.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути на її користь з відповідача додаткові витрати у сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн, тобто половину вартості витрат, понесених нею на їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та зобов`язати ОСОБА_2 приймати участь у вихованні їх дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом відвідування дитини у місті Києві і спілкування з сином у визначений судом час: дні тижня та години, періодичністю два рази на неділю по 2 години під її наглядом.

Ухвалою Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 21.06.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просить заявлений позов задовольнити частково, стягнувши з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 травня 2023 року і до його повноліття. У задоволенні решти заявлених позовних вимог просив відмовити за безпідставністю.

Ухвалою суду від 24.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача до суду надіслала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, направивши до суду відзив на позовну заяву, в якому просить заявлений позов задовольнити частково.

Враховуючи зазначене вище, суд ухвалив проводити судове засідання без участі сторін.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

За змістом ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції, зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до приписів ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , що видане Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 22.11.2016, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.сп.9).

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області у справі № 276/355/18 від 21.10.2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту позовної заяви, неповнолітній син, ОСОБА_3 , проживає разом з позивачем в м.Києві та перебуває на її утриманні, матеріальне становище позивача та її сина є недостатнім для їх належного проживання. Відповідач з 2016 року по даний час добровільно не надаєв достатньому обсязі та систематично матеріальної допомоги на утримання дитини.

Вищевказані обставини не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами. Враховуючи те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання обов`язку по утриманню своєї неповнолітньої дитини, на даний час ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, яка його утримує, між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів на утримання, а тому суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача аліментів на дитину.

При вирішенні питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує, що відповідач отримує пенсію за вислугу років, має хвору матір ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка постійно хворіє, потребує оперативного лікування та стороннього догляду, раніше добровільно перераховував кошти позивачу у розмірі 1000,00 грн, проте, це не мало систематичний характер. Вказане підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема: копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , довідкою №29 від 13.02.2023 року, виданою КНП «Хорошівський центр первинної медико-санітарної допомоги Хорошівської селищної ради», та копіями платіжних доручень про перерахунок коштів на імя ОСОБА_1 (а.сп.92-96, 99).

Крім цього, ОСОБА_2 має ще одну дитину на своєму утриманні - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , а також копією постанови старшого державного виконавця ВДВС Яворівського РУЮ Львівської області від 28.10.2013 про відкриття виконавчого провадження щодо виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/5 частини заробіику (доходу).

У свою чергу, позивач також має на своєму утриманні іншу неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дитиною з інвалідністю, про що свідчать свідоцтво про народження Серії НОМЕР_4 та копія посвідчення Серії НОМЕР_5 , видане УПСЗН Голосіївської РДА в м.Києві (а.сп.10-13).

Враховуючи вищевикладене, керуючись принципом доцільності, справедливості та розумності, з урахуванням найкращих інтересів дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.Такий розмір аліментів, на переконання суду, зможе забезпечити мінімальний прожитковий рівень для дитини та не становитиме надмірного фінансового тягаря для платника аліментів.

Щодо стягнення аліментів за минулий період, суд зазначає наступне.

Позивач ОСОБА_8 просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , враховуючи попередніх 5-ть років, починаючи з 01.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Суд проаналізувавши дані доводи, виходить із наступного, що згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви

Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

В поданій позовній заяві позивач ОСОБА_1 не наводить обставин та не надала відповідних доказів, що вона вживала заходів щодо одержання від відповідача аліментів за попередні п`ять років (або з 01.11.2018 року), але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням ОСОБА_7 від їх сплати.

Разом з тим, та обставина, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , була встановлена рішенням суду лише 21.10.2021 року. Після цього, відповідач у серпні, вересні, жовтні та грудні 2022 році перераховував позивачу кошти по 1000,00 гривень.

З огляду на викладене, відсутні підстави, які передбачені ч.2 ст.191 СК України, для стягнення з відповідача аліментів за минулий час.

Згідно з матеріалами справи, позовну заяву про стягнення аліментів ОСОБА_1 подала до суду 24.05.2023 року, а тому саме з 24.05.2023 року можуть бути присуджені аліменти на дитину до її повноліття, за наявності відповідних правових підстав.

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Системний аналіз вказаної законодавчої норми дає підстави для висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, у позовній заяві жодним чином не мотивовано, які саме особливі обставини, пов`язані з розвитком здібностей ОСОБА_3 , його хворобою, каліцтвом тощо, мали наслідком понесення позивачем додаткових витрат, що можуть бути стягнуті на підставі статті 185 СК України.

Долучені до позовної заяви квитанції та товарні чеки на придбання продуктів харчування, засобів гігієни, медикаментів, інших товарів тощо не можуть бути належними доказами понесених додаткових витрат на дитину, що викликані саме особливими обставинами.

Відтак, відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину у сумі 80 000 гривень.

Також є безпідставними позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача приймати участь у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , періодичністю два рази на неділю по 2 години під наглядом позивача.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

За змістом даної норми суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини у випадку наявності перешкод з боку іншого з батьків, з ким проживає дитина, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.

Частина 2 статті 157 СК України передбачає, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Разом з тим, виховання дитини - не може включати примусового особистого спілкування з дитиною, оскільки особисте спілкування є батьківським правом.

Згідно з ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Заявлення позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 періодично відвідувати і спілкуватися з дитиною є неналежним способом захисту, не пов`язане із захистом будь-яких порушених, невизнаних чи оспорюваних прав позивача ОСОБА_1 .

Відтак, беручи до уваги, що забезпечити спілкування дитини з батьком неможливо в примусовому порядку, всупереч волі останнього, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовної вимоги щодо визначення періодичності зустрічі відповідача з дитиною.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги про стягнення аліментів. Витрати по сплаті судового збору позивачу не відшкодовуються, оскільки вимога щодо визначення періодичності зустрічі відповідача з дитиною судом не була задоволена.

Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 112, 141, 157, 180, 181, 185, 191, 194 СК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову, тобто з 24 травня 2023 року, і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний рішення складено 18.08.2023.

Суддя А.М. Збаражський