Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 759/12324/22
Номер провадження 22-ц/824/11135/2023
Головуючий у суді першої інстанції К.В. Шаповалова
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
18 серпня 2023 року місто Київ

Номер справи 759/12324/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України

відповідач ОСОБА_1

розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Шаповалової К.В., в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

21 вересня 2022 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що у 06 жовтня 2020 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Volkswagen" д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Hyundai" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва, винним у вказаній ДТП було визнано ОСОБА_1 . На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди на автомобіль "Volkswagen" д.н.з. НОМЕР_1 не було оформлено договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідачем не була відшкодована шкода завдана потерпілій особі, а тому остання звернулася до МТСБУ із заявою про виплату відшкодування. Таким чином МТСБУ відшкодувало потерпілому кошти у загальному розмірі 48 086,16 грн., які позивач і просить стягнути на свою користь з відповідача, як винуватця ДТП.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року, зазначену справу було передано до Дарницького районного суду м. Києва за підсудністю.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати пов`язані з виплатою страхового відшкодування у розмірі 48 086,16 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не зміг скористатися своїм процесуальним правом відповідно до ст. 174, 178 ЦПК, у зв`язку з недостатністю часу, оскільки не був ознайомлений з претензією у повному обсязі на початку розгляду справи. У зв`язку з браком коштів не міг скористатися послугами спеціалістів, для оцінки розміру шкоди.

Апелянт зауважує, що обставини по справі були встановлені не повністю. Розрахунок шкоди, наведений позивачем у позові є невірним.

Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що суд прийняв рішення за його відсутності, а отже він не мав можливості подати свої заперечення та докази.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Так, статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Як вбачається з вказаної постанови, 16 жовтня 2020 року водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Фольксваген", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Києві по пр-ту Лобановського, 118, не був уважним, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_3 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.3б, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КпАП України.

У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що вина ОСОБА_1 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 06 жовтня 2020 року, був пошкоджений автомобіль "Hyundai" д.н.з. НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.9).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , була застрахована в ПрАТ "СГ`ТАС" на підставі полісу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕРО/164415655.

На час скоєння даної ДТП водій автомобіль "Volkswagen" д.н.з. НОМЕР_1 не був забезпечений чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до звіту №43/10/20 про оцінку вартості відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля "Hyundai" д.н.з. НОМЕР_4 , склала 46 856,16 грн.

08 жовтня 2020 року ОСОБА_2 подав до Моторного (транспортного) страхового бюро України заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 19).

Відповідно до наказу МТСБУ вказана сума була виплачена ОСОБА_2 , що підтверджується платіжним дорученням №291440 від 13 січня 2021 року (а.с.21)

Крім того, МТСБУ було сплачено на користь ФОП ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 230,00 грн. за послуги з експертної оцінки завданих збитків автомобілю "Hyundai" д.н.з. НОМЕР_4 , що підтверджується платіжним дорученням № 2545751 від 14 грудня 2020 року (а.с. 22).

Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 3 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 41.4 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п. 38.2 ст. 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц роз`яснено, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом і в Постановах від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц, від 24 лютого 2020 року у справі № 707/2727/18 та інших, що свідчить про усталену судову практику у таких правовідносинах.

З наведених обставин справи вибачається, що знайшли своє підтвердження обставини дорожньо-транспортної пригоди 06 жовтня 2020 року, за участю автомобіля "Volkswagen" д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Hyundai" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Вина у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди визнана за відповідачем. Ці обставини встановлені судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача, тому доведенню в рамках розгляду даної справи не підлягають. Вони не заперечуються і відповідачем в доводах апеляційної скарги.

Також встановлено, що транспортний засіб "Hyundai" д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 зазнав механічних пошкоджень, вказане не заперечується відповідачем у справі.

Позивач на підставі закону здійснив ОСОБА_2 виплату страхового відшкодування у розмірі 46 086,16 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 291440 від 13.01.2021 (а.с.21).

Згідно платіжного доручення № 2545751 від 14.12.2020 МТСБУ було сплачено на користь ФОП ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 230,00 грн. за послуги з експертної оцінки завданих збитків автомобілю "Hyundai" д.н.з. НОМЕР_4 (а.с. 22).

Враховуючи викладене вірним є висновок суду першої інстанції, що у МТСБУ виникло право вимоги саме до відповідача, як до винної особи, в розмірі понесених витрат, оскільки дана особа на момент ДТП не мала договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди.

Однак, транспортний засіб, яким керував відповідач, за відкритою інформацією централізованої бази даних МТСБУ, не був застрахований в порядку визначеному вказаним Законом. Апелянт також не посилається і не надає доказів вчинення дій щодо обов`язкової цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

ОСОБА_1 заперечуючи проти визначеного судом розміру понесених витрат не надав жодного доказу на його спростування.

Апелянт також у апеляційній скарзі посилається на ту обставину, що судове рішення було прийнято у його відсутності, а отже він не мав можливості подати до суду свої заперечення.

Однак, колегія суддів звертає увагу скаржника на ту обставину, що в матеріалах цивільної справи наявна його розписка, яка свідчить про те, що про розгляд Дарницьким районним судом справи за позовом МТСБУ 03.05.2023 він повідомлений (а.с.63). Окрім того, апелянт не був позбавлений можливості подати суду першої інстанції докази та висловити заперечення по позову, надіславши відповідну заяву на електронну пошту суду, або іншими засобами поштового зв`язку.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, а в силу положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанцій правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема, змагальності і диспозитивності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність заявлених позовних вимог. Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Таким чином, посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені обставини справи, що призвело до прийняття необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду, не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З огляду на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з положень ст.141 ЦПК України, відсутні підстави і для здійснення відповідачеві понесених витрат при звернені до апеляційного суду.

Керуючись ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 18.08.2023.

Судді:

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна