Провадження № 2/522/689/23
УХВАЛА

про закриття провадження

03.05.2023 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шестакової Я.В.

за участі секретаря Навроцької Є.І.

розглянувши у підготовчому засіданні у м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації працівників Державного Підприємства «Адміністрація морських портів України», Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання рішень зборів недійсними,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач 14.11.2023 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом до відповідачів у якому просить визнати рішення від 21.10.2022 року про проведення зборів членів ППОП ДП «АМПУ» - недійсним; визнати протокол від 28.10.2022 року зборів членів ППОП ДП «АМПУ», а також рішення, які прийняті згідно з даного протоколу недійсними.

Ухвалою суду від 28.11.2022 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

09.12.2022 року від представника відповідачів надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, вказуючи що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вважає, що спір який виник між сторонами належить до виключної компетенції профсполік та їх внутрішньо-організаційної діяльності, оскільки пов`язаний з питанням членства у громадській організації та управлінням нею.

Ухвалою суду від 15.02.2023 року в задоволенні клопотання представника відповідачів про закриття провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації працівників Державного Підприємства «Адміністрація морських портів України», Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання рішень зборів недійсними - відмовлено.

02.05.2023 року від представника відповідачів надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, вказуючи що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вважає, що спір який виник між сторонами належить до виключної компетенції профсполік та їх внутрішньо-організаційної діяльності, оскільки пов`язаний з питанням членства у громадській організації та управлінням нею. Також, зазначила, що Касаційним цивільним судом у складі Верховного суду під час розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 02.02.2023 року по справі №522/14776/22 прийнято ухвалу від 27.03.2023 року, якою відмовив у відкритті касаційного провадження, мотивуючи своє рішення тим, що спір за позовом колишніх членів профспілки щодо оскарження рішення профспілки про виключення їх із членів та поновлення на раніше займаних посадах належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, а тому не підлягає судовому розгляду.

03.05.2023 року від представника позивача надійшло заперечення щодо клопотання представника відповідачів про закриття провадження. Зазначив, що постановами суду апеляційної інстанції та ухвалою касаційної інстанції розглядалось лише питання забезпечення доказів. Також, вищезазначені суди не закрили провадження у справі, хоча ч. 1 ст. 256 ЦПК України прямо передбачено таку можливість.

В судове засідання з`явилися представники позивача та відповідачів, надали суду заяви у яких просили питання щодо закриття провадження розглянути у їх відсутності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У частині першій статті 1 ЦК України вказано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вказаними нормами визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Отже, у даному випадку ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами про визнання рішення від 21.10.2022 року про проведення зборів членів ППОП ДП «АМПУ» - недійсним; визнання протоколу від 28.10.2022 року зборів членів ППОП ДП «АМПУ», а також рішення, які прийняті згідно з даного протоколу недійсними.

Одеський апеляційний суд у постанові від 02.02.2023 року у справі № 522/14776/22 дійшов висновку про те, що спір, що виник між ОСОБА_1 та ППОП ДП «АМПУ» належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, оскільки пов`язаний з питаннями членства у громадській організації, а тому такий спір має вирішуватися відповідно до статутних документів профспілок та законодавства, яке регулює основи їхньої діяльності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.03.2023 року у справі №522/14776/22 суд дійшов висновку, що постанова Одеського апеляційного суду від 02.02.2023 року є законною та обґрунтованою, постановленою із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні. Також у даній постанові Верховний суд послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року (справа № 210/5659/18) у якій зробилено висновок про те, що спір за позовом колишніх членів профспілки щодо оскарження рішення профспілки про виключення їх із членів та поновлення на раніше займаних посадах належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, а тому не підлягає судовому розгляду.

Особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок визначено Законом України від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідно до статті 1 якого професійна спілка (профспілка) це добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання).

Первинна організація профспілки це добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі.

Відповідно до статті 12 указаного Закону професійні спілки, їх об`єднання у своїй діяльності незалежні від державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавців, інших громадських організацій, політичних партій, їм не підзвітні і не підконтрольні.

Профспілки самостійно організовують свою діяльність, проводять збори, конференції, з`їзди, засідання утворених ними органів, інші заходи, які не суперечать законодавству.

Забороняється втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, роботодавців, їх об`єднань у статутну діяльність профспілок, їх організацій та об`єднань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року (справа № 210/5659/18) зробила висновок про те, що спір за позовом колишніх членів профспілки щодо оскарження рішення профспілки про виключення їх із членів та поновлення на раніше займаних посадах належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, а тому не підлягає судовому розгляду.

Як убачається з матеріалів справи та зазначено позивачем в обґрунтування позовної заяви протоколи та рішення які були прийняті на підставі зазначених протоколів, які позивач просить суд визнати недійсними, стосуються його членства у ППОП ДП «АМПУ та припинення його повноважень голови профспілкового комітету. Одеський апеляційний суд та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшли висновків що даний спір належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, оскільки пов`язаний з питаннями членства у громадській організації, а тому такий спір має вирішуватися відповідно до статутних документів профспілок та законодавства, яке регулює основи їхньої діяльності.

Враховуючи ту обставину, що між сторонами виник спір, який належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності суд дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. 4,19, 247,255 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідачів про закриття провадження - задовольнити.

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації працівників Державного Підприємства «Адміністрація морських портів України», Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання рішень зборів - закрити, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу, що даний спір належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Повний текст ухвали складено 03.05.2023 року.

Суддя Я.В. Шестакова