Справа № 136/803/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Шпортун С.В.

за участю секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням,

за участі учасників судового процесу

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 23.12.2019 ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області було закрито кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000296, про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а його, ОСОБА_1 , цивільний позов залишено без розгляду.

Зважаючи на те, що кримінальне провадження було закрито судом стосовно ОСОБА_2 , на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою, однак зібрано достатньо доказів на підтвердження вчинення останнім кримінально карного діяння та заподіяння йому, ОСОБА_1 , фізичного болю у вигляді забою правої кисті, внаслідок чого йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою ОСОБА_2 , який на той час ще й був посадовою особою органу державної влади - головою Липовецької районної ради та принизив його в очах присутніх правоохоронців, однак у добровільному порядку останній такої шкоди не відшкодовує, тому наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом, в якому він просить суд присудити у примусовому порядку із відповідача на його користь до відшкодування моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 15 000 грн.

Відповідач в межах визначеного судом строку відзиву на позов не подав.

Ухвалою суду від 21.05.2021 було прийнято до розгляду позов, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

01.07.2021 ухвалою суду було задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано з Вінницької окружної прокуратури матеріали кримінального провадження за №0000296 від 29.10.2017, відносно ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а також задоволено клопотання про виклик свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , допит позивача ОСОБА_1 у якості свідка.

08.02.2022 протокольною ухвалою було задоволено клопотання представника відповідача про виклик та допит свідка ОСОБА_8 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві, просили суд його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 , позовні вимоги визнав частково, вказав, що його довіритель не заперечує факту заподіяних тілесних ушкоджень позивачеві, а відтак заподіяння останньому моральної шкоди внаслідок цього, утім вважає, що з урахуванням тяжкості тілесних ушкоджень та змін яких зазнав позивач її розмір є завищеним та може складати лише 2000-3000 грн.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання жодного разу не з`явився, про поважність причин своєї неявки не повідомляв, заяв та клопотань до суду не направляв.

З огляду на викладене, суд не вбачав правових підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.223 ЦПК України, отож розгляд справи проводився за відсутності відповідача.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами в їх сукупності, встановив, що ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 23.12.2019 ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а к римінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000296 від 29.10.2017, закрито. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням залишено без розгляду.

Згідно вищевказаної ухвали суду було встановлено наступні обставини кримінального правопорушення.

Так, 29.10.2017 о 08:00 год., ОСОБА_2 перебуваючи на території свого домогосподарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті тривалих неприязних відносин спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_1 за наступних обставин.

29.10.2017, о 07:30 год., ОСОБА_1 перебуваючи на території свого домогосподарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , виявив, що криниця, яка розташована на межі домогосподарства ОСОБА_1 з домогосподарством ОСОБА_2 , забруднена, у зв`язку з цим, ОСОБА_1 по спецлінії «102» викликав працівників поліції. Після приїзду працівників поліції, ОСОБА_1 повідомив останнім, що дану криницю, на його думку, забруднив ОСОБА_2 , з яким у нього тривалі неприязні відносини. Після надання пояснення з приводу забруднення криниці, ОСОБА_1 разом із працівником поліції підійшов з території свого домогосподарства до вказаної криниці, відчинив її дверцята та показував правою рукою на рештки відсіву та сміття, розміщені на цебрині зі сторони домогосподарства ОСОБА_2 . У цей час, о 08:00 год., ОСОБА_2 , який був запрошений працівниками поліції для дання пояснень, перебуваючи зі сторони свого домогосподарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій, маючи на меті спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, правою рукою дістав з правої кишені своєї куртки невстановлений слідством предмет, зовні схожий на кліщі (обценьки), та через відчинені дверцята криниці наніс даним предметом один удар в область фаланги середнього пальця правої руки ОСОБА_1 .

Своїми діями ОСОБА_2 заподіяв потерпілому ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді синця та садна на правій кисті, які відповідно до висновку судово-медичної експерти: №1340/1595 від 05.01.2018 виникли від дії тупого твердого предмета та належать до легких тілесних ушкоджень.

Ухвала суду набрала законної сили 02.01.2019.

Відповідно до ч. 6. ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд зауважує, що закриття кримінального провадження, на підставі ст.49 КК України не є реабілітуючою підставою, відносно особи зібрано достатньо доказів, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Обставини щодо заподіяння відповідачем позивачеві тілесних ушкоджень сторонами спору не заперечувались, отож в силу приписів ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.199). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи "Савула проти України", N 12868/05, рішення від 10.12.200; Войтенко проти України", N 18966/02, рішення від 29.06.2004). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У справі "Станков проти Болгарії" від 12.07.200 Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі N 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

У ході судового розгляду було допитано в якості свідка позивача ОСОБА_1 , який суду пояснив, що внаслідок протиправних дій відповідача йому було заподіяно фізичного болю шляхом удару невстановленим слідством предметом, зовні схожим на кліщі (обценьки), в область фаланги середнього пальця правої руки, внаслідок чого йому завдано моральної шкоди, такий інцидент змусив його емоційно переживати, внаслідок чого підвищився тиск, в результаті чого він проходив лікування. Його спосіб життя деякий час зазнав змін, він не міг обходити себе самостійно, готувати їжу, у той час як проживає одиноко в сільській місцевості, не міг здійснювати городні роботи, так як була осіння пора року, відтак потребував сторонньої допомоги, яку змушені були надавати його діти, приїжджаючи до нього. Крім цього, сам факт заподіяння шкоди ОСОБА_2 , як посадовою особою органу державної влади, був для нього значним моральним приниженням перед правоохоронцями, які були безпосередніми очевидцями події, та свідчить про його безкарність.

Отримання позивачем тілесних ушкоджень підтверджується зібраними та безпосередньо дослідженими судом у даній справі доказами, а саме: висновком судово-медичної експерти №1340/1595 від 05.01.2018; довідкою виданою КНП «Липовецька центральна районна лікарня» за №496 від 19.08.2019, відповідно до якої констатовано, що 29.10.2017 ОСОБА_1 було оглянуто у відділенні невідкладних станів Липовецької ЦРЛ черговим лікарем ОСОБА_8 , який встановив діагноз: забій правої кисті, ссадна шкіри правої кисті, гіпертонічна хвороба, внаслідок чого надана була медична допомога; показами свідка ОСОБА_9 , який підтвердив, що перебував у складі слідчо - оперативної групи Липовецького відділу поліції, яка 29.10.2017 виїхала на повідомлення ОСОБА_1 в с. Щаслива Липовецького району, де біля криниці, коли ОСОБА_1 показував їм що на криниці зі сторони ОСОБА_2 були наявні частини від відсіву, останній діставши з кармана якусь річ схожу на обценьки, вдарив ОСОБА_1 по руці, внаслідок чого останній закричав.

Свідок ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердили, що також перебували у складі слідчо - оперативної групи Липовецького відділу поліції, яка 29.10.2017 виїхала на місце події за викликом ОСОБА_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_11 повідомив, що не пам`ятає обставин самої події, однак покази надані під час досудового розслідування підтримує.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердив, що цього дня під час документування виклику ОСОБА_1 , перебуваючи у службовому автомобілі неподалік місця події, чув як ОСОБА_1 закричав, вийшовши із транспортного засобу, із поведінки та розмови присутніх там учасників зрозумів, що ОСОБА_1 було завдано тілесних ушкоджень зі сторони ОСОБА_2 , однак самого факту заподіяння тілесних ушкоджень не бачив.

Вказані докази є достатніми на підтвердження обставин щодо отримання позивачем тілесних ушкоджень, яких йому заподіяв відповідач та такі обставини не заперечувались в ході розгляду справи учасниками цивільного процесу.

Суд вважає, що вказані докази підтверджують, що позивач внаслідок заподіяних йому тілесних ушкоджень зазнав фізичних страждань, а відтак і душевних та моральних страждань, спричинених фізичним болем, його звичайний життєвий устрій потерпів негативних змін.

Суд приймає до уваги тяжкість отриманих тілесних ушкоджень позивачем, які є легкими та співвідносить їх із обмеженнями, які він потерпав, як особа, яка проживає одиноко в сільській місцевості, маючи житловий будинок та земельні ділянки для його обслуговування, отож був обмежений щодо самостійного обслуговування внаслідок чого міг потребувати додаткової допомоги сторонніх осіб незначний проміжок часу, що відповідно до класифікації отриманих ушкоджень може становити до шести днів.

Крім цього, суд приймає до уваги характер та ступінь діяння, особу, яка заподіяла шкоду, зокрема те, що відповідач на час вказаної події займав посаду голови районної ради, про що в матеріалах кримінального провадження, яке було витребувано за клопотанням позивача та було предметом дослідження судом наявні відповідні докази, отож ОСОБА_2 був посадовою особою органу державної влади, що вимагало від нього зразкової поведінки та поваги, оскільки така особа має бути взірцем та носієм законності та не ставити вкрай принизливе положення інших осіб своєю поведінкою.

Із показів позивача судом встановлено, що відповідач свою вину у вчиненому у ході розгляду кримінального провадження не визнавав, вибачення не просив, що змусило позивача докладати додаткових зусиль шляхом звернення до суду із даним позовом.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню із відповідача на користь позивача, суд враховує вищевказані обставини та вважає доведеним, що позивачем понесені цілком природні душевні страждання, викликані фізичним болем та поведінкою відповідача, а тому вважає, що йому була заподіяна моральна шкода, розмір якої у 5000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, обставин даної справи буде достатнім для компенсації позивачеві заподіяних страждань відповідачем.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується приписами Глави 8 ЦПК України.

Судом встановлено, що при подачі даного позову позивач був звільнений від сплати судового збору, в силу п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Ураховуючи те, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь держави судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог в розмірі 302,66 грн.(5000, 00 х 908,00 : 15000,00), решту слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.16, 23, 1167 ЦК України, ст.2, 81, 82, 89, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином грошові кошти в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 302 (триста дві) гривні 66 коп., решту компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду буде складено та проголошено 10.04.2023.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РОНКПП - НОМЕР_1 )

Відповідач - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - невідомо).

Суддя Світлана ШПОРТУН