Номер провадження: 22-ц/813/4122/23
Головуючий у першій інстанції Роїк Д. Я.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 25 серпня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Історія справи, короткий зміст позовних вимог

16.11.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, у якому просили зобов`язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у здійсненні ними права користування належним їм майном шляхом зобов`язання звільнення гаражу від будь-яких речей.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що відповідач придбав у ОСОБА_5 гараж літера « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташований за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , який є нерухомим майном, за що сплатив йому грошові кошти у розмірі 2000 доларів США на підставі розписки. Цей договір не був посвідчений нотаріально, тому позивачі вважають, що такий договір є нікчемним правочином, який не породжує ніяких прав відповідача на спірний гараж, в тому числі і право користування. Після смерті ОСОБА_5 позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом, до складу якого входить по 1/2 нерухомого майна, будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , до складу якого входить і спірний гараж, між ними та відповідачем виникли суперечки щодо користування відповідачем спірним гаражем, який розмістив там свої речі. Просили суд усунути перешкоди у користуванні ними спірним гаражем, зобов`язавши відповідача забрати усі свої речі.

Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року було відкрито провадження у справі, справу судом вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

02.08.2021 року позивач ОСОБА_3 подала до суду заяву про відмову від позову, оскільки вважає, що відповідач законно користується спірним гаражем, між нею та відповідачем відсутній спір щодо цього.

09.08.2021 року відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву до позивачів про стягнення грошових коштів, яку мотивував тим, що від зробив ремонт у спірному гаражі та витратив на це 100000 грн.

06.12.2021 року представник відповідача по справі ОСОБА_2 - адвокат Стаханова М.Д. надала до суду заяву вх. №59855 про відкликання зустрічного позову, в якій просила суд позовну заяву та додані до неї документи повернути позивачу ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 12 квітня 2022 року суд задовольнив заяву представника ОСОБА_2 , зустрічну позовну заяву про стягнення грошових коштів, - визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалою суду від 12 квітня 2022 року суд задовольнив заяву представника позивача ОСОБА_1 про зміну підстав позовної заяви про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом викладення позову в новій редакції та прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, та просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди ОСОБА_1 , у здійсненні ним права користування гаражем літера « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання звільнення гаражу від будь-яких речей.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 25 серпня 2022 року вирішено позовні вимоги ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю - задовольнити.

Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 , у здійсненні ним права користування гаражем літера « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , шляхом звільнення гаражу літера « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 від будь-яких речей.

Рішення суду мотивовано тим, що договір купівлі-продажу гаражу, як нерухомого майна, укладений в письмовій формі без нотаріального посвідчення, робить такий правочин нікчемним, що не породив право відповідача ОСОБА_2 на користування спірним гаражем, його власниками є позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у рівних частках, які і мають право користування ним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 25 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що складена за життя ОСОБА_5 розписка є попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, укладення основного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення стало неможливим з причини смерті останнього.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У січні 2023 рок представник ОСОБА_1 адвокат Судаков В.В. надіслав відзив на апеляційну скаргу у якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Пояснення учасників справи

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, представник ОСОБА_1 адвокат Судаков В.В. та представник ОСОБА_2 адвокат Стаханова М.Д. надали заяви про розгляд справи без їх та сторін участі на підставі наявних письмових матеріалів.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 надала заяву про розгляд справи без її участі. Зазначив, що вона не згодна з позовними вимогами позивача, визнає право користування гаражем за відповідачем.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

28.04.2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок НОМЕР_1 з господарськими спорудами, на підставі якого вони стали власниками нерухомого майна, будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , до якого належить господарські споруди, в тому числі гараж під літерою «Ж» у рівних частках, тобто по 1/2.

23.10.2016 року ОСОБА_5 власноручно склав розписку, у якій зазначив, що продав ОСОБА_2 гараж під літерою «ж» за 2000 доларів США. Ця розписка підписана також ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер .

04 квітня 2019 р. ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на підставі якого став власником 1/2 нерухомого майна житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , загальною площею 108,9 кв. м. до складу якого входить гараж літера «Ж». Право власності ОСОБА_1 4.04.2019 р. зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Колегія суддів вважає, що таким вимогам закону, оскаржене рішення відповідає в повній мірі.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК Україн достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір суд першої інстанції в рішенні зазначив, що між позивачем та відповідачем виникла суперечка з приводу права користування гаражем. Позивач вважає, що відповідач своїми діями перешкоджає позивачу в здійсненні права користування власністю, шляхом розміщення у приміщенні гаражу свого автомобіля, особистих речей та встановлення нової металоконструкції гаража.

Так, 23.10.2016 року ОСОБА_5 власноручно склав розписку, у якій зазначив, що продав ОСОБА_2 гараж під літерою «ж» за 2000 доларів США. Ця розписка підписана також ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Відповідач в апеляційній скарзі стверджує те, що зазначена розписка є попереднім договором купівлі-продажу гаражу.

Проте, відповідно до норм ст. 635 ЦК України суть попереднього договору полягає в тому, що його сторони зобов`язуються в майбутньому укласти основний договір. При цьому попередній договір визначає умови, на яких сторони зобов`язуються в певний строк укласти основний договір, тобто, за попереднім договором виникає лише двостороннє зобов`язання сторін укласти основний договір у майбутньому, позаяк, укладенням попереднього договору лише обумовлюються наступні дії його сторін, а не відбувається фактичне вибуття із власності продавця предмету продажу, а покупець не набуває право власності на це майно з укладенням попереднього договору.

Істотною умовою попереднього договору є строк укладання основного договору, який повинен бути зазначений у попередньому договорі, а також повинні бути зазначені умови про ціну, порядок передачі об`єкта, місце та час нотаріального оформлення договору, порядок несення витрат, пов`язаних з нотаріальним посвідченням основного договору і т. ін.

Однак, у вказаній розписці відсутні ознаки властиві попередньому договору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов слушного висновку, що 23.10.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено правочин договір купівлі-продажу частини нерухомого майна, спірного гаражу.

Судом встановлено, що спірний гараж літера «Ж» є нерухомим майном, оскільки його включено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та включено до складу спадщини нерухомого майна і

За положеннями ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 328. ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У ст. 55 Закону України «Про нотаріат» зазначено про необхідність нотаріального посвідчення угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Виходячи з наведеного, випливає, що відчуження гаражу мало відбуватися на підставі нотаріально посвідченого правочину.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 219 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Відповідно до частини першої, другої ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду, що розписка, як правочин, на підставі якого відповідач вважає себе власником спірного гаражу є нікчемним правочином, не породжує у нього право власності та право користування ним.

Крім того, відповідно до частини першої ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини першої ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до частини першої - третьої ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відтак, суд дійшов правильного висновку, що позивач є співвласником спірного гаражу і має право вимагати від відповідача усунути перешкоди у користуванні ним, оскільки саме відповідач одноособово користується ним, а тому, належним способом захисту порушених прав позивача, як співвласника гаражу, є усунення перешкод у користуванні гаражем шляхом зобов`язання відповідача вивезти особисті речі відповідача з приміщення гаража.

З огляду на викладене не заслуговують на увагу доводи скарги, щодо не врахування судом першої інстанції позиції ОСОБА_3 та, щодо не залучення останньої в якості співвідповідача по справі.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Третя особа у справі не є стороною у цивільному процесі.

Згідно ч. 1 ст. 53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Отже, правове становище третіх осіб у процесі посідають особи, які мають юридичний інтерес до справи, але інтерес, який не є рівноцінним інтересам сторін - позивача чи відповідача.

Враховуючи характер спірних правовідносин та те, на які права чи обов`язки ОСОБА_3 та яким чином може вплинути рішення суду у справі, суд першої інстанції обґрунтовано залучив її в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача так як вона є співвласником гаражу та не створює позивачу перешкод у користуванні гаражем.

Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України).

Представник позивача - адвокат Стаханова М.Д. письмово (розписка а.с. 86) була повідомлена про судове засідання місцевого суду, призначене на 25 серпня 2022 року, відтак і позивач був повідомлений належним чином про розгляд справи.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 25 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко