МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 489/2580/22
Провадження № 22-ц/812/335/23
У Х В А Л А

12 квітня 2023 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

представника позивачки - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кокорєва В.В., в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на лікування, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року ОСОБА_3 через свого представника звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на лікування, стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01 квітня 2021 року по автодорозі Н-11 поблизу с. Калинівка Вітовського району Миколаївської області, трапилася дорожньо - транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «FORD TRANSIT», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «FORD TRANSIT», р.н. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу №203384191 у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

09 лютого 2022 року на адресу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах потерпілої - матері загиблого пішохода ОСОБА_3 .

Загальна сума заявленого страхового відшкодування для ОСОБА_3 складає 141 344,88 грн, з яких: 72 000,00 грн - моральна шкода, 18600,00 грн - витрати на поховання; 50 744,88 грн - витрати на лікування.

Листом від 16 червня 2022 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повідомлено, що прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 18 600,00 грн. (витрати на поховання).

Щодо інших частин страхового відшкодування відповідачем у відповідь на адвокатський запит листом від 01.07.2022 року повідомлено, що ним прийнято рішення про відмову у страховій виплаті позивачу (в частині відшкодування моральної шкоди та витрат на лікування).

В обґрунтування відмови у виплаті страхового відшкодування страховик посилається на те, що у постанові про закриття кримінального провадження від 30.11.2021 року вказано, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стали необачні дії пішохода ОСОБА_5 , а кримінальне провадження відносно водія ОСОБА_4 закрито у зв`язку із відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення. Відтак, страхова компанія, керуючись ст.32.1 та ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», прийняла рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Вважаючи відмову ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у виплаті страхового відшкодування неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону, звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 122 744 гривні 88 копійок (з яких: 72 000 гривень 00 копійок - моральна шкода; 50 744 гривні 88 копійок - витрати на лікування), пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 13 451 гривня 49 копійок, три відсотки річних у розмірі 958 гривень 42 копійки, інфляційні втрати у розмірі 7 221 гривня 94 копійки, а також понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2023 року позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування (відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю) в розмірі 36000 грн. 00 коп.; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 11.05.2022 по 23.12.2022 у розмірі 10531 грн. 98 коп.; три проценти річних у розмірі 671 грн. 67 коп.; інфляційні втрати у розмірі 4816 грн. 88 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь держави судовий збір в розмірі 520 грн 03 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення відшкодування витрат на лікування відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відшкодування витрат на лікування, суд першої інстанції виходив із того, що 18 лютого 2022 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_6 було направлено заяву до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про долучення документів на підставі яких представник ОСОБА_3 просив здійснити виплату страхового відшкодування для матері потерпілого ОСОБА_3 в розмірі 122744 грн 88 коп., з яких: 72000 грн - моральна шкода; 18600 грн витрати на поховання; 50744,88 грн витрати на лікування, шляхом перерахування коштів за банківськими реквізитами ОСОБА_3 . Також представником позивача надано копії фіскальних чеків з аптечних пунктів на загальну суму 41824 грн 88 коп.; квитанцію на суму 8920 грн, рахунок-фактуру №463 від 08.04.2021 на суму 8920 грн; видаткову накладну № 463 від 08.04.2021 на суму 8920 грн; квитанцію до прибуткового касового ордеру б/н від 20.04.2021 на суму 18600 грн; накладну від 20.04.2021 на суму 18600 грн.

Проаналізувавши положення п.33-1.2 ст. 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч.6 ст. 6 Закону України "Про захист персональних даних", Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-9/2012 від 20.01.2012 за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень ч.ч.1,2 ст. 32, ч.ч. 2, 3 ст. 34 Конституції України, суд дійшов висновку, що позивачем не надано документів із закладу охорони здоров`я (наприклад, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, висновків лікарів, які б містили діагнози та необхідність їх лікування), що підтверджували б необхідність здійснення саме таких витрат на лікування ОСОБА_5 . Позивачем надано лише копії фіскальних чеків та квитанції без будь якої первинної медичної документації. Крім того, позивачем не подано заяву про надання дозволу на розголошення закладом охорони здоров`я такої інформації, тому відповідач не мав змогу отримати будь яку первинну медичну документацію із закладу охорони здоров`я. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки про відшкодування витрат на лікування задоволенню не підлягають.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 86744 грн 88 коп. ( з яких 36 000 грн моральна шкода, 50744 грн 88 коп. витрати на лікування); пеню з розрахунку подвійної облікової став Національного банку України у розмірі 25316 грн 25 коп., три відсотки річних у розмірі 1618 грн 45 коп., інфляційні втрати у розмірі 10639 грн 24 коп., а також понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп.; у іншій частині рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі, зокрема, посилається на те, що відповідач з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування не інформував позивачку про необхідність надання йому будь-яких додаткових документів чи інформації для відшкодування витрат на лікування, а прийняв рішення про відмову у їх відшкодуванні з підстави, що причиною виникнення ДТП стали необачні дії пішохода. Тобто, позов до відповідача заявлявся з іншої підстави відмови у проведенні виплати, відповідно і доказування ґрунтувалось на інших доказах.

Виходячи зі змісту ст.33-1.2 Закону відповідач мав право самостійно направляти запити у заклади охорони здоров`я чи правоохоронних органів для отримання необхідної йому інформації для здійснення страхового відшкодування. Із жодними запитами з приводу отримання інформації щодо назви закладу охорони здоров`я, де лікувався потерпілий, страховик не звертався ні до позивача, ні до правоохоронних органів, якими проводилось досудове розслідування та які володіють відповідною інформацією.

На підтвердження понесених витрат на лікування до апеляційної скарги позивачка додала виписку із медичної карти КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» стаціонарного хворого №2369/267 ОСОБА_5 за період з 01.04.2021 по 19.04.2021; довідку КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» про лікарські засоби та вироби медичного призначення, які призначені для лікування ОСОБА_5 за період 01.04.2021 по 18.04.2021.

Від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому викладено незгоду із доводами апеляційної скарги. Вважає її такою, що підлягає залишенню без задоволення, а рішення, що оскаржується таким, що прийняте із дотриманням норм матеріального та процесуального права із повним та всебічним з`ясуванням обставин справи.

Щодо відшкодування шкоди завданої здоров`ю та подання нових доказів до суду апеляційної інстанції відповідач зазначає, що саме позивачка, яка стверджує, що мало місце понесення витрат на лікування у зв`язку із завданням шкоди здоров`ю ОСОБА_5 внаслідок ДТП, має довести цей факт у спосіб визначений ст. 24 Закону.

Твердження апелянта про те, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» могло само звернутися до лікувальних закладів або до правоохоронних органів для отримання відомостей про лікування потерпілого ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст.33-1 Закону, фактично є наміром перекласти обов`язок щодо доказування на відповідача.

Тому вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив наявні у справі докази та дійшов вірного висновку про відмову у відшкодуванні витрат на лікування, оскільки позивачем не було надано документів із закладу охорони здоров`я (наприклад, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, висновків лікарів, які б містили діагнози та необхідність їх лікування), що підтверджували б необхідність здійснення саме таких витрат на лікування ОСОБА_5 . Крім того, як вірно зазначено у рішенні суду позивачкою не подано заяву про надання дозволу на розголошення закладом охорони здоров`я такої інформації, тому відповідач не мав змоги отримати будь яку первинну медичну документацію із закладу охорони здоров`я.

Позивачка лише в апеляційній скарзі зазначила про наявність доказів, які підтверджують заявлені вимоги в частині завдання шкоди здоров`ю. Проте апелянтом не доведено, що вони не могли бути подані до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивачки.

Крім того звертає увагу, що надані апелянтом нові докази не відповідають вимогам цивільно процесуального законодавства щодо доказів.

Так, надана апелянтом копія виписки із медичної карти КНП «Міська лікарня швидкої допомоги» стаціонарного хворого №2369/267 ОСОБА_5 за період з 01.04.2021 по 19.04.2021 всупереч Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, не містить відомостей про проведенні діагностичні дослідження та використанні медичні засоби/препарати для проведеного лікування.

Більше того, Наказом Міністерства охорони здоров`я від 29.05.2013 № 435 Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я, які надають амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу населенню, незалежно від підпорядкування та форми власності визначено форми та дані, які повинні містяться у формах первинної облікової документації.

Так, відомості про призначення медикаментозного лікування пацієнту фіксуються у «Листку лікарських призначень», який оформлюється і заповнюється відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003-4/о «Листок лікарських призначень», яка затверджена Наказом Міністерства охорони здоров`я від 29.05.2013 № 435.

Листок лікарських призначень є основним обліковим документом, що призначається для реєстрації режиму перебування хворого в стаціонарі, призначеного йому дієтичного харчування, методів обстеження, медикаментозного лікування, фізіотерапевтичних та психотерапевтичних процедур (п. 2 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003-4/о «Листок лікарських призначень», яка затверджена Наказом Міністерства охорони здоров`я від 29.05.2013 № 435.).

Відповідно до п. 3 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003-4/о «Листок лікарських призначень», листок лікарських призначень заповнюється лікуючим лікарем у день госпіталізації хворого в стаціонар з унесенням необхідних корективів протягом лікування хворого.

Отже, доказом в частині призначеного пацієнту лікування є листок лікарських призначень, який заповнюється і підписується лікуючим лікарем.

Таким чином, довідка КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» про лікарські засоби та вироби медичного призначення, які призначенні для лікування ОСОБА_5 за період з 01.04.2021 по 18.04.2021 року (яка не містить навіть підпису лікаря) є не належним, не допустимим і не достовірним доказом.

Під час розгляду справи представником позивачки заявлено клопотання про витребування із КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_5 , а також інших доказів про призначення хворому ОСОБА_5 лікування.

Представник відповідача для повного і об`єктивного встановлення обставин справи не заперечувала проти задоволення даного клопотання.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог частин 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 6, 7 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із вимогами ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Суд апеляційної інстанції згідно ст. 367 ЦПК України досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як убачається зі змісту позовної заяви, відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування витрат на лікування була пов`язана з тим, що причиною виникнення ДТП стали необачні дії пішохода та відсутність вини водія забезпеченого транспорту, що на думку відповідача є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Відповідно позивачем до позовної заяви були додані докази на спростування таких висновків відповідача. Крім того, до позову були надані докази про понесені витрати на лікування ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що відповідач з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування не інформував позивача про необхідність надання йому будь-яких додаткових документів чи інформації для відшкодування витрат на лікування, а прийняв рішення про відмову у їх відшкодуванні з інших підстав.

Згідно матеріалів справи, відмова у виплаті відшкодування на лікування ОСОБА_5 дійсно не пов`язувалася відповідачем з ненаданням відповідних доказів на підтвердження понесених витрат чи необхідності застосування саме тих ліків, які зазначено в наданих позивачем чеках на їх придбання.

Однак, враховуючи предмет позову у даній справі, як розмір витрат на лікування, так і необхідність застосування певних визначених ліків також підлягає доказуванню при вирішенні заявленого у даній справі спору.

Виходячи зі змісту письмових пояснень представника позивача та заперечень на них, які надійшли на адресу суду першої інстанції під час розгляду справи, учасниками справи обговорювалось питання про необхідність надання доказів того, в якому закладі проходив лікування ОСОБА_5 та документів відповідного закладу охорони здоров`я, який призначав та проводив його лікування. Проте відповідних клопотань про витребування таких доказів учасниками справи заявлено не було, як представником позивача на підтвердження позовних вимог, так і представником відповідача на підтвердження заперечень проти позову.

Суд же в порушення вимог ст. п.3,4 ч.5 ст. 12 ЦПК України, яка передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом та роз`яснює у випадку необхідності їхні процесуальні права та обов`язки, а також наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, не роз`яснив, зокрема, позивачці наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, направлених на надання чи витребування відповідних доказів.

Тому під час розгляду справи апеляційним судом задоволено клопотання представника позивачки про долучення до матеріалів справи зазначених в апеляційній скарзі доказів, а саме виписки із медичної карти КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» стаціонарного хворого №2369/267 ОСОБА_5 за період з 01.04.2021 по 19.04.2021; довідки КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» про лікарські засоби та вироби медичного призначення, які призначені для лікування ОСОБА_5 за період 01.04.2021 по 18.04.2021.

Оскільки представник відповідача наполягає, що зазначені докази є неналежними доказами у справі, представником позивача заявлено клопотання про витребування із КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2369/267 ОСОБА_5 , а також інших доказів про призначення хворому ОСОБА_5 лікування.

Також представник позивачки посилається на те, що у нього та позивачки відсутні зазначені документи, тому він не може їх надати суду.

Враховуючи, що в наданій представником позивача виписці із медичної карти відсутні дані, зазначені в п.7 вказаної Інструкції, а саме про діагностичні дослідження, перебіг хвороби, проведене лікування, а листок лікарських призначень стаціонарному хворому ОСОБА_5 не надано взагалі, а також те, що зазначені в клопотанні докази мають суттєве значення для повного та всебічного з`ясування обставин спору, іншим шляхом не можливо отримати зазначені відомості, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування у КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2369/267 ОСОБА_5 , оформленої відповідно до п.7 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, з зазначенням відомостей про проведенні діагностичні дослідження та використанні медичні засоби/препарати для проведеного лікування, а також належним чином засвідченої копії листка лікарських призначень стаціонарному хворому ОСОБА_5 , заповненого і підписаного лікуючим лікарем.

Крім того, під час розгляду справи стало питання чи використовувалися під час лікування хворого ОСОБА_5 аналоги призначених лікуючим лікарем медичних препаратів, тому колегія суддів вважає за необхідне витребувати також належним чином оформлену довідку про ліки із кола призначених лікуючим лікарем, чи їх аналогів, які були придбані за кошти хворого та фактично використані під час лікування ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 81, 83, 84, 118, 260, 367 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задовольнити частково.

Витребувати у КНП Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2369/267 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на стаціонарному лікуванні з 01 по 19 квітня 2021 року, оформлену відповідно до п.7 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, з зазначенням відомостей про проведенні діагностичні дослідження та використанні медичні засоби/препарати для проведеного лікування, а також належним чином засвідчену копію листка лікарських призначень стаціонарному хворому ОСОБА_5 , заповненого і підписаного лікуючим лікарем та належним чином оформлену довідку про ліки із кола призначених лікуючим лікарем, чи їх аналогів, які були придбані за кошти хворого та фактично використані під час лікування ОСОБА_5 .

Строк виконання зобов`язання до 25 квітня 2023р.

Головуючий

Судді

Повний текст ухвали виготовлено 13 квітня 2023 року