Справа №402/609/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2023 р. Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Ясінського Л.Ю.

секретаря судового засідання -Льошенко О.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в місті Благовіщенське Кіровоградської області цивільну справу в порядку загального провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах захисту дітей Благовіщенської міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини разом з батьком,

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернувся до Ульяновського районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах захисту дітей Благовіщенської міської ради, в якому просить розірвати шлюб, стягнути аліменти з відповідача та визначити місце проживання дитини біля батька.

Позов до суду мотивовано зі слідуючих підстав:

25 липня 2014 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 уклали шлюб, який був зареєстрований Вільхівською сільською радою Ульяновського району Кіровоградської області за актовим записом №1. Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є неповнолітнім.

З лютого 2022 року сторони спільно не проживають, кожен має особисте життя, спільний побут не ведеться. Відповідач залишили сім`ю та виїхала у Вінницьку область до своїх батьків. Причиною розірвання шлюбу між подружжям є відсутність почуттів кохання та поваги, миритись позивач з відповідачем не бажає. Спору щодо поділу майна між подружжям не має, шлюб розривається вперше.

В грудні 2022 позивача ОСОБА_1 було призвано на військову службу до лав ЗСУ а тому малолітнім опікується бабуся ОСОБА_5 - мати позивача ОСОБА_1 , яка проживає разом з малолітнім онуком, сином позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , однак за віком бабуся не може доглядати онука.

Позивач просить суд, розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з неї аліменти на його користь на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття, починаючи з дня звернення з позовом до суду, визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 біля батька ОСОБА_1 .

Ухвалою Ульяновського районного суду від 08 серпня 2023 року відкрито провадження в даній справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просить позов в частині стягнення аліментів з відповідача на його користь на утримання дитини залишити без розгляду, в частині позову про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити в повному обсязі та розглядати справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву у якій зазначила, що погоджується із позовними вимогами про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини біля батька, та просить розглядати справу у її відсутність, відзиву на позовну заяву не подавала.

Представник третьої особи: Служби у справах захисту дітей Благовіщенської міської ради не з`явилась, надіслала до суду заяву, якою не заперечує щодо задоволення заявлених вимог та просить розглядати справу у її відсутність.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що 25 липня 2014 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб, який був зареєстрований Вільхівською сільської радою Ульяновського району Кіровоградської області за актовим записом №1, про що було видано свідоцтво про укладення шлюбу ( а.с. 12 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в сторін народився спільний син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьками якого в свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ( а.с.11).

Подружжя спільно не проживають, відповідач проживає в с.Кулешів Вінницького району Вінницької області, що підтверджується довідкою виданою в.о. старости Черемошненського старостинського окргу Вінницького району Вінницької області від 17.07.2023 року №13-58 ( а.с.15).

Згідно довідки-характеристики Благовіщенської міської ради від 27 липня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 характеризується з позитивної сторони, активний в громадському житті села, хороший сім`янин, поганих звичок не має, учасник бойових дій, брав участь в АТО. На даний час перебуває в Збройних Силах України ( а.с. 14)

27 липня 2023 року у складі комісії служби у справах захисту Благовіщенського міської ради було проведено обстеження умов проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання позивача, батька - ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 , де вбачається, що в даному домоволодіння проживають ОСОБА_1 - батько, його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бабуся ОСОБА_6 . Житловий будинок складається з 4 кімнат, умови проживання добрі. В будинку чисто, є вода, електроенергія, пічне опалення, кімнати облаштовані необхідними меблями. Сім`я забезпечена продуктами харчування, сезонним одягом, взуттям, засобами гігієни. Дитина ОСОБА_4 має окрему кімнату, яка об лаштована ігровим куточком та для дитини створені всі умови для розвитку, виховання. При обстеженні встановлено, що доцільно щоб малолітній ОСОБА_4 проживав спільно з батьком ОСОБА_1 ( а.с.16).

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ч.3ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зіст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу.

При таких обставинах справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами.

Згідно ч. 2 ст.114, абз. 2 ч. 3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд в порядку ст.257 ЦПК України залишає позов без розгляду згідно поданої заяви позивача ОСОБА_1 .

Щодо визначення місця проживання дитини біля батька.

У відповідності до Конвенції про права дитини, дитиною є «кожна людська істота до досягнення 18-річного віку», якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною забезпечуються без будь-якої дискримінації. В усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків чи членів розширеної сім`ї.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків.

Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнала, шляхом направлення до суду заяви про визнання позову, представник третьої особи Служби у справах дітей Благовіщенської міської ради надіслав заяву якою не заперечує щодо задоволення позову, умови проживання позивача є належними для проживання дитини, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, то суд, вважає, що є всі підстави проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 .

Крім того, суд зауважує, що мати, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

В силу вимог статті 141 ЦПК України та згідно заявленої вимоги позивача, судові витрати залишити по фактично понесеним.

На підставі ст. ст. 7, 19, 110 114, 141, 153, 155, 161 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 82, 141, 257, 258-268, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В АЛ И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах захисту дітей Благовіщенської міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини разом з батьком, - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 25 липня 2014 року Вільхівською сільською радою Ульяновського району Кіровоградської області за актовим записом №1.

Після розірвання шлюбу відповідачу ОСОБА_2 залишити прізвище " ОСОБА_2 ".

В частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - залишити без розгляду.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Л.Ю. Ясінський