ПОСТАНОВА

Іменем України

21 березня 2023 року м. Кропивницький

справа № 388/335/20

провадження № 22-ц/4809/217/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Дуковський О.Л., Письменний О.А.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2021 року (суддя Степанов С.В.),-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 10 січня 2019 року ним видано довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., за реєстровим номером 26, на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідно до усної домовленості та положень ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України, вищевказані особи мали оформити документи на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею до 2.0 га та здійснити пошук особи, яка візьме вказану земельну ділянку в оренду зі сплатою 7 000,00 грн щороку. Інших домовленостей, як стверджував позивач, між сторонами не було.

В листопаді 2019 року позивач дізнався, що на підставі виданої довіреності та відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області № 11-2526/14-19-СГ від 20.05.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» він став власником земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5612, загальною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області.

Стверджує, що вищевказана земельна ділянка відповідно до договору купівлі-продажу від 07.06.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 420, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С.О., перейшла у власність ОСОБА_2 , який був довіреною особою відповідно до виданої ним довіреності.

Позивач вказує, що своєї згоди на продаж земельної ділянки не надавав, грошові кошти від такого продажу не отримував. Теперішній власник земельної ділянки - ОСОБА_2 , так само як і продавець - ОСОБА_3 , фактично досягнули зловмисної домовленості про заволодіння його земельною ділянкою поза його волею.

Відповідно до інформації з Публічної кадастрової карти України на сьогоднішній день відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:5612 не знайдено, у зв`язку з об`єднанням декількох сусідніх земельних ділянок і присвоєнням їм нового кадастрового номера.

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:5612 загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства від 07.06.2019 між ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений з порушенням норм чинного законодавства та просить визнати його недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд вказав, що 10 січня 2019 року ОСОБА_1 видав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 довіреність, якою уповноважив останніх, зокрема, оформити на його ім`я земельну ділянку, підписувати від його імені договори купівлі-продажу земельної ділянки та отримувати належні йому грошові кошти. На час укладення представником позивача з відповідачем договору купівлі-продажу земельної ділянки довіреність була чинною.

Позивачем не доведено, що на час видання довіреності він не розумів значення своїх дій, не міг ними керувати та не порушував питання про визнання довіреності недійсною. Суду не надано доказів того, що договір купівлі-продажу укладено внаслідок зловмисної домовленості представника позивача з відповідачем (посилання у позові на обставини, які на думку представника позивача свідчать про зловмисну домовленість представника та іншої сторони оспорюваного договору, повністю охоплюються правами представників, якими їх наділив позивач, і не вважаються зловмисною домовленістю), а інших обставин, які б слугували підставами для визнання оспорюваного договору недійсним згідно з чинним (цивільним) законодавством, судом першої інстанції не встановлено.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги, а також заперечень на апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задольнити його позовні вимоги.

Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і є таким, що прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Посилаючись на постанову Верховного Суд від 16.05.2019 по справі № 401/2995/16-ц вказав, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Якщо ж представник вчинив правочин не в інтересах довірителя, а у своїх власних, то це є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Стверджує, що ОСОБА_2 , який був довіреною особою позивача, відповідно до змісту довіреності від 10.01.2019 є новим власником земельної ділянки, а продавцем за договором купівлі-продажу від 07.06.2019 є його син - ОСОБА_3 , що явно свідчить про те, що повірені особи діяли не в інтересах ОСОБА_1 , а у своїх власних.

Зокрема, з ним не погоджувались умови продажу земельної ділянки, в т.ч. інша сторона договору, вартість земельної ділянки, він не отримував кошти в результаті укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Вважає, що зазначене свідчить про зловмисну домовленість ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зауважив, що укладений 07.06.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу не містить інформації про оціночну вартість земельної ділянки, стосовно якої вчиняється правочин, що суперечить вимогам розділу II глави 2 п.1.11 Наказу Міністерства юстиції від 22.02.2012 року за №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України».

Посилаючись на зазначені обставини просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги .

Судове рішення переглядалося апеляційною інстанцією.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 12 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на відчуження земельної ділянки, кадастровий номер: :02:000:5612, загальною площею 2,0 га, станом на день укладення спірного договору купівлі-продажу була дійсною та не скасованою, а отже, відповідач мав право на вчинення оспорюваного правочину. Факт видачі зазначеної довіреності на розпорядження земельною ділянкою позивачем не оспорюється. Однак, розглядаючи цю справу, місцевий суд не вирішив питання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , як особу, яка діяла при укладені спірного договору купівлі-продажу на підставі довіреності і з діями якої позивач не погоджується, та не попередив позивача про наслідки не вчинення цієї процесуальної дії.

Справа переглядалася касаційним судом.

За наслідками розгляду касаційної скарги, постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у даній справі касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 травня 2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції під час нового апеляційного розгляду

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Кропивницького апеляційного суду від 04 листопада 2022 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у даній справі визначено суддю Дьомич Л.М.

Ухвалою апеляційного суду від 07 листопада 2022 року новий розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2021 року призначено на 05 грудня 2022 року.

Ухвалою суду від 01 грудня 2022 року задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні, призначеному на 05 грудня 2022 року в режимі відеоконференції.

Протокольною ухвалою 05 грудня 2022 року розгляд справи відкладено на 19 січня 2023 року.

19 січня 2023 року в зв`язку з клопотанням представника відповідача, розгляд справи відкладено на 15 лютого 2023 року.

В судовому засіданні 15 лютого 2023 року залучено до участі у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 . Наступний судовий розгляд призначено на 16 березня 2023 року.

ОСОБА_3 належним чином повідомлено про судовий розгляд та направлено зазначеній особі копію позовної заяви, копію рішення місцевого суду та копію апеляційної скарги (а.с.29 том 2).

Станом на дату розгляду апеляційної скарги відзивів від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надійшло.

16 березня 2023 року розгляд справи відкладено на 21 березня 2023 року.

Ухвалою суду від 17 березня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні, призначеному на 21 березня 2023 року в режимі відеоконференції.

У відповідності до вимог процесуального закону учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 28-31, 38-39 том 2).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Узагальнені доводи учасників справи

У судовому засіданні 21 березня 2023 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обставини, встановлені судами

10 січня 2019 року позивач видав довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І. А., якою уповноважив ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , бути його представниками. Представникам надано право представляти інтереси довірителя, як учасника антитерористичної операції, у будь-яких органах, установах, підприємствах та організаціях, незалежно від форм власності, підпорядкування та галузевої належності, у будь-яких органах влади та місцевого управління, в тому числі в сільських селищних, міських радах, в органах райдержадміністрації, в органах бюро технічної інвентаризації, перед суб`єктами господарювання, в податкових органах перед фізичними особами підприємцями, в експертних установах, у всіх відповідних органах державної влади та управління, в тому числі в управлінні земельних ресурсів, в органах Держгеокадастру, в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в органах юстиції, в органах нотаріату, в інших компетентних службах, установах та організаціях з питань виділу, приватизації, оформлення, державної реєстрації права власності та отримання на його ім`я свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтованою площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області, при цьому конкретне місце знаходження земельної ділянки, її розмір, межі, площу та будь-які інші умови представники вправі визначати на власний розсуд; після цього представник наділений правом користування та розпорядження цією ж земельною ділянкою (здачі в оренду, позичку, продажу, міни, укладення договорів емфітевзису, суперфіцію, а також будь-яких інших цивільно-правових угод, дозволених законодавством) за ціною та на умовах за своїм розсудом, при цьому всі істотні та факультативні умови договорів, в тому числі, але не виключно, строк дії договорів оренди та розмір орендної плати, суму, за яку буде продаватися земельна ділянка, тощо, представник вправі визначати самостійно згідно з їхніми попередніми домовленостями (а.с.8 том 1).

З копії заяви від 14 травня 2019 року вбачається, що уповноважена особа за довіреністю ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 звертався до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про затвердження проєкту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки з кадастровим № :02:000:5612 загальною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за адресою: Кіровоградська область, Долинський район, Варварівська сільська рада (а.с.10 том 1).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 20 травня 2019 року №11-2526/14-19 СГ затверджено «Проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 35,6216 га за адресою: Кіровоградська область, Долинський район, Варварівська сільська рада»; надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі: рілля площею 2,0000 га (кадастровий номер :02:000:5612) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області; право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :02:000:5612) виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.9 том 1).

На підставі договору купівлі-продажу від 07 червня 2019 року, укладеного між ОСОБА_3 (продавець), який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 (покупець) земельна ділянка площею 2,0 гектара передана у власність покупця. Покупець прийняв та сплатив за земельну ділянку оговорену грошову суму (50 тис грн). Місце розташування земельної ділянки: Кіровоградська область, Долинський район, Варварівська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:5612. Договір посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С. О. (а.с.12-13 том 1).

Підстави скасування попередньої постанови апеляційного суду Верховним Судом України

Скасовуючи судове рішення апеляційної інстанції у даній справі та направляючи її на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд вказав, що апеляційний суд не врахував правових висновків Верховного Суду та дійшов неправильного висновку про те, що у цій справі співвідповідачем за пред`явленим ОСОБА_1 позовом до покупця про визнання недійсним оспорюваного правочину повинен виступати також представник - ОСОБА_3 , який уклав правочин від імені позивача.

Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених підстав, не надав належної та повної оцінки усім доводам апеляційної скарги, зокрема щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень статей 203, 215, 232, 238 ЦК України із урахуванням встановлених у цій справі обставин, не аргументував належним чином відхилення доводів позивача та не оцінив всіх наявних у матеріалах справи доказів, пославшись формально лише на чинність довіреності, на підставі якої діяв представник при укладенні договору купівлі-продажу.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 5 ст. 411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

За вимогами ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Згідно частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Дослідивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 6 ЦК України зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що передбачено статтею 627 ЦК України.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (частина третя статті 237 ЦК України).

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, що встановлено статтею 239 ЦК України.

Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Як передбачено ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України).

Стаття 232 ЦК України регулює правові наслідки правочину, який вчинено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною: правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Отже, правочин, вчинений у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, є оспорюваним. Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Вищезазначені процесуальні норми передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Встановивши, що позивачем ОСОБА_1 не доведено підстав, передбачених статтею 232 ЦК України, для визнання договору купівлі-продажу від 07 червня 2019 року недійсним, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову, оскільки за змістом довіреності від 10 січня 2019 року довіритель ОСОБА_3 мав право на укладення договору купівлі-продажу, визначаючи всі істотні і факультативні умови за своїм розсудом.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права у спірних подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 09 вересня 2021 року в справі № 383/304/20 та від 19 листопада 2021 року в справі № 383/302/20.

Позивач у своїй позовній заяві та апеляційній скарзі посилався як на підставу своїх вимог на норми ст. 232 ЦК України і зазначав, що спірний правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості між ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності, та відповідачем ОСОБА_2 , який також був його представником за довіреністю, і через це виникли несприятливі наслідки для позивача.

Проте, ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що його представник за довіреністю ОСОБА_3 діяв з перевищенням наданих йому повноважень, укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_2 , який діяв від свого імені, а не як представник позивача, за зловмисної домовленості з останнім, і через це виникли несприятливі наслідки для довірителя.

Доводи апеляційної скарги, про те, що позивач не уповноважував довіреністю ОСОБА_3 на продаж спірної земельної ділянки, право власності щодо якої виникло після дати видачі довіреності, з самого початку був проти продажу земельної ділянки, адже вважав, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення не може бути продана у зв`язку з дією мораторію, з ним не погоджувались умови продажу земельної ділянки та вартість земельної ділянки, спростовуються змістом довіреності від 10.01.2019, згідно якої ОСОБА_1 уповноважив, зокрема ОСОБА_3 , вчиняти дії щодо оформлення на його ім`я земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, надав право користування та розпорядження цією ж земельною ділянкою (здачі в оренду, позичку, продаж, тощо) за ціну та на умовах за своїм розсудом, суму за яку буде продаватись земельна ділянка, тощо, строк дії даної довіреності до 10.01.2024 (а.с.8 том 1).

Вказана довіреність не оспорюється і не визнана недійсною в судовому порядку.

Доводи позивача про те, що під час укладання спірного правочину не було його волевиявлення на відчуження земельної ділянки є необґрунтованими.

Доводи щодо наявності в момент укладення оспорюваного правочину умислу в діях представника позивача: представник усвідомлював, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, ґрунтуються на припущеннях.

Оспорюваний правочин - договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07.06.2019 вчинено представником позивача на підставі дійсної (не відкликаної на час його укладення) довіреності від 10.01.2019, якою ОСОБА_1 уповноважив, зокрема ОСОБА_3 самостійно від його імені вчиняти правочини, в тому числі купівлі-продажу, за ціну та на умовах за власним розсудом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Оскільки судом першої інстанції рішення у даній справі ухвалене з додержанням норм матеріального і вимог процесуального права, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2021 року, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний