ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» травня 2023 року

м. Харків

справа № 953/5904/22

провадження № 22ц/818/724/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Маміної О. В.,

за участю секретаря - Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представниця позивача - Дробчак Л. В.,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», представник відповідача - Захаров М. І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2022 року в складі судді Власової Ю.Ю.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування заборгованості та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 08 січня 2021 року з належної йому банківської картки в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» номер НОМЕР_1 здійснені перекази на картки третіх осіб і поповнено два мобільних телефони без його підтвердження. Також відбулось зняття готівкових коштів з розрахункових рахунків НОМЕР_2 та НОМЕР_3 в додатку «Приват для бізнесу». Сума переказів з особистої картки становила 110 106,00 грн, а з рахунку підприємства - 88 000,00 грн, разом - 198 106,00 грн. Вказані операції були проведені з 01 години 52 хвилини по 06 годину 39 хвилин.

Вказав, що вранці 08 січня 2021 року він встановив, що його SIM - карта ( НОМЕР_4 ) заблокована. Він звернувся в сервісний центр «VODAFONE», де йому повідомили, що було здійснено перевипуск його SIM - карти третіми особами без його відома. Після відновлення власного номера йому зателефонували з банку та повідомили, що вночі було скоєно спроби переказу коштів, у зв`язку з чим персональний менеджер вирішив зв`язатись з ним за номером телефону ( НОМЕР_4 ) для підтвердження переказів та, почувши голос інший ніж той, що належить йому, заблокував вказані операції.

Зазначив, що за наслідками незаконних дій третіх осіб він звернувся до служби безпеки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та до правоохоронних органів. За його зверненням відкрито кримінальне провадження № 0000024 від 22 січня 2021 року за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 190 КК України, та розпочато досудове розслідування, в якому його визнано потерпілим.

Вказав, що за період з 01 січня 2021 року по 06 жовтня 2022 року банком незаконно списано його особисті кошти у розмірі 101 369,34 грн у рахунок погашення відсотків за використання кредитного ліміту за викраденими коштами. Такі дії банку є незаконними, а списані грошові кошти мають бути стягнені на його користь.

Зазначив, що він будь-яких письмових чи усних розпоряджень банку про списання його коштів з рахунку не надавав. Своїми діями чи бездіяльністю втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не сприяв та невідкладно вжив всіх необхідних заходів щодо інформування відповідача про можливі шахрайські операції по його картковому рахунку. Банк покладені на нього обов`язки не виконав, чим порушив його майнові права, нараховуючи йому заборгованість за викраденими коштами.

Просив скасувати нараховану банком за період з 01 січня 2021 року по день постановлення рішення по належному йому картковому рахунку НОМЕР_2 за договором SAMDNWFC1 від 13 червня 2019 року заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом; стягнути з банку на його користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 101 369,34 грн та зарахувати їх на належну йому картку.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково; скасовано нараховану Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за період з 08 січня 2021 року по 07 грудня 2022 року по належному йому картковому рахунку № НОМЕР_2 за договором SAMDNWFC1 від 13 червня 2019 року заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом; стягнуто з банку на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 101 369,34 грн та зараховано їх на належну ОСОБА_1 картку; у задоволенні позову у іншій його частині - відмовлено; стягнуто з банку на користь держави судовий збір у розмірі 2 006,09 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що позивач передавав SIM-карту фінансового номеру разом з мобільним телефоном третім особам, коли звертався до сервісу ремонту мобільних телефонів. Суд не встановив точний час повідомлення банку клієнтом про втрату фінансового номеру. Номер телефону використовувався абонентом знеособлено, що цілком сприяло шахраям у можливості здійснити заміну SIM-карти, а банк не може відповідати за дії чи бездіяльність мобільного оператора, з вини якого існує можливість дистанційно використовувати номери інших користувачів для скоєння злочину. Власна недбалість та бездіяльність позивача щодо захисту власного мобільного фінансового телефону та SIM-карти сприяла третім особам в доступі до фінансового номеру телефону, заміні SIM-карти та в подальшому до доступу до персональних даних позивача у системі «Приват-24», банківських ідентифікаційних даних для здійснення шахрайських операцій по списанню коштів. Вина банку виключається, оскільки сам клієнт своїми діями посприяв у несанкціонованому доступі до фінансового номеру, що дало змогу ініціювати платіжні операції. Позивач особисто не повідомив банк про оспорювані транзакції з його рахунку. Наявність кримінального провадження не свідчить про вчинення злочину до постановлення вироку. Позивач звернувся із заявою до правоохоронних органів лише 21 січня 2021 року, тоді як операції мали місце 08 січня 2021 року. Оскільки вини банку у здійсненні несанкціонованого переказу коштів не вбачається, підстав для списання нарахованих відсотків немає. Нарахування позивачу заборгованості за кредитом і відсотками є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом. Банк не був ініціатором та набувачем коштів позивача, а тому на нього не може бути покладено обов`язок з повернення безпідставно набутих коштів. З відповідними вимогами позивач має звертатися до власників банківських рахунків, на які здійснено зарахування коштів.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

16 травня 2023 року електронною поштою до суду апеляційної інстанції від представника відповідача надійшли письмові пояснення з додатками, в яких він вказав, що станом на час здійснення списання коштів на 08 січня 2021 року сума заборгованості становила 196 009, 27 грн.

16 травня 2023 року до суду апеляційної інстанції від представниці позивача надійшли додаткові пояснення з витягом рахунку позивача на час здійснення списання коштів, в яких зазначено, що в ніч на 08 січня 2021 року незаконно знято суму в розмірі 199 770, 36 грн.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив відмовити в задоволенні позову позивачу. При цьому наполягав на тому, що доказів незаконного списання коштів позивачем не надано. Зазначив, що сума заборгованості станом на 08 січня 2021 року склала 196 009, 27 грн.

Представниця позивача в суді апеляційної інстанції вважала апеляційну скаргу необгрунтованою. Зазначила, що суд першої інстанції повно дослідив обставини справи та встановив факт незаконного списання коштів з рахунку позивача. При цьому вказала, що сума незаконно списаних коштів склала 199 770, 36 грн, що підтверджено і випискою з рахунку позивача, яку надав банк.

Письмові пояснення та додаткові пояснення з додатками, які надійшли від учасників справи під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, долучені до матеріалів справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково, рішення суду - змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що списання грошових коштів з рахунків позивача було несанкціонованим. Беззаперечних доказів того, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не надано, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 - огли є клієнтом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на підставі, зокрема, угоди SAMDNWFC1 від 13 червня 2019 року (а.с.41-44).

08 січня 2021 року з картки ОСОБА_1 - огли № НОМЕР_5 несанкціоновано списано грошові кошти у сумі 199 770,36 грн.

Кошти переказано через «Експрес платіж» в сумі 83 729,35 грн на картку № НОМЕР_6 громадянина ОСОБА_2 , в сумі 40 000,00 грн на картку № НОМЕР_7 громадянки ОСОБА_3 , у сумі 20 000,00 грн на картку № НОМЕР_8 того ж клієнта, у сумі 20 000,00 грн на картку № НОМЕР_9 ОСОБА_4 , в сумі 20 000,00 грн на картку № НОМЕР_10 того ж клієнта, в сумі 5003,00 грн на поповнення рахунку мобільного телефону НОМЕР_4 заявника ОСОБА_1 , в сумі 5003,00 грн на поповнення рахунку мобільного телефону НОМЕР_11 клієнта ОСОБА_5 , що підтверджується висновком банку від 23 вересня 2022 року, випискою по рахунку (а. с. 18, 25-26).

08 січня 2021 року близько першої години ночі на мобільний телефон ОСОБА_1 здійснено кілька дзвінків, на які він не відповідав. Вранці він звернув увагу на те, що його мобільний телефон № НОМЕР_4 , який є фінансовим у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», не обслуговується. Він звернувся до мобільного оператора «VODAFONE», де йому підтвердили, що його номер телефону перезапущено. Він відновив номер і йому зателефонували з банку та повідомили, що вночі було скоєно спробу переказу грошей. Співробітник банку намагався зв`язатись з ним за номером телефону для підтвердження переказів, але почувши не його голос, так як раніше вони були знайомі, заблокував дані операції. Також на початку січня 2021 року він здавав мобільний телефон в центр послуг. В телефоні знаходилась SIM-карта, пароль доступу він повідомив співробітнику центру. Зазначене підтверджується заявою ОСОБА_1 - огли до поліції від 19 січня 2021 року, протоколом допиту потерпілого від 20 січня 2021 року та висновком банку від 23 вересня 2022 року (а. с. 17, 25-26).

Блокування рахунку ОСОБА_1 відбулось 08 січня 2021 року о 08:24, як зазначив банк у відзиві на позов (а. с. 35).

На підставі заяви ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000024 від 22 січня 2021 року за фактом вчинення шахрайських дій. Досудове розслідування триває, ОСОБА_1 визнаний потерпілим (а. с. 15-17, 20-24).

Висновком банку, наданим на виконання постанови заступника начальника відділу Харківської обласної прокуратури про здійснення тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю від 31 серпня 2022 року встановлено, що ОСОБА_1 нанесено матеріальну шкоду внаслідок несанкціонованого перевипуску SIM-карти його фінансового номеру телефону НОМЕР_4 . Частина грошових коштів отримана шахраями на картку, яку вони контролюють - картку № НОМЕР_6 ОСОБА_2 . За інші грошові кошти шахраями придбана криптовалюта. ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до правоохоронних органів (а. с. 25-26).

За період з 01 січня 2021 року по 06 жовтня 2022 року банк нарахував та списав з рахунку ОСОБА_1 - огли 101 369,34 грн у рахунок погашення відсотків за використання кредитного ліміту по рахунку НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору SAMDNWFC1 від 13 червня 2019 року, що підтверджується довідкою від 06 жовтня 2022 року (а. с. 12-14).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705 в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61- 30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21), від 29 серпня 2022 року у справі № 532/1349/19 (провадження № 61-6887св21).

Встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Зазначених висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц, провадження № 61-17629 св 18.

Суд першої інстанції, урахувавши вищезазначені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, що спірні фінансові операції 08 січня 2021 року позивачем не ініціювалися. Зазначені операції виконані невстановленими особами, які здійснивши перевипуск SIM-карти належного позивачу номеру мобільного телефону, що є фінансовим, отримали доступ до його рахунків, відкритих в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк». Виявивши факт заміни SIM-карти та безпідставного списання коштів ОСОБА_1 , - огли невідкладно про нього повідомив банк та в подальшому звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою.

Банк не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б беззаперечно та безспірно доводили, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 08 січня 2021 року щодо перерахування з його рахунку грошових коштів на загальну суму 199 770,36 грн.

Доводи відповідача про те, що відповідач порушив Умови та правила надання банківських послуг, передавав SIM-карту фінансового номеру разом з мобільним телефоном третім особам, коли звертався до сервісу ремонту мобільних телефонів, тобто своїми недбалими діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження. Доказів того, що саме звернення позивача до сервісу ремонту мобільних телефонів призвело до того, що треті особи мали змогу отримати доступ до його рахунків, відповідач не надав.

Суд першої інстанції, встановивши несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку позивача, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Посилання банку в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не встановив точний час повідомлення банку клієнтом про втрату фінансового номеру, що позивач особисто не повідомив банк про оспорювані транзакції з його рахунку, є безпідставними, адже у відзиві на позовну заяву банк сам зазначав, що блокування рахунку ОСОБА_1 відбулось 08 січня 2021 року о 08:24.

Твердження відповідача щодо того, що наявність кримінального провадження не свідчить про вчинення злочину щодо ОСОБА_1 до постановлення вироку, що позивач звернувся із заявою до правоохоронних органів лише 21 січня 2021 року, тоді як операції мали місце 08 січня 2021 року, висновків суду та обставин справи щодо несанкціонованого списання коштів з його рахунку не спростовують. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткового рахунку, відкритого на ім`я позивача, не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи банку щодо того, що нарахування позивачу заборгованості за кредитом і відсотками є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача, та відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом, судова колегія відхиляє, оскільки банком здійснювалось списання коштів з рахунку позивача на погашення процентів за заборгованістю, нарахованою незаконно, що порушує права ОСОБА_1 .

Твердження банку про те, що на нього не може бути покладено обов`язок з повернення безпідставно набутих коштів та застосовано статтю 1213 ЦК України заслуговують на увагу, оскільки у разі виникнення спору стосовно набуття майна або збереження його без достатньої правової підстави договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень вказаної статті. Проте, не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. Посилання у рішенні суду першої інстанції на вимоги статті 1213 ЦК України на правильність рішення суду не вплинуло.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2019 року у справі № 168/613/16-ц, провадження № 61-11711св18.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що рішенням суду першої інстанції скасовано всю нараховану позивачу заборгованість за період з 08 січня 2021 року по 07 грудня 2022 року за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом.

Проте, як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 , наданої банком, після спірних транзакцій від 08 січня 2021 року він продовжив активно користуватися рахунком, знімав кошти, розраховувався за товари і послуги, а також поповнював рахунок, у зв`язку з чим розмір його заборгованості постійно змінювався та станом на 31 жовтня 2022 року склав 212 866,38 грн (а. с. 45-69).

Проценти за користування кредитом за вказаний вище період нараховувались як на суму спірних транзакцій, які позивач не санкціонував, так і у зв`язку з користуванням ним у подальшому кредитними коштами.

Виходячи з матеріалів справи та тих додатків, які надали учасники справи в суді апеляційної інстанції, сума, яку незаконно списано з рахунку позивача становила 199 770,36 грн. У зв`язку з чим, судова колегія вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, доповнивши його резолютивну частину уточненням, що скасуванню підлягає саме заборгованість у розмірі 199 770,36 грн несанкціонованих транзакцій, яку фактично списано з рахунку позивача.

В іншій частині підстав для зміни чи скасування рішення суду не вбачається.

Оскільки апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» по суті заявлених вимог залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2022 року - змінити, виклавши абзац другий його резолютивної частини в наступній редакції.

Скасувати нараховану Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за період з 08 січня 2021 року по 07 грудня 2022 року по належному ОСОБА_1 картковому рахунку № НОМЕР_2 за договором SAMDNWFC1 від 13 червня 2019 року заборгованість, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 199 770, 36 грн несанкціонованих транзакцій та процентів, нарахованих на 199 770, 36 грн несанкціонованих транзакцій.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

О. В. Маміна

Повний текст постанови складено 16 травня 2023 року.