Справа № 366/445/23
Провадження № 2/366/201/23
РІШЕННЯ

Іменем України

26.05.2023 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючого судді Слободян Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Німченко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в смт. Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим через представника, ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження», в особі ліквідатора Котляренка Олега Олеговича, про стягнення невиплаченої матеріальної допомоги при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад позовних вимог

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження», в особі ліквідатора Котляренка О.О. (далі Відповідач), у якому просив стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість у розмірі 130194 грн., яка складається з виплати матеріальної допомоги у зв`язку з ліквідацією підприємства, як працівнику, який попрацював на підприємствах зони відчуження понад 5 років з особливо шкідливими умовами праці у розмірі 65 097 грн. та вихідної допомоги у розмірі 65 097 грн. відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позовні вимоги мотивовані наступним.

20.09.2021 року Позивач прийнятий на роботу в Державне підприємство «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» (далі Підприємство, Відповідач)

07.11.2022 року, згідно наказу Відповідача № 174-ОС, Позивач звільнений з Підприємства у зв`язку з його ліквідацією на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач в день звільнення не працював. Свою трудову книжку він отримав засобами поштового зв`язку через декілька днів після звільнення.

Позивач звернувся до Відповідача з вимогою про розрахунок у відповідності ст. 116 КЗпП України. Після цієї вимоги Відповідач сплатив певну суму коштів Позивачу, однак при цьому не врахував п. 5.1 Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам ДП «ЦОТІЗ» Колективного договору, відповідно до якого, при звільненні у зв`язку з ліквідацією Підприємства, його працівникам, які попрацювали на підприємствах зони відчуження (Державних підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження) з особливо шкідливими умовами праці понад 5 років, виплачується матеріальна допомога у розмірі 3 (трьох) середньомісячних зарплат відповідного працівника.

Позивач же попрацював на підприємствах зони відчуження більше 5 років, а саме з 01.03.2012 року по 07.11.2022 року.

Представник Позивача стверджує, що Відповідач має перед Позивачем заборгованість з виплати матеріальної допомоги у зв`язку з ліквідацією Підприємства у розмірі 65 097 грн., виходячи з розрахунків по заробітній платі Позивача за вересень та жовтень 2022 року.

Крім цього, представник Позивача стверджує про те, що Відповідач не виплатив Позивачу грошові кошти у розмірі 65 097 грн. вихідної допомоги у розмірі 3 середньомісячних заробітних плат у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки Відповідач порушив вимоги трудового законодавства, Позивач вимушений звернутись в суд.

Рух справи

16.02.2023 року позовна заява надійшла до суду разом з клопотання про витребування доказів у Відповідача.

21.02.2023 року відкрите провадження у справі. Задоволено клопотання представника Позивача про витребування доказів. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Перше судове засідання призначене на 21.03.2023 року, відкладене на 19.04.2023 року та 26.05.2023 року.

Позиції сторін

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Про дату, час і місце судового засідання повідомлялись вчасно та належним чином. Представник позивача подав до суду заяву, у якій просив провести розгляд справи без його участі та участі Позивача, при цьому позовні вимоги вони підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся вчасно та належним чином. Причин своєї неявки не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів.

Відзив мотивований наступним.

Позивач звернувся до Відповідача з кредиторською вимогою лише 06.02.2023 року, тобто після спливу 2 місяців після внесення інформації про ліквідацію Підприємства до державного реєстратора (26.07.2022 року), тобто після спливу строку, визначеного п. 3 наказу ДАЗВ від 25.07.2022 року № 73-22 «Про ліквідацію Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження»» (зі змінами). Відповідно, на думку Відповідача, кредиторські вимоги не підлягали задоволенню, про що повідомлено Позивача листом Підприємства. Відповідач зазначає, що строк пред`явлення кредиторських вимог сплив 26.09.2022 року.

Крім цього, Відповідач у відзиві зазначає про те, що Державне підприємство «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» знаходиться на стадії ліквідації, та ще триває його інвентаризація. Відповідач зазначає, що грошові кошти можуть виплачуватись лише за рахунок коштів, отриманих від ведення господарської діяльності, тоді як підприємство припинило свою діяльність, що підтверджується відповідними наказами, а тому позовні вимоги Позивача не можуть бути задоволені.

Також Відповідач у відзиві, крім вищенаведеного посилається на те, що внаслідок військової агресії зс рф Підприємство не може здійснювати господарську діяльність, відповідно не може виплатити Позивачу грошові кошти. При цьому, Відповідач посилається на Листа Торгово-промислової палати «Про підтвердження форс-мажорних обставин» та зазначає про те, що Підприємство не в змозі здійснити розрахунок з Позивачем, відповідно виплати Позивачу не можуть бути задоволені.

Щодо стягнення вихідної допомоги у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Відповідач зазначає про те, що ці кошти виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення. Відповідач у встановлений законодавством строк подав до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення розрахунок видатків, пов`язаних з компенсації та допомоги і надання пільг у відповідності до зазначеного Закону. До цього розрахунку також включено Позивача, однак станом на 21.03.2023 року від УПСЗН Вишгородської районної державної адміністрації до Відповідача не нараховано коштів для виплати їх Позивачу у відповідності до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також Відповідач зазначає, що Підприємству станом на 21.03.2023 року надійшли грошові кошти у розмірі 98 658,57 грн. для компенсації при звільненні громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Ці кошти перераховані трьом звільненим у зв`язку з ліквідацією Підприємства працівникам, а кошти для такої виплати Позивачу ще не надійшли.

Відповідач стверджує, що позовна ця вимога є передчасною та не підлягає задоволенню.

Представник Позивача направив до суду відповідь на відзив.

У цій Відповіді представник Позивача зазначає про те, що твердження Відповідач про те, що строк кредиторських вимог Позивача сплив 26.09.2022 року не грунтується на вимогах законодавства з урахуванням положень ст. 112 ЦК України.

Щодо листа Торгово-промислової палати, на який посилається Відповідач як на підставу неможливості здійснити виплату Позивачу, представник Позивача зазначає про те, що цей лист не є належним доказом щодо невиконання п. 5.1 Положення Підприємства про виплату матеріальної допомоги, оскільки цей лист не розповсюджує свою дію на трудові правовідносини, тим більше, що в ньому зазначено про неможливість виконання зобов`язань у встановлені терміни а не про його невиконання взагалі.

Щодо виплат Позивачу компенсації у відповідності до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», представник Позивача зазначає, що матеріали справи не містять інформації про дії Відповідача, які спрямовані на погашення заборгованості перед Позивачем.

Від Відповідача заперечення на відповідь на відзив до суду не надходило.

Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо виплати матеріальної допомоги у зв`язку з ліквідацією підприємства

Відповідно до ст. 10 КЗпПУ колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Колективний договір укладається на підприємстві, в установі, організації, а також з фізичною особою, яка використовує найману працю (стаття 11 КЗпПУ).

За ч. 1 ст. 12 КЗпПУ сторонами колективного договору є: сторона роботодавця, суб`єктами якої є власник або уповноважений ним орган (особа) чи фізична особа, яка використовує найману працю, та/або її уповноважені представники, зокрема представники відокремлених підрозділів юридичної особи; або сторона працівників, суб`єктами якої є первинні профспілкові організації, які діють на підприємстві, в установі, організації, відокремлених підрозділах юридичної особи, об`єднують працівників фізичної особи, яка використовує найману працю, та представляють інтереси працівників, які працюють на підставі трудових договорів на підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи, а в разі їх відсутності - вільно обрані працівниками для ведення колективних переговорів представники (представник).

Судом встановлено, що Державне підприємство «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» (далі ДП «ЦОТІЗ») належить до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження, що підтверджується п. 1.1 Статуту ДП «ЦОТІЗ» (у новій редакції), затвердженого наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 07.07.2020 року № 145-20 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 18.08.2022 року.

Із зазначеного вбачається, що ДП «ЦОТІЗ» знаходиться в стані припинення.

Протоколом від 10.10.2018 року № 2 на зборах трудового колективу схвалено колективний договір ДП «ЦОТІЗ» на 2018-2020 роки (далі Колективний Договір), який зареєстрований Іванківською районною державною адміністрацією Київської області за реєстраційним № 12 від 18.10.2022 року.

Додатком 7 до Колективного договору є затверджене директором ДП «ЦОТІЗ» Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» (далі Положення).

Протоколом загальних зборів трудового колективу ДП «ЦОТІЗ» від 01.12.2020 року № 1 до Колективного договору внесено зміни та доповнення, які зареєстровані за № 12 в Іванківській районній державній адміністрації Київської області.

Відповідно до п. 2 розділу І Колективного договору, його сторонами є ДП «ЦОТІЗ» в особі директора (Роботодавець) з однієї сторони та спільний представницький орган профспілкових організацій, які здійснюють свої повноваження на підприємстві, в особі голови спільного представницького органу (Профспілкова сторона), з другої сторони.

Згідно п. 5 розділу І Колективного договору, останній поширюється на всіх його працівників незалежно від того, чи є вони членами профспілки, на обраних і штатних працівників профспілкової організації Підприємства.

Відповідно до п. 5.1 цього Положення, при звільненні у зв`язку з ліквідацією Підприємства , його реорганізацією або скороченням чисельності працівників Підприємства, працівникам виплачується матеріальна допомога у розмірі: працівникам, які пропрацювали на підприємствах зони відчуження (Державних підприємства, які належать до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження) з особливо шкідливими умовами праці (ОШУП) більше 5 років у розмірі 3 (трьох) середньомісячних зарплат відповідного працівника.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Відповідач доказів зупинення відповідних положень Колективного договору суду не надав.

Судом встановлено, що Позивач в період з 01.03.2012 року по 07.11.2022 року працював на різних підприємства зони відчуження з особливо шкідливими умовами праці (ОШУП), зокрема:

-з 01.03.2012 року по 18.09.2019 року в ДСП «Чорнобильська АЕС»;

-з 02.10.2019 року по 20.07.2020 року в ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» Державного агентства України з управління зоною відчуження;

-з 22.09.2020 року по 16.09.2021 року в ДСП «Північна Пуща».

Наведене підтверджується копією трудової книжки Позивача серії НОМЕР_1 .

Відомостей про роботу Позивача у Відповідача трудова книжка не містить.

Разом з цим, згідно роздруківки з порталу Пенсійного Фонду України, Позивач 20.09.2021 року прийнятий на роботу до Відповідача.

Згідно наявної в матеріалах справи копії наказу Відповідача № 174-ОС, Позивач звільнений з роботи 07.11.2022 року.

Таким чином, Позивач попрацював на підприємствах зони відчуження більше 5 років. Зазначений факт сторонами не оспорюється.

Наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 25.07.2022 року № 73-22 «Про ліквідацію державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» (далі Наказ) припинено ДП «ЦОТІЗ», шляхом ліквідації.

Наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 10.08.2022 року № 79-22 «Про внесення змін до наказу ДАЗВ від 25.07.2022 року № 73-22 «Про ліквідацію державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження»» внесено зміни до Наказу.

П. 2 Наказу № 73-22 Утворено Ліквідаційну комісію ДП «ЦОТІЗ». Головою цієї комісії визначено в.о. директора ДСП «ЦСП» Котляренка О.О. (додаток до Наказу).

Згідно п. 3 Наказу, встановлено строк для пред`явлення кредиторами своїх вимог до ДП «ЦОТІЗ» протягом двох місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

П. 5 Наказу затверджено План заходів з ліквідації ДП «ЦОТІЗ», згідно з яким, крім іншого, у п. 12 (зі змінами) визначено, що проведення погашення вимог кредиторів проводиться у термін протягом 2-х місяців з моменту закінчення строку виявлення вимог кредиторів.

Наказом ДП «ЦОТІЗ» (Відповідач) № 174-ОС від 07.11.2022 року Позивача звільнено з роботи у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

В день звільнення (07.11.2022 року) Позивач не працював.

06.02.2023 року Позивач засобами поштового зв`язку надіслав вимогу про розрахунок на адресу Відповідача.

06.03.2023 року Відповідач надіслав Позивачу лист про відмову у задоволені кредиторських вимог із зазначенням про те, що строк подачі кредиторської вимоги сплив.

Про сплив строку пред`явлення кредиторської вимоги Відповідач також зазначав у відповіді на відзив.

Щодо відзиву в частині виплати матеріальної допомоги у зв`язку з ліквідацією підприємства на позовну заяву Відповідача, суд приходить до наступного.

Відповідач посилається про сплив строків пред`явлення кредиторської вимоги Позивачем як на підставу відмови у її задоволенні.

Відповідно до ч. 4 ст. 112 ЦК України, вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно

За ч. 3 цієї статті, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Відповідно до п. 14 Плану заходів з ліквідації ДП «ЦОТІЗ», затвердженого наказом Державного агентства з управління зоною відчуження від 25.07.2022 року № 73-22 (зі змінами, внесеними наказом ДАЗВ від 10.08.2022 року № 79-22) зазначено такий захід як «Звільнити з роботи працівників відповідно до законодавства».

А тому, пропущення Позивачем встановленого ліквідаційною комісією строку пред`явлення кредиторської вимоги не є підставою для відмови у задоволенні таких вимог, а тому, твердження Відповідача про сплив строків пред`явлення кредиторської вимоги як на підставу відмови у її задоволенні не грунтується на вимогах чинного законодавства та суперечить положенням п. 14 Плану заходів з ліквідації ДП «ЦОТІЗ», відповідно, не приймається судом до уваги.

Крім цього, Відповідач посилається на те, що Підприємство знаходиться на стадії ліквідації та не має власних коштів для погашення кредиторських вимог.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як передбачено ч.1ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання грошового зобов`язання.

Відповідно дост.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістомст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Верховний Суд України неодноразово звертав увагу на те, що відсутність асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі №21-44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Отже, відсутність коштів у підприємства не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права.

Крім цього, Відповідач зазначає про те, що внаслідок військової агресії зс рф Підприємство не може здійснювати господарську діяльність, відповідно не може виплатити Позивачу грошові кошти. При цьому, Відповідач посилається на Листа Торгово-промислової палати «Про підтвердження форс-мажорних обставин» та зазначає про те, що Підприємство не в змозі здійснити розрахунок з Позивачем, відповідно виплати Позивачу не можуть бути задоволені.

Суд не приймає такі доводи Відповідача з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21), яка прийнята після подання касаційної скарги та у порядку частини третьої статті 400 ЦПК України підлягає врахуванню при вирішенні цієї справи, виклала висновок, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили. При цьому відступила від висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) про те, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - є сертифікат, виданий у ТПП України.

Оскільки обставини непереборної сили не підтверджено сертифікатом ТПП України, суд допускає, що у відповідача, як і у більшості господарюючих суб`єктів на території України внаслідок військової агресії рф погіршився фінансовий стан порівняно з іншими звітними періодами, але це не є підставою для звільнення від виконання зобов`язань, в т.ч. за чинним Колективним договором.

Отже, Позивач попрацював на підприємствах зони відчуження більше 5 років та наказом ДП «ЦОТІЗ» (Відповідач) звільнений у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, Позивачу підлягає стягненню з Відповідача виплата 3 середньомісячних зарплат відповідного працівника на підставі п. 5.1 Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» як працівнику, який звільнений у зв`язку з ліквідацією Підприємства та який пропрацював на підприємствах зони відчуження (Державних підприємства, які належать до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження) з особливо шкідливими умовами праці (ОШУП) більше 5 років.

Представник Позивача просить стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість з виплати матеріальної допомоги у зв`язку з ліквідацією Підприємства як працівнику, який попрацював на підприємствах зони відчуження більше 5 років з особливо шкідливими умовами праці у розмірі 65 097 грн.

У цьому випадку, визначаючи суму заборгованості Відповідача перед Позивачем, суд враховує положення розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, відповідно до якого, крім іншого, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Оскільки Позивача звільнено з роботи у листопаді 2022 року, відповідно середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат Позивачу у вересні та жовтні 2022 року.

Згідно довідки про доходи, витребуваної за клопотанням представника Позивача у Відповідача слідує, що заробітна плата Позивача становила:

-у вересні 2022 року 21 699 грн.;

-у жовтні 2022 року 21 699 грн.

Отже, середньомісячною заробітною платою Позивача є сума 21 699 грн. (21 699 +21 699 /2=21 699).

Таким чином, відповідно до положень п. 5.1 Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження», з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума у розмірі 65 097 грн. (21 699 *3= 65097) як матеріальна допомога у зв`язку з ліквідацією підприємства працівнику, який попрацював на підприємствах зони відчуження (Державних підприємства, які належать до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження) з особливо шкідливими умовами праці (ОШУП) понад 5 років.

За таких обставин, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вихідної допомоги у відповідності п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон), для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: - евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття).

Судом встановлено, що Позивач є громадянином 2 категорії, який евакуйований 1986 році із зони відчуження, що підтверджується копією відповідного посвідчення Позивача серії НОМЕР_2 від 11.05.1993 року (посвідчення безстрокове).

Відповідно до наказу Відповідача № 174-ОС від 07.11.2022 року про звільнення Позивача, останній звільнений у зв`язку з ліквідацією Підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

За цим же наказом, Позивачу вирішено здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі 3 середньомісячних заробітних плат у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону.

Представник Позивача стверджує, що Позивачу не перераховано грошові кошти у відповідності до Закону. Відповідач цього не оспорює та посилається на те, що ним 08.12.2022 року, в терміни, що визначені Порядком використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 20.09.2005 року № 936, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення подано розрахунок видатків, пов`язаних з компенсації та допомоги і надання пільг у відповідності до Закону, однак станом на 21.03.2023 року від УПСЗН Вишгородської районної державної адміністрації до Відповідача не нараховано коштів для виплати їх Позивачу у відповідності до Закону, відповідно у Відповідача відсутня можливість виплатити кошти Позивачу.

Відповідно до ст. 21 Закону, особам, віднесеним до категорії 2 (пункт 2 статті 14) (до яких віднесений Позивач), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема пільги, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 11, 12, 17, 18, 20, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 29, 30, 31 статті 20.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону, особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування.

У разі вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також зберігається за їх бажанням посадовий оклад, тарифна ставка (оклад) на новому місці роботи, але не більше одного року. Їм також гарантується працевлаштування з урахуванням їх побажань або можливість навчання нових професій (спеціальностей) із збереженням у встановленому порядку середньої заробітної плати за останнім місцем роботи за весь період перепідготовки, але не більше одного року.

Відповідно до п. 1 та 2 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 20.09.2005 року № 936 (далі Порядок), 1. Цей Порядок визначає механізм використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, головним розпорядником яких є Мінсоцполітики.

Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня за програмами є структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних і Київської міської держадміністрацій, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад, Фонд соціального захисту інвалідів.

За п. 3 цього Порядку органи соціального захисту населення, що проводять нарахування та виплати, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ( 796-12 ) (далі - Закон), звіряють у разі потреби отриману від громадян інформацію щодо правомірності нарахування компенсаційних виплат з відділами персоніфікованого обліку згідно з Єдиним автоматизованим реєстром осіб, які мають право на пільги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. N 117 ( 117-2003-п ) (Офіційний вісник України, 2003 р., N 5, ст. 177).

Відповідно до пп. 6 п. 4 Порядку, виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом ( 796-12 ), проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах(крім м. Києва) рад (далі - уповноважений орган) за місцем фактичного проживання (перебування) працюючих та непрацюючих громадян, у тому числі пенсіонерів, працюючим і непрацюючим громадянам і пенсіонерам, зокрема пенсіонерам та особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та інших органів, громадянам, що провадять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, громадянам, які працюють у громадян, що провадять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, а саме: виплата допомоги у трикратному розмірі середньомісячної заробітної плати у разі вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а також збереження за їх бажанням посадового окладу, тарифної ставки (окладу) на новому місці роботи відповідно до пункту 7 частини першої статті 20, пункту 1 частини першої статті 21, пункту 1 частини першої статті 22 Закону ( 796-12 ).

За п. 5 та 6 Порядку, 5. Соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 6-13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та фізичними особами - підприємцями (далі - підприємства) відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Підприємства реєструються уповноваженим органом, для чого подають не пізніше ніж за два місяці до початку кожного бюджетного року відомості про підприємство з визначенням кількості постраждалих осіб за категоріями отримувачів компенсацій та допомоги певних видів та кількості громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, за формою, затвердженою Мінсоцполітики, і списки громадян із зазначенням прізвища, імені та по батькові, категорії, серії та номера посвідчення (за наявності), місця проживання (перебування), реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії (за наявності) та номера паспорта громадянина України (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті) або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, внесені до паспорта громадянина України.

До 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов`язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів, за затвердженою Мінсоцполітики формою та реєстр отримувачів компенсаційних виплат і допомоги певних видів, де зазначаються прізвище, ім`я та по батькові, категорія, номер посвідчення, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію (за наявності) та номер паспорта громадянина України (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті) або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, внесені до паспорта громадянина України, відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги.

Судом встановлено, що Відповідач 08.12.2022 року, тобто в термін, визначений Порядком, подав до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення розрахунок видатків, пов`язаних з компенсації та допомоги і надання пільг у відповідності до зазначеного Закону.

До цього розрахунку включено Позивача, а також інших працівників Підприємства, зокрема ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно поданого Відповідачем до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення розрахунку видатків для компенсації виплат працівникам Підприємства, звільненим у зв`язку з його ліквідацією у відповідності до Закону, відшкодуванню підлягає сума 287 735,13 грн.

Відповідно до виписки по особовому рахунку Відповідача з АТ «УКРГАЗБАНК» за період з 01.11.2022 року по 21.03.2023 року, з УСЗН Вишгородської РДА до Відповідача перераховано грошові кошти у сумі 98658, 57 грн. (88113,57 грн. 28.12.2022 року та 10545 грн. 30.12.2022 року) для часткової виплати компенсації звільненим працівникам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у відповідності до Закону.

Відомостей про нарахування УСЗН Вишгородської РДА на рахунок Підприємства іншої суми грошових коштів матеріали справи не містять. Ця обставина ніким не оспорюється.

Згідно платіжної відомості № 88 від 29.12.2022 року, працівникам Підприємства ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виплачено кошти у відповідності до Закону у розмірі 35792,71 грн. та 35277,55 грн., що разом становить 71070, 26 грн.

Згідно платіжної відомості № 101 від 31.12.2022 року, працівнику Підприємства ОСОБА_5 виплачено кошти у відповідності до Закону у розмірі 8488,73 грн.

Суд враховує, що Відповідач у наказі № 174-ОС від 07.11.2022 року про звільнення Позивача з роботи, зазначив про виплату останньому 3 середньомісячних заробітних плат у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону.

Крім цього, суд враховує, що кошти, які перераховані з УСЗН Вишгородської РДА на рахунок Підприємства для виплат працівникам Підприємства, звільненим у зв`язку з його ліквідацією у відповідності до Закону, перераховані трьом зазначеним вище працівникам. Також суд враховує своєчасне звернення Відповідача до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення з розрахунком видатків для компенсації виплат працівникам Підприємства, звільненим у зв`язку з його ліквідацією.

За цих обставин суд приходить до висновку про відсутність в діях Відповідача бездіяльності, спрямованої на невиплату Позивачу належних йому сум у відповідності до Закону.

Така поведінка Відповідача свідчить про те, що останній за можливості вживає всі заходи щодо здійснення передбачених законодавством виплат працівникам Підприємства, які звільняються у зв`язку з його ліквідацією.

Також суд звертає увагу, що кошти, які представник Позивача просить стягнути з Відповідача у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону ще не перераховані УСЗН Вишгородської РДА для здійснення відповідних виплат Позивачу.

Розпорядником цих коштів є органи соціального захисту населення (п. 3 Порядку), відповідно, лише від цих органів залежить нарахування коштів підприємству для їх подальшої виплати Позивачу.

Таким чином, кошти у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону можуть бути стягнуті з Відповідача на користь Позивача лише після їх перерахування УСЗН Вишгородської РДА на рахунок Відповідача, оскільки останній не є розпорядником цих коштів.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з Відповідача на користь Позивача коштів з виплати вихідної допомоги у розмірі 3 середньомісячних заробітних плат у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону є передчасною, а тому, у її задоволенні слід відмовити.

Судові витрати

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, необхідно сплатити судовий збір в сумі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день подачі позову становить 1073,60 грн.

Позивач при подачі позову до суду мав сплатити судовий збір у розмірі 2147,20 за дві позовні вимоги майнового характеру (1073,60 грн. за вимогу про стягнення заборгованості з виплати матеріальної допомоги у зв`язку з ліквідацією підприємства, як працівнику, який попрацював на підприємствах зони відчуження понад 5 років з особливо шкідливими умовами праці, та 1073,60 грн. за вимогу про стягнення вихідної допомоги у відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».)

Рішенням суду позовні вимоги задоволено на 50 % (із 130194 грн. заявлених вимог задоволено 65097 грн.)

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову до суду Позивача звільнено від сплати судового збору.

З урахуванням зазначеного, суму судового збору у розмірі 1073, 60 грн., яку мав би сплатити Позивач за вимогу про стягнення з Відповідача вихідної допомоги у відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у задоволені якої судом відмолено, слід віднести на рахунок держави.

При цьому, з відповідача підлягає стягненню сума судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 1073,60 грн. за задоволену позовну вимогу про стягнення заборгованості з виплати матеріальної допомоги у зв`язку з ліквідацією підприємства, як працівнику, який попрацював на підприємствах зони відчуження понад 5 років з особливо шкідливими умовами праці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 84, 89, 141, 247, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_1 заборгованість з невиплаченої матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з ліквідацією підприємства як працівнику, який попрацював на підприємствах зони відчуження більше 5 років з особливо шкідливими умовами праці у розмірі 65 097 грн. (шістдесят п`ять тисяч дев`яносто сім гривень).

Стягнути з Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь держави судовий збір у розмірі 1073, 60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 26.05.2023 року.

Повне найменування сторін та їх місцезнаходження

Позивач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Відповідач: Державне підприємство «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» (07270, Київська область, м. Чорнобиль, вул.. К. Лібкнехта, 10. Код ).

Суддя Н.П. Слободян