Справа № 646/7818/21
Провадження № 2/553/1680/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
22.03.2023м. Полтава
Ленінський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого - судді Грошової Н.М.
за участю секретаря судового засідання - Левицької В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування,
26.11.2021 до Червонозаводського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 113 352,00 грн., що включає 566767,00 грн. витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника та 56 676,00 грн. моральної шкоди.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 26 липня 2020 року приблизно о 04:50 годині, у м. Харкові в районі будинку № 82 по пр. Гагаріна, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Fіat 500, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу. Внаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_3 загинула на місці події та згідно з висновком судово-медичної експертизи причиною смерті останньої стала сукупна тупа травма тіла. Порушення вимог п. 18.1 ПДР України водієм ОСОБА_2 відповідно до висновку експертизи знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками. Вказані обставини встановлені вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.12.2020 у справі № 646/6732/20, який набув чинності 22.01.2021. Цим вироком ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Позивач є єдиним сином померлої ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Fіat 500, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» на підставі полісу ОСЦПВ № АО/447Ю77 від 30.09.2019. Термін дії полісу з 05.10.2019 до 04.10.2020. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну - 130 000,00 грн.
В обґрунтування вимог щодо відшкодування спричиненої моральної шкоди, позивач вказує, що моральна шкода полягає у моральних стражданнях, які виразилися у стресовому, нервовому потрясінні, душевних переживаннях у зв`язку із фактом смерті матері, ОСОБА_3 , в результаті ДТП спричиненого винними діями ОСОБА_2 , який керував автомобілем Fіat, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після цього позивач відчував та відчуває беззахисність та тривогу, погіршився сон, виникли головні болі, підвищився тиск.
З урахуванням ст.3, п. 27.3 та п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», смерть ОСОБА_3 в результаті ДТП за участі застрахованого транспортного засобу Fіat, р.н. НОМЕР_1 , є страховим випадком, тому ПрАТ «ХМСК» повинно сплатити позивачу загальну суму страхового відшкодування у розмірі 113 352,00 грн., що включає 56 676,00 грн. витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника та 56 676,00 грн. моральної шкоди, внаслідок смерті ОСОБА_3 .
28.07.2020 ОСОБА_2 направив до ПрАТ «ХМСК» повідомлення про ДТП, а 02.09.2021 позивач звернувся до ПрАТ «ХМСК» із заявою про виплату страхового відшкодування у сумі 113 352,00 грн. та 15.09.2021 та 11.11.2021 повторно направив заяву до страхової компанії, однак відповіді на вказані заяви отримано не було, страхове відшкодування не сплачено.
Ухвалою судді Червонозаводського районного суду міста Харкова від 30.11.2021 передано вказану справу до Комінтернівського районного суду м. Харкова за підсудністю.
Ухвалою судді Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25.01.2022 відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, з подальшим його продовженням.
Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду міста Харкова, Комінтернівського районного суду міста Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом міста Полтави.
Відповідно до акту приймання - передавання справ до Ленінського районного суду міста Полтави з Комінтернівського районного суду міста Харкова надійшла справа № 646/7818/21.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 29.12.2022 прийнято до провадження цивільну справу, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
На виконання розпорядженням Голови Верховного Суду № 65 від 17.11.2022 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» Ленінському районному суду м. Полтави необхідно забезпечити розгляд справ (проваджень), які до 22 листопада 2022 року включно надійшли на розгляд суду.
У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Лежин В.І. в судове засідання не з`явилися. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач - ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», в судове засідання повторно не з`явилися, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про відкладення справи та відзив на позов до суду не надходили.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст.ст.280-281 ЦПК України.
Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26 липня 2020 року приблизно о 04:50 годині, у м. Харкові в районі будинку № 82 по пр. Гагаріна, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Fіat 500, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу. Внаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_3 загинула на місці події.
Так, відповідно до вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2020 року у справі № 646/6732/20, 26 липня 2020 року приблизно о 04:50 годині, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи технічно справним автомобілем Fіat 500, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по пр. Гагаріна у м. Харкові зі сторони вул. Молочна в напрямку вул. Сидоренківська зі швидкістю близько 147 км/ год, що перевищує максимально допустиму швидкість руху у населеному пункті, чим грубо порушив вимоги п.12.4 ПДР України. В процесі руху по вказаній вулиці в районі буд. № 82 по пр. Гагаріна, ОСОБА_2 , діючи необережно, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не врахував дорожню обстановку та той факт, що на пішохідному переході перебувала пішохід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грубо порушив вимоги п.18.1 ПДР України; не зменшив швидкість руху транспортного засобу, не зупинився перед пішохідним переходом та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу з права наліво по ходу руху його автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_3 загинула на місці події та згідно з висновком судово-медичної експертизи причиною смерті останньої стала сукупна тупа травма тіла. Порушення вимог п. 18.1 ПДР України водієм ОСОБА_2 , які згідно з висновком експертизи знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, виразилися в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем Fіat 500, проявив неуважність, при наближенні та проїзді нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість свого руху і не зупинився, щоб надати дорогу пішоходу - ОСОБА_3 , яка перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу з права наліво по ходу його руху та допустив на неї наїзд, що спричинило вищевказані тяжкі наслідки.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання. Вказаний вирок. набрав законної сили 22.01.2021.
Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Отже, з огляду на викладене та відповідно до положення статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені вироком суду від 22 грудня 2020 року у справі № 646/6732/20.
На момент дорожньо-транспортної пригоди 26.07.2020 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля Fіat 500, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» відповідно до полісу ОСЦПВ № АО/447Ю77 від 30.09.2019, термін дії полісу - з 05.10.2019 до 04.10.2020. Страхова сума на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну - 130 000,00 грн.
28 липня 2020 року ОСОБА_2 направив до ПрАТ «ХМСК» повідомлення про ДТП, яка відбулась 26.07.2020.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином померлої ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 06.10.1964, видане Орджонікідзевським р/б ЗАГС ).
02.09.2021 позивач звернувся до ПрАТ «ХМСК» із заявою про виплату страхового відшкодування у сумі 113 352,00 грн. та 15.09.2021 та 11.11.2021 повторно направив заяву до страхової компанії.
На підтвердження направлення звернень до страхової компанії позивачем долучено до позову відповідні роздруківки, копії чеків, накладних та описи вкладень. Однак, позивачем відповіді на вказані заяви отримано не було, страхове відшкодування не сплачено.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб..
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (ч. 2 ст. 1193 ЦК України).
Доказів непереборної сили або умислу померлого під час вчинення ДТП матеріали справи не містять.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Нормами ст.1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Згідно ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними відносно ст. 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.
Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Таким чином, за встановлених обставин справи, відповідач як страховик є зобов`язальним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Згідно з пунктом 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Отже, у випадку, якщо було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, то у разі понесення таких витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є страховик (МТСБУ). При цьому, законодавцем встановлено межу щодо розміру відшкодування, і загальний розмір якого стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункту 27.4. статті 27 Закону України № 1961-IV).
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 607/3451/16-ц.
Розмір мінімальної заробітної плати станом на 26.07.2020 р. становив 4723 грн. (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ).
На підставі п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загальний розмір відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат на день настання страхового випадку(4723 грн. * 12 МЗП = 56 676,00 грн.).
У зв`язку із викладеним, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 56 676,00 грн., а саме витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Також позивач зазначає, що його також завдана моральна шкода, яку оцінює у 300 000,00 грн., яка полягає у моральних стражданнях, які виразилися у стресовому, нервовому потрясінні, душевних переживаннях у зв`язку із фактом смерті матері, ОСОБА_3 , в результаті ДТП спричиненого винними діями ОСОБА_2 , який керував автомобілем Fіat, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після цього позивач відчував та відчуває беззахисність та тривогу, погіршився сон, виникли головні болі, підвищився тиск.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «…Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Згідно п.5 та п.9 вказаної постанови Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
На підставі п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загальний розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат на день настання страхового випадку (4723 грн. * 12 МЗП = 56 676,00 грн.).
Враховуючи обставини справи, тривалість моральних страждань позивача, який внаслідок ДТП втратив близьку людину - мати, суд приходить до висновку про достовірність, обґрунтованість доводів та вимог позивача щодо заподіяння йому моральних страждань, а визначена позивачем сума завданої моральної шкоди у розмірі 56 676,00 грн., з урахуванням вимог п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на думку суду, відповідає вимогам співмірності, розумності і справедливості.
При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує засади розумності та справедливості та глибину фізичних та душевних страждань позивача у зв`язку із трагічною смертю матері.
Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд зазначає, що відповідач відзив на позов не подав, будь-яких доказів на спростування розрахунку спричиненої шкоди чи обов`язку щодо її відшкодування не надав.
Таким чином, суд вважає заявлені позовні вимоги про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» страхового відшкодування у розмірі 113 352,00 грн., що включає 566767,00 грн. витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника та 56 676,00 грн. моральної шкоди, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1133,52 грн., відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 258-259, 263- 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 загальну суму страхового відшкодування у розмірі 113 352 (сто тринадцять тисяч триста п`ятдесят дві) гривні 00 копійок.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» на користь держави судовий збір у сумі 1133 (одна тисяча сто тридцять три) гривні 52 копійки.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч.1 ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Повний текст заочного рішення складено 07.04.2023.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
Представник позивача - адвокат: Лежнін Володимир Ігорович, адреса: АДРЕСА_2 .
Головуючий суддя: Н.М. Грошова