Дата документу 11.04.2023Справа № 554/1678/23
Провадження № 2/554/4114/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Андрієнко Г. В.,

за участю секретаря судового засідання Звігольської О. Ю.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Солонцівської селищної ради смт. Солонцівка Дергачівського району Харківської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просить розірвати шлюб, зареєстрований 01.06.2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківської області , актовий запис № 1553 між сторонами; визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який самостійно здійснює догляд та виховання неповнолітньої дитини. Судові витрати покласти на відповідачку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.06.2018 р. позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 , з якою проживав однією сім`єю до жовтня 2021 року, після чого їх спільне проживання з відповідачем було фактично припинено. Від вказаного шлюбу в них народилася донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на теперішній час проживає з батьком. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки протягом останнього року вони втратили почуття любові один до одного, що призвело до припинення шлюбних відносин. Кожен з них має різні погляди на сімейне життя. Мають місце сімейні чвари, свідком яких є дитина.

На теперішній час ведення спільного господарства між ними та сумісне проживання припинено, підтримувати сімейні відносини не бачить сенсу. Крім того, до теперішнього часу дитина проживає в квартирі , що належить його матері за адресою : АДРЕСА_1 .Дитина знаходиться на повному утриманні батька , мати життям не цікавиться , з осені 2021 р. живе своїм життям. З жовтня 2021 р. по даний час батько самостійно здійснює догляд та виховання неповнолітньої дитини. У січні 2023 р. позивач дізнався, що відповідачка проживає у м. Полтаві та орендує житло. На підставі викладеного, позивач звернувся за судовим захистом.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 27.02.2023 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Після усунення недоліків 07.03.2023 р. відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації у Харківської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Справу призначено до підготовчого судового засідання .

13.03.2023 р. до суду надійшла заява представника позивача адвоката Алтухова А.В. про залучення до участі в справі належну 3 особу Службу у справах дітей Солонцівської селищної ради смт. Солонцівка Дергачівського району Харківської області, оскільки після відкриття провадження по справі стало відомо, що повноваження органу опіки та піклування по смт. Солонцівка Дергачівського району Харківської області нещодавно передано Службі у справах дітей Солонцівської селищної ради смт. Солонцівка Дергачівського району Харківської області.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14.03.2023 р. клопотання задоволено та до участі у справі залучена належна 3 особа - Служба у справах дітей Солонцівської селищної ради смт. Солонцівка Дергачівського району Харківської області, доручено виготовити висновок стосовно можливості визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком.

28.03.2023 р. підготовче судове засідання по справі закрито.

Позивач в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася , надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала.

Представник Служби у справах дітей Солонцівської селищної ради Харківського району Харківської області прохав розглянути справу без їх участі , на підставі доказів , що містяться в справі та з врахуванням висновку органу опіки та піклування.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши позиції сторін , всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2018 року, актовий запис № 1553 Харківського міського відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківської області.

Від вказаного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Задовольняючи вимогу позову про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом установлено, і це вбачається з наданих сторонами письмових заяв, що позивач та відповідач припинили шлюбні відносини і разом не проживають з жовтня 2021 року, спільне господарство не ведуть.

Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітньої дитини, суд вважає, що цю вимогу заявлено обґрунтовано, її підтверджено протягом судового розгляду, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Стосовно визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 22.12.2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків ) , встановлено, що у сторін від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 3630 від 22.12.2020 р.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає разом із малолітньою донькою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Зараз фактично проживає як ВПО за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою переселенця.

Як встановлено у судовому засіданні і це підтверджується матеріалами справи у їх сукупності, на теперішній час дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, а також вказаний факт визнається відповідачем та в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Статтею 153 Сімейного кодексу України, передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України).

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.

За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 161 СК України , якщо мати та батько , які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того , з ким із них буде проживати малолітня дитина , спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків,особиста прихильність дитини , стан її здоров*я та інші обставини , що мають істотне значення.

Відповідно до наданого висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з батьком , складеного службою у справах дітей Солонцівської селищної ради Харківської області від 05.04.2023 р. , зазначено , що виходячи з інтересів дитини , Солонцівська селищна рада , як орган опіки та піклування , вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

Органом опіки та піклування встановлено, що у ОСОБА_1 відсутні психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин розлади. Відповідно до податкової декларації фізичної особи-підприємця за 2022 рік ОСОБА_5 мав дохід у розмірі 789 420 грн. ОСОБА_1 судимості не має. Встановлено, що ОСОБА_5 має достатній виховний потенціал для забезпечення потреб дитини. Потреби дитини задовольняються на належному рівні , батько здатний виконувати обов`язки щодо її виховання та догляду , має позитивне ставлення до їх виконання.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Сімейне право закріплює в обов`язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

При вирішенні питання щодо місця проживання дитини суд бере до уваги в першу чергу ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини та враховує, що дитина наразі проживає з батьком, який належно ним опікується і утримує, оскільки протилежного відповідачем не доведено.

Жодних доказів того, що проживання дитини разом з батьком шкодить інтересам дитини, її здоров`ю, розвитку тощо, у зв`язку з чим їй слід проживати разом з матір`ю, відповідачем надано не було.

Так, стосовно батька (позивача по справі) відсутні дані про зловживання ним спиртними напоями та вживання наркотичних засобів, а також докази того, що своєю поведінкою він може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини, крім того, через малолітній вік дитина потребує саме батьківського догляду, та не має виняткових обставин, які дають підстави розлучити малолітню дитину з батьком та визначити її місце проживання з матір`ю, а тому суд вважає, що місцем проживання дитини слід залишити місце проживання її батька, що буде відповідати її інтересам та вимогам закону.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи в сукупності, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи вік дитини, беручи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, інші обставини, необхідність забезпечення дитини турботою, суд вважає, що проживання дитини разом із батьком є цілком доцільним.

Належних та допустимих доказів протилежного стороною відповідача відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України суду не надано.

Також суд бере до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги позивача в частині визначення місця проживання дитини, про що до суду надано відповідну письмову заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає задовольнити позовну вимогу про визначення місця проживання дитини разом із батьком.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягать задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в розмірі 50 % , враховуючи те , що відповідач визнає позов.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Солонцівської селищної ради смт. Солонцівка Дергачівського району Харківської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 01 червня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківської області , актовий запис № 1553.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити прізвище ОСОБА_5 .

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_4 , який самостійно здійснює догляд та виховання неповнолітньої дитини.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50% сплаченого судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету сплачений судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою як ВПО АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

третя особа: Служба у справах дітей Солонцівської селищної ради смт. Солонцівка , вул.. Визволителів ,6 , фактичне місцезнаходження смт. Солонцівка , вул.. Пушкіна , 15.

Повний текст судового рішення складено 14 квітня 2023 року.

Суддя Г. В. Андрієнко