Справа №:755/5539/23
Провадження №: 2/755/3507/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, клопотання позивача ОСОБА_1 про розгляд у судовому засіданні справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням та права на реєстрацію постійного місця проживання у житловому приміщенні, -

в с т а н о в и в:

27 квітня 2023 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням та права на реєстрацію постійного місця проживання у житловому приміщенні.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року дану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Разом з тим, 12 травня 2023 року до суду надійшла заява позивача про розгляд вказаної справи в судовому засіданні, за участю двох сторін, яке мотивоване тим, що позивачка бажає прийняти безпосередню участь у судовому засіданні, оскільки має намір подати для огляду в судовому засіданні оригінали документів, для їх звірки з копіями, що містяться а матеріалах справи.

Вивчивши матеріали справи та клопотання, суд дійшов до наступного.

Частиною 2 ст. 19 та п.4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

У відповідності до ст. 19 ЦПК України, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

В той же час, згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду:

1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

За ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Отже, чинним процесуальним законодавством України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - є малозначними.

Однак слід зауважити, що дана позовна заява має немайновий характер, а її спірні правовідносини не є тими, які у відповідності до положень цивільно-процесуального закону, слід розглядати виключно за правилами загального позовного провадження.

В той же час, згідно ст. 277 ЦПК України, питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин. Якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається. Частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що для розгляду спорів, які згідно положень цивільного процесуального законодавства є малозначними (тобто малозначність встановлена законом, а не визнана судом з урахуванням положень ч.ч. 2, 3 ст. 274 ЦПК України), передбачений розгляд справи лише за правилами спрощеного позовного провадження.

Разом з тим, ч. 6 ст. 279 ЦПК України встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Так, відповідно до матеріалів даної справи, подана позовна заява містить у собі вимоги немайнового характеру, оскільки пред`явлені позивачем стосовно визнання за нею права користування житловим приміщенням та права реєстрації у ньому. Тобто предметом даного позову - не є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, вбачається, що дана справа за своїм предметом доказуванням та характером спірних правовідносин, в розумінні положень закону, не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Крім того, суд зазначає, що спрощене провадження, як і загальне позовне провадження спрямовані на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження - не є провадженням, в якому розглядаються безспірні вимоги. Отже, сторони не позбавлені можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, не позбавлені можливості надавати суду свої докази на спростування вимог позову та на підтвердження обставин, викладених у такому позові, у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користуватись своїми правами, передбаченими ЦПК України.

Усі наявні докази на спростування вимог позовної заяви або на її підтвердження, безперешкодно можуть бути надані учасниками справи до суду в межах розгляду такої справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

При цьому, щодо доводів позивача про необхідність призначення судового засідання у даній справі, задля надання до суду оригіналів письмових доказів, для їх звірки з копіями, що містяться в матеріалах справи, суд зауважує наступне.

За змістом ч. 6 ст. 95 ЦПК України, у разі подання до суду копій письмових доказів, суд витребовує їх оригінал з власної ініціативи або за клопотанням учасника справи.

Тобто надання стороною по справі оригіналів доказів без відповідного клопотання однієї із сторін або вимоги суду, не є обов`язковим, відповідно до положень цивільно-процесуального закону.

Разом з тим, у разі необхідності, учасник справи не позбавлений можливості надати суду оригінали письмових документів, подавши їх через канцелярію суду або засоби поштового зв`язку з відповідним клопотанням про їх долучення до матеріалів справи, без проведення судового засідання, в рамках розгляду спору за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Суд також зазначає, що згідно приписів ст. 96 ЦПК України, оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи.

Отже, з огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні клопотання позивача щодо розгляду даної справи в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 223, 274, 277, 279 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про розгляд у судовому засіданні справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням та права на реєстрацію постійного місця проживання у житловому приміщенні - відмовити.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя А.В. Слободянюк