Справа № 131/519/23
Провадження № 22-ц/801/1677/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 рокуСправа № 131/519/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Рибчинського В.П., Стадника І.М.

з участю секретаря судового засідання: Різник Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 131/519/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ващук Юлії Сергіївни на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 червня 2023 року в частині судових витрат, ухвалене у складі судді Олексієнко О. Ю.,

встановив:

У квітні 2023 року позивач звернулася до Іллінецького районного суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 22 вересня 2002 року виконавчим комітетом Леухівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, актовий запис №4. Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 19.01.2021 року по справі № 131/1421 /20, шлюб між сторонами було розірвано. За період перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами за спільні сумісно нажиті грошові кошти було придбано наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 86.9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка кадастровий номер :03:001:0110, реєстраційний номер 212, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га. Вищезазначене нерухоме майно є спільним сумісним майном подружжя.

Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. Відповідач відмовляється поділити спільно набуте майно, тому ОСОБА_1 змушена була звернутись з цим позовом до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 червня 2023 року позов задоволено.

Визнано право приватної власності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт серія НОМЕР_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя:

- Житлового будиноку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 86.9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57131298 від 17.03.2021, Договір купівлі-продажу житлового будинку № 1592 від 05.09.2012 року.

- Земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0110, реєстраційний номер 212, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га.; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57131298 від 17.03.2021, Договір купівлі-продажу житлового будинку № 1592 від 05.09.2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; паспорт серія НОМЕР_3 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт серія НОМЕР_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 2 187,80 гривень за майнову позовну вимогу та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень за Договором про надання правової допомоги від 05 квітня 2023 року.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Ващук Юлія Сергіївна просить скасувати рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 червня 2023 року в частині судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ..

В апеляційній скарзі зазначила, що оскаржуване рішення суду в оскаржуваній частині прийнято із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд першої інстанції не врахував, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті.

Відзив на апеляційну скаргу, від позивача по справі не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином..

Представник відповідача адвокат Ващук Ю.С. 14 серпня 2023 року надіслала суду заяву в якій просить розгляд її апеляційної скарги провести у її відсутність, просить її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на рішення суду, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення за таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Рішення суду першої інстанції оскаржено тільки в частині понесених витрат на правову допомогу, тому в іншій частині рішення не переглядається.

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, дійшов правильного висновку про необхідність зменшення їх розмір та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з врахуванням складності справи та виконаної адвокатом роботи, з дотриманням принципів співмірності, реальності та розумності судових витрат, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суду при визначенні розміру компенсації слід ураховувати (а сторонам доводити) співмірність витрат на оплату послуг адвоката із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року, у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником позивача Покоєвич А.О. надано: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 05 квітня 2023 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера, від 05 квітня 2023 року; детальний розрахунок витрат на правову допомогу за Договором про надання правової допомоги, від 05 квітня 2023 року за надану їй професійну правничу допомогу 15 000 грн. (а.с. 34-36).

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено, а нею по справі понесено судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, вимоги представника позивача про стягнення цих витрат є обґрунтованими.

Разом із тим, розмір витрат на правничу допомогу, визначений представником позивача: 15 000 грн., хоча і є документально обґрунтованим, однак не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зменшення їх розмір та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 2187,80 грн.

Відповідно до висновків, викладених у додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12?94гс20) «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для позивача, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ващук Юлії Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 червня 2023 року в частині стягнення витрат на правову допомогу залишити без змін.

В іншій частині рішення не оскаржувалось, та не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: В.П. Рибчинський

І.М. Стадник