Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4793/22 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Радченка С.В.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №274/4793/22 за позовом міського комунального підприємства «Бердичівводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Корбут В.В. в м. Бердичів,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року КП «Бердичівводоканал» звернулось до суду із позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за оплату житлово - комунальних послуг у розмірі 13128,96 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 02.09.2019 між МКП «Бердичівводоканал» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення. Вказує, що особовий рахунок за № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_1 . Стверджує, що МКП «Бердичівводоканал» забезпечує житлово - комунальними послугами, а саме послугами з централізованого водопостачання, квартири за адресою, за якою зареєстрована та проживає ОСОБА_1 . Вказує, що заборгованість по оплаті за водопостачання почала утворюватися з червня 2013 року, відповідач частково сплачувала надані послуги. Зазначає, що заборгованість, що підлягає стягненню в межах строку позовної давності, станом на 31.07.2022 становить 13 128,98 грн. Враховуючи вищевикладене просить задовольнити позов в повному обсязі.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2023 року позов Міського комунального підприємства «Бердичівводоканал» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Міського комунального підприємства «Бердичівводоканал» заборгованість за період з 01.06.2013 по 31.07.2022 включно у розмірі 13128,96 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що між КП «Бердичівводоканал» та ОСОБА_1 жодних договорів до 01.05.2022 не укладалося, а наданий підприємством договір від 2019 року ОСОБА_1 не підписувала. Зазначає, що ОСОБА_1 була підключена до водопостачання лише 12.04.2022, що підтверджується доданим до матеріалів справи актом вводу в експлуатацію водомірного вузла, після чого ОСОБА_1 01.05.2022 вперше уклала договір з позивачем, а тому вважає, що нарахований борг до лютого 2022 року не відповідає нормам законодавства України. Стверджує, що суду першої інстанції було подано заяву від 15.02.2023 про застосування позовної давності з підстав неправильного його застосування позивачем. Вважає, що таблиця з розшифровкою операцій в період з 01.06.2013 по 31.07.2022 не має суттєвого значення для справи та є недопустимим доказом. Посилається на те, що заборгованості у ОСОБА_1 немає. Зазначає, що оскільки суд першої інстанції не звернув увагу на подану заяву про застосування позовної давності посилається на застосування її судом апеляційної інстанції. Крім того, вказує, що ОСОБА_1 з метою оскарження рішення суду першої інстанції звернулася за правничою допомогою до адвоката, що потягло за собою витрати за надання таких послуг у розмірі 3000 грн., які просить стягнути з позивача. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується листом від 13.09.2022 №07-09/3134 Відділу з питань державної реєстрації Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області.

З акту №16 виконаних робіт в липні 2007 року, підписаним замовником ОСОБА_1 , та виконавцем КП «Бердичівводоканал», об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , було приєднано до мережі централізованого водопостачання.

На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок (обліковий код) № НОМЕР_1 , що підтверджується розшифрофкою операцій за період з 01.06.2013 по 31.07.2022 та квитанціями долученими до апеляційної скарги.

Наведене свідчить про те, що з липня 2007 року ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , отримувала житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення, які надавались КП «Бердичівводоканал».

02 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та КП «Бердичівводоканал» укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Відповідно до акту вводу в експлуатацію водомірного вузла від 12.04.2022 вбачається, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено лічильник .

Таким чином ОСОБА_1 є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються КП «Бердичівводоканал».

Відповідно до розшифровки операцій за період з 01.06.2013 по 31.07.2022 по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 утворилася заборгованість у розмірі 13128,96 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що КП «Бердичівводоканал» надавало відповідачеві зазначені вище послуги, відповідач їх одержувала і не відмовлялася від них у встановленому законом порядку.

Розглядаючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Правовідносини з приводу водопостачання та водовідведення регулюються нормами Законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про питну воду та питне водопостачання».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно п. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 23, 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц (провадження №14-280цс18).

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тобто, споживач послуги має право встановити індивідуальний засіб обліку.

У відповідності до п.18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки.

Відповідно до вимог ст. ст. 66-68 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити оплату за надані йому комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і водовідведення за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення»(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживачі питної води зобов`язані: своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; раціонально використовувати питну воду, не допускати її витоків із внутрішньо будинкових мереж та обладнання; не перешкоджати здійсненню контролю за технічним станом інженерного обладнання в приміщеннях; утримувати в належному технічному і санітарному стані водопровідні мережі та обладнання.

Відповідно до п. 29 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» споживач має право на: 1) зменшення розміру плати у разі: надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання); 2) усунення виконавцем виявлених недоліків у наданні послуг; 3) несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою; 4) перевірку кількісних і якісних показників надання послуг (якість і тиск води, температура гарячої води, температура повітря у приміщеннях тощо) у порядку, встановленому цими Правилами; 5) установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; 6) періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку; 7) ознайомлення з нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг; 8) внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги; 9) звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання та отримання компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт; 10) відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг.

Встановлено, що договір між сторонами про надання послуг не укладався, КП «Бердичівводоканал» надавав відповідачу як споживачу за адресою: АДРЕСА_1 послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовлялася.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не заперечує той факт, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 та користувалася послугами з водопостачання та водовідведення.

Крім того, матеріали справи свідчать про наявність заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами фактично склалися правовідносини з надання послуг з водопостачання та водовідведення, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга - зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення.

Разом з тим, ОСОБА_1 зверталася до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності, яка ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.04.2023 була повернута без розгляду як така, що подано без додержання вимог статті 183 Цивільного процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просить застосувати строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Вбачається, що розрахунок заборгованості виконаний позивачем за період з червня 2013 року по липень 2022 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 заявила про застосування строку позовної давності у суді апеляційної інстанції та те, що позов про стягнення заборгованості подано 09 вересня 2022 року, апеляційний суд дійшов висновку про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за період з червня 2013 року по серпень 2019 року.

Відповідачем не надано доказів сплати грошей за фактично отримані житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за період з вересня 2019 року по липень 2022 року на погашення заборгованості, тому колегія суддів визнала підставним виконаний позивачем розрахунок заборгованості за надані комунальні послуги за вказаний період.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості за період з червня 2013 року по липень 2022 року складає 13128, 96 грн.

Оскільки, судом апеляційної інстанції застосовано строк позовної давності з відповідача підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за період з вересня 2019 року по липень 2022 року у розмірі 7603,76 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що між нею та КП «Бердичівводоканал» не укладався жодний договір про надання послуг, а тому вважає, що у неї відсутній обов`язок з оплати послуг з водопостачання та водовідведення.

Проте, колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на водопостачання та водовідведення, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої послуги.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за період з червня 2013 року по серпень 2019 року та ухвалення нового про задоволення позову частково та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за період з вересня 2019 року по липень 2022 року у розмірі 7603,76 грн.

Щодо витрат на правову допомогу.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд стягнути судові витрати на правничу допомогу за складання апеляційної скарги у розмірі 3000,00 грн.

На підтвердження надання правничої допомоги долучено наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 24 квітня 2023 року з якого вбачається, що договір укладений між адвокатом Паламарчук С.В. та Барашко І.Г.; ордер про надання правової допомоги від 26.04.2023; попередній розрахунок витраченого часу, обсягу і вартості правничої допомоги від 24.04.2023 з якого вбачається, що розмір винагороди адвоката становить 1000 грн за одну годину наданих послуг, а також наведені розрахунки наданих послуг, відповідно до яких за з`ясування фактичних обставин справи та вивчення наданих клієнтом документів - 1 год (1000 грн), за надання правничої консультації щодо формування позиції клієнта - 30 хв (500 грн), за вивчення законодавства та узагальнення судової практики по суті правового питання - 1 год (1000 грн), за складання апеляційної скарги - 1 год. 30 хв (1500 грн), а разом 3000 грн; квитанція до прибуткового касового ордера №106 на суму 3000 грн від 26.04.2023.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надано до суду опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 2000 грн витрат на оплату послуг адвоката, що є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що позовну заяву КП «Бердичівводоканал» задоволено на 57,91% (з 13 128,98 грн до 7603,76 грн), а ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому сума судового збору, яка підлягає компенсації за рахунок держави на користь КП «Бердичівводоканал» складає 1436,74 грн (57,91% від 2481 грн).

Розмір судового збору за розгляд апеляційної скарги складає 3721,50 грн., оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 57,91% (з 13 128,98 грн до 7603,76 грн), тому з КП «Бердичівводоканал» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2155,12 грн (57,91% від 3721,50 грн).

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь міського комунального підприємства «Бердичівводоканал» заборгованість за період з вересня 2019 року по липень 2022 року у розмірі 7603,76 грн.

Стягнути з міського комунального підприємства «Бердичівводоканал» на користь ОСОБА_1 2000 грн витрат на правничу допомогу.

Компенсувати за рахунок держави міському комунальному підприємству «Бердичівводоканал» 1436,74 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з міського комунального підприємства «Бердичівводоканал» на користь держави 2155,12 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді