ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 травня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/382/23

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/618/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

У С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зменшити розмір аліментів, стягнених із нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини всіх доходів на 1/6 частину всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заявлені вимоги вмотивовані тим, що з позивача на підставі судового наказу, виданого 19 травня 2021 року Деснянським районним судом м. Чернігова, стягуються аліменти на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 квітня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Наразі ОСОБА_1 не може сплачувати аліменти у визначеному розмірі, оскільки 20 жовтня 2016 року уклав шлюб зі ОСОБА_4 , в якому народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2022 року позивач сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 грудня 2022 року до досягнення дитиною повноліття. Зазначав, що розмір аліментів на утримання двох дітей становить 1/2 частину всіх видів його заробітку щомісяця, що зумовило звернення з даним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини всіх доходів на 1/6 частину всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд, вирішуючи спір, не врахував істотних обставин справи, якими є зміна його сімейного стану, зокрема, народження у шлюбі зі ОСОБА_4 сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого за судовим наказом позивач також сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно.

ОСОБА_1 зазначає, що не має змоги сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку і просить зменшити його до 1/6 частини, оскільки загальний розмір аліментів на двох дітей становить 1/2 частину його доходів та спричинило скрутний матеріальний стан заявника.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів, стягнутих на утримання доньки ОСОБА_3 , відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач сплачує аліменти на утримання іншої дитини сина ОСОБА_5 , без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення ОСОБА_3 та суперечитиме її інтересам. Районний суд врахував також, що розмір аліментів, стягнутих на кожну дитину, визначено в однаковому розмірі.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що постановою головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Падалка О.С. від 02 червня 2021 року, відкрито виконавче провадження № 65624953 з виконання судового наказу № 750/4659/21-2-н/750/1235/21, виданого 19 травня 2021 року Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 квітня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6).

20 жовтня 2016 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , про що Чернігівським МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області складено відповідний актовий запис № 1883. Після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_7 » (а.с. 12).

У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народився син ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11).

Судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2022 року стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14 грудня 2022 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).

Згідно із довідкою про доходи № 29 від 04 січня 2023 року, ОСОБА_1 працює у Департаменті патрульної поліції на посаді командира взводу, загальна сума його доходу за період з 01 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року за винятком аліментів складає 280 444, 45 грн (а.с. 7).

Звернувшись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, зокрема, народження іншої дитини від шлюбу із ОСОБА_4 і стягнення з нього аліментів на двох дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку щомісяця.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до п. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України).

Статтею 150 Сімейного кодексу України, визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя.

Способи виконання батьками обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини встановлені ст. 181 СК України та відповідно визначаються за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз положень ст. 192 СК України дає підстави для висновку, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: суттєві зміни матеріального та сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Така зміна обставин має настати після того, як суд або батьки (за домовленістю) визначили первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення ст. 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182, 183 СК України).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану позивача, а зміна його сімейного стану народження другої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Позовна заява ОСОБА_1 містить посилання про наявність законних, на думку позивача, підстав для стягнення аліментів у меншому, ніж визначено судовим рішенням, розмірі.

Проте жодних доказів того, що майновий стан позивача зазнав змін в сторону погіршення в порівнянні з часом вирішення питання про визначення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , матеріали справи не містять.

Те, що позивач з 14 грудня 2022 року сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне матеріальне утримання іншої дитини неповнолітньої доньки ОСОБА_3 . Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних у контексті положень ст. 76-80 ЦПК України доказів, які б підтверджували, як того вимагають приписи ст. 192 СК України, зміни з часу визначення розміру аліментів у його матеріальному та сімейному стані, які повинні враховуватись судом при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів. Встановлено, що позивач працює, матеріали справи не містять даних щодо незадовільного стану його здоров`я або інших істотних обставин, які свідчили б про неспроможність ОСОБА_1 сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Суд першої інстанції вірно врахував, що визначений судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 травня 2021 року розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач сплачує аліменти на утримання іншої дитини сина, без доведення погіршення майнового становища, ОСОБА_1 не буде спрямовано на належне забезпечення доньки і суперечитиме її інтересам.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставного неврахування судом першої інстанції висновку, наведеного Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 505/1404/16-ц (провадження № 61-11373св18), оскільки висновки у цій справі, і у справі, яка переглядається, а також встановлені фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними. У справі, на яку посилається заявник, суд виходив з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Ураховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить висновку про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова