печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В. ,

при секретарі судового засідання - Ковалівській В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: Печерська районна у м.Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування) , Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини , за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей та сімї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації ( орган опіки та піклування), Служба у справах дітей Запорізької міської ради про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю. В обґрунтування позову вказує, що мають дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки відповідач неодноразово наголошував про бажання, щоб донька проживала з ним та неодноразово в грубій формі погрожував її відібрати, а в вересні 2021р. викрав доньку, між позивачем та відповідачем існує спір про визначення місця проживання дитини. Зазначає та посилається на достатність умов та створення всіх обставин і забезпечення проживання доньки з матір`ю, матеріальний рівень та рівень отриманого доходу позивачки є доводом про проживання дитини з матір`ю, остання є чудовою та гарною матір`ю і в підтвердження цього посилається на відповідні заяви та інші документи.

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання доньки разом з батьком.

Позов мотивований тим, що наявні всі підстави для визначення місця проживання малолітньої доньки саме з ним, як батьком дитини. В обґрунтування позову наводить доводи щодо того, що їй краще та в інтересах проживати саме з батьком. Вказує, що матір дитини не належним чином виконує обов`язки щодо участі у вихованні дитини.Батько належним чином виконує батьківські обов`язки, у тому числі належним чином піклується про доньку з самого дитинства: займається вихованням та матеріальним забезпеченням. Має стабільний високий дохід, у зв`язку з чим повною мірою забезпечує всі потреби сім`ї, його зайнятість дозволяє йому повноцінно займатися вихованням доньки та її дозвіллям, чого, на його думку, мати забезпечити не в змозі. Матеріальні умови та інші створені батьком умови є належними для проживання, виховання та утримання дитини і такі забезпечують якнайкращі інтереси для проживання малолітньої дитини з батьком.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 27.01.2022р. зустрічний позов прийнято до провадження судом та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним, відповідних заяв по суті чи інших письмових пояснень або заперечень на первісний та зустрічний позови третіми особами не надані до суду.

Ухвалою Печерського районного суду від 17.11.2021р. відкрито провадження в порядку загального.

Ухвалою Печерського районного суду від 1.03.2023 року призначено судове засідання.

Суд , заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, приходить до слідуючого.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 19.11.2019р., який розірвано згідно рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25.11.2021 р. у справі № 333/4055/21.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо місця проживання малолітньої доньки.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом і під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, необхідно виходити з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, ухвалене рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому, повинно бути ураховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину.

Відповідно до ст. 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до статті 19 СК України, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини.

У матеріалах справи наявний висновок №105/01-131/В-140 від 2.02.2023р. органу опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державній адміністрації вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини як з батьком ОСОБА_2 так і з матір`ю ОСОБА_4 .

Виходячи із норм статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», при оцінці вищенаведених висновків органу опіки та піклування судом враховується правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 06.05.2020р. у справі 487/2621/17-ц (провадження № 61-45576св18), за змістом якого висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї та сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до пункту 1 статті 2 та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Європейської конвенції з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ , передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень (зокрема у справах «Хокканен проти Фінляндії», «Фуска проти Румунії») наголосив, що при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, та забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

При вирішенні спору між батьками дітей щодо визначення їх місця проживання, суд враховує таку ознаку, як інтерес дитини: збереження її зв`язків із сім`єю, забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, а тому із встановленої обставини того, що дитина достатньо тривалий час проживає за місцем проживання матері, зміна усталеного способу життя малолітньої дитини, обстановки та місця проживання дитини, більше того всупереч її бажанню, може негативно вплинути на психічний стан дитини.

Судом встановлено, що створеними умовами проживання забезпечено якнайкращі інтереси малолітньої дитини відповідно до її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі саме за місцем проживання матері дитини, в якому дитина має достатньо усталений, влаштований та тривалий спосіб життя, а його зміна, на переконання суду, негативно вплине на малолітню дитину сторін і проживання дитини з матір`ю відповідатиме й такій ознаці інтересу дитини, як збереження її зв`язку із сім`єю, оскільки вона проживала та проживатиме із матір`ю.

Доводи позивача за зустрічним позовом про те, що матір дитини не належним чином виконує обов`язки щодо участі у вихованні дитини не знайшли свого підтвердження.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

В цій частині суд, на підставі внутрішнього переконання, яке ґрунтується на оцінці всіх обставин в їх сукупності та яке позбавлене ознак формалізму при вирішенні в даній справі долі дитини, врахувавши інтереси малолітньої дитини, її права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання. Дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд приходить до висновку щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю , оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини.

При вирішенні спору у цій справі та приходячи до переконання про те, що місце проживання малолітньої дитини має бути визначено з матір`ю, суд також послуговується такими встановленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У тому числі Європейський суд з прав людини надаючи особливе значення висновкам психологів, одночасно наголошує, що раптове примусове відібрання дитини є шкідливим для дитини без підготовчих заходів.

Справа N.T.S. та інші проти Грузії (заява № 71776/12, рішення від 02.02.2016 р.), у якому (п. 83) Європейський суд з прав людини констатує: «Суд надає особливого значення повідомленням різних психологів, які протягом усього розгляду посилалися на потенційну небезпеку для психологічного здоров`я хлопчиків в разі їх примусового повернення до G.B. (див. пункти 14-15 і 29 вище). В таких обставинах розпорядження про таку радикальну міру без урахування належного переходу і підготовчих заходів, спрямованих на надання допомоги хлопчикам і їх відчуженому батькові у відновленні їхніх стосунків, мабуть, суперечить їх найкращим інтересам (див. ZJ, процитоване вище, §§ 99 і 103, порівняйте також з PlazaPlaza, § 86, Hokkanen, § 61, і M. and M. § 186, все процитовані вище».

Справа «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 16.07.2015 р.), де (п. 102) Європейський суд з прав людини вказує на необхідність встановити: «чи провели національні суди ретельне вивчення родинної ситуації у повному обсязі, а також всю низку чинників - зокрема, фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру - та дали обґрунтовану оцінку інтересам кожної особи, пам`ятаючи передусім про інтереси дитини». Європейський суд з прав людини надаючи особливе значення висновкам психологів, одночасно наголошує, що раптове примусове відібрання дитини є шкідливим для дитини без підготовчих заходів.

При розгляді спору щодо місця проживання дитини суд насамперед виходить з інтересів самої малолітньої дитини, її віку, враховуючи при цьому її сталі соціальні/родинні зв`язки, місце дошкільного/шкільного навчання, що охоплюють територію його місця мешкання, усталений тривалий побут за місцем проживання матері, позитивний психологічний стан дитини.

Визначення місця проживання з матір`ю жодним чином не лише не порушить її права, а забезпечить її інтереси, адже за місцем проживання дитина має належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно за даних обставин судом приймається в інтересах дитини рішення про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 з матір`ю, що обумовлює задоволення первісного позову та відмову у зустрічному позові.

За таких обставин, суд, встановивши обставини та надавши правову оцінку доказам у справі у їх сукупності, зважаючи на інтереси дитини та її прихильність до матері (члена сім`ї), особу батька, висновки психологів/експертів за результатами психологодіагностичного обстеження дитини, дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки виконання рішення з визначення місця проживання дітей з батьком призведуть до зміни її місця проживання, порушення усталеного способу життя, розвитку, що потягне невиправдане та надмірне негативне психоемоційне навантаження на дитину з важкопрогнозованими негативними наслідками. На даному етапі стосунків між батьками, а також між батьками і дитиною, які реально склалися, тривалого та усталеного місця проживання з матір`ю, визначення місяця проживання дитини з батьком вочевидь суперечитиме її інтересам.

При цьому, суд бере до уваги вік дитини та враховує, що відповідач не позбавлений можливості брати участь у вихованні дочки.

В судовому засіданні встановлено , що дитина виїхала за кордон з матір`ю, та, вирішуючи в умовах воєнного стану спір про місце проживання дитини, суд має враховувати пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, невід`ємність і пріоритет права дитини на життя, перебування її в безпечному середовищі.

При вирішенні спору суд враховує постанову від 27.08.2020 року Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд у справі №305/2060/18 провадження № 61-18251 св 19, якою визначено, що матеріально-побутове забезпечення батьків має враховуватися, але не є визначальним у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, оскільки судам перш за все слід брати до уваги інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків по вихованню дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини та повинні виходити із якнайкращого забезпечення інтересів дитини (постанова від 18.03.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, справа № 182/2037/17, провадження № 61-423св20.

Щодо позовних вимог про відібрання від батька малолітньої дитини, суд вважає, що така вимога не має правового обґрунтування.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). В відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн.

Керуючись ст. 141-161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 79, 81, 206, 263, 264, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: Печерська районна у м.Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування) , Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини задовольнити частково.

Визнати місце проживання малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_4 .

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір 908 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей та сімї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації ( орган опіки та піклування), Служба у справах дітей Запорізької міської ради про визначення місця проживання дитини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

позивач: ОСОБА_4 : АДРЕСА_1

відповідач: ОСОБА_2 : АДРЕСА_2

третя особа 1: Печерська районна у м.Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування) :01010, м. Київ, вул.. М.Омельяновича - Павленка,15

третя особа 2: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя: 69104,м. Запоріжжя, вул.. Чумаченко, 32

Дата складання повного тексту рішення 12.04.2023р.

Суддя Остапчук Т.В.