Справа № 473/1935/23
"29" травня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Ціліциної О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У квітні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказувало, що 01 березня 2010 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 500 грн. та в подальшому збільшив до 5 000 грн., а відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 30 % річних.
Проте позичальник умови договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2023 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 39 936,20 грн., в тому числі:
- заборгованість за кредитом 5 000 грн.;
- заборгованість за процентами 34 936,20 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з ОСОБА_1 у повному обсязі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його зареєстрованого проживання, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяві (позові) не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема судом встановлено, що 01 березня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (на час розгляду справи - АТ КБ «ПриватБанк») уклав у письмовій формі з ОСОБА_1 кредитний договір б/н, в якому сторони узгодили його умови.
Договір складається із акцептованої банком анкети-заяви позичальника від 01 березня 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також підписаної позичальником довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 01 березня 2010 року.
Відповідно до умов договору банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 500 грн. та в подальшому збільшив до 5 000 грн., а позичальник зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит у розмірі не менше 7 % від розміру заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 30 % річних (а.с. 23, 24).
Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема: повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями; відшкодувати позикодавцю збитки; сплатити неустойку.
Свої вимоги банк мотивує тим, що відповідач належним чином умови договору не виконував, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2023 року існує заборгованість за кредитним договором.
Проте суд не може з цим погодитися у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
З матеріалів справи, зокрема Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою (які не є частиною кредитного договору, оскільки не підписані позичальником, проте є внутрішніми банківськими документами, які в тому числі визначають та регулюють умови кредитування у ПриватБанку) вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» поєднав строк дії кредитного договору, укладеного з ОСОБА_1 (строк кредитування), зі строком дії виданої позичальнику кредитної картки.
Зокрема, згідно п. 5.4 Правил користування платіжною карткою погашення кредиту у повному обсязі повинно бути здійснено позичальником не пізніше останнього дня місяця, вказаного в платіжній картці у графі «MONTH».
Відповідно до п.п. 3.1.1, 3.1.3 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць, рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. По закінченні строку дії картки вказана картка може бути продовжена на новий строк.
Згідно копії довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 22), в межах строку дії кредитного договору ОСОБА_1 отримав дві кредитні картки «Універсальна»:
- № НОМЕР_1 від 02 березня 2010 року з терміном дії до 01/14;
- № НОМЕР_2 від 08 лютого 2012 року з терміном дії до 06/15.
Інших кредитних карток (за інший період та строк дії) позичальник не отримував.
Таким чином, строк дії кредитного договору (строк кредитування) завершився у червні 2015 року.
Разом з тим, незважаючи на закінчення строку дії кредитного договору (строку кредитування), АТ КБ «ПриватБанк» продовжував нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом до 01 серпня 2019 року.
Проте, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Тобто, нарахування позивачем договірних процентів за кредитним договором за період з 01 липня 2015 року по 01 серпня 2019 року є безпідставним.
Вимог щодо захисту прав та інтересів кредитодавця згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України позовна заява не містить.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише та заборгованість, яка нарахована за період з 02 березня 2010 року по 01 липня 2015 року.
Згідно розрахунку заборгованості та виписки з рахунку позичальника заборгованість за кредитом станом на 01 липня 2015 року становила 5 120,04 грн., за процентами - 7 762,79 грн.
З урахуванням наведеного, загальна заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 01 липня 2015 року становила 12 882,83 грн.
Проте за період з 04 січня 2019 року по 18 вересня 2019 року (після припинення дії кредитного договору та визначеного договором строку кредитування) позичальником в порядку погашення заборгованості за кредитним договором було внесено кошти у загальному розмірі 13 966,26 грн. (остання колонка розрахунку заборгованості «Сума погашення за наданим кредитом», а також дані виписки за рахунку позичальника), тобто в розмірі, що покривала заборгованість за кредитним договором.
За встановленого, оскільки позивачем не доведено наявність заборгованості за кредитним договором від 01 березня 2010 року, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв