Номер провадження: 22-ц/813/6770/23
Головуючий у першій інстанції Леонов О.С.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кострицького В.В.. (суддя-доповідач),

суддів Коновалової В.А., Назарової М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеса від 20 червня 2023 року, постановлену під головуванням судді Леонова О.С., в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного тану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,-

ВСТАНОВИВ:

Рух справи в суді першої інстанції

До Малиновського районного суду звернулася ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України.

Оскільки зазначена заява була подана без додержання вимог, передбачених ст. ст. 175-177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), ухвалою суду від 05.06.2023 року її залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.

Постановляючи ухвалу без руху від 05.06.2023 року, суд зазначив, що заявнику: необхідно надати суду лікарське свідоцтво про смерть або фельдшерську довідку про смерть за формою. Крім того судом було запропоновано заявнику надати пояснення щодо того чи звертався він закладів охорони здоров`я та/або органів Національної поліції України для отримання лікарського свідоцтва про смерть. Таке звернення необхідно здійснити за місцем смерті особи. Залежно від обставин смерті, а також активності бойових дій на території, де особа померла, лікарське свідоцтво про смерть може видаватися також працівниками бюро судово-медичної експертизи. Таким чином, однією з підстав для проведення державної реєстрації смерті особи, є відповідний медичний документ, виданий закладом охорони здоров`я.

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 20 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного тану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - визнано неподаною та повернуто заявнику. Роз`яснено заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

В мотивування такої ухвали суд зазначав, що оскільки, станом на 20.06.2023 року, заявником, вимоги ухвали судді, від 05.06.2023 року, не виконала і недоліки не усунула, тому заява підлягає поверненню, що не позбавляє заявника права повторно звернутися до суду із заявленими вимогами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивача, просив скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеса від 20 червня 2023, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції .

В обґрунтування скарги представник послався на те, що станом на момент смерті ОСОБА_2 , територія міста Маріуполя була окупована рф, то відповідно звернутися до закладів охорони здоров`я та/або органів Національної поліції України для отримання в подальшому лікарського свідоцтва про смерть, у встановлений спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України та Офісу Генерального прокурора № 177/450/46 спосіб, на тій території неможливо, оскільки держані органи на тій території не здійснюють свої повноваження. До поданої заяви скаржником було додано документ на підтвердження факту смерті на тимчасово окупованій території України її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме Свідоцтво про смерть від 06.12.2022р. серії НОМЕР_1 , яке хоча і видане незаконними органами (установами) окупаційної влади рф, однак повністю підтверджує факт смерті і достовірно свідчить про смерть громадянина в певний час і за певних обставин і повинно враховуватись судом у якості доказу при розгляді моєї заяви по суті.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 174 ЦПК України). Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

У ч.ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п?яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов?язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, що видане 27 листопада 2018р., Серії НОМЕР_2 , Центральним районним у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 920 від 27 листопада 2018р.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Маріуполь, Донецької області, у віці 59 років помер громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Маріуполь, України.

Єдиним наявним документом та відповідно доказом, що підтверджує факт смерті ОСОБА_2 , є свідоцтво про смерть від 06.12.2022р. серії НОМЕР_1 , що видане незаконними органами (установами) окупаційної влади рф. З огляду на вищевказане, єдиним можливим способом здійснення державної реєстрації смерті у даному випадку є звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території .

Постановляючи ухвалу без руху від 05.06.2023 року, суд зазначив, що заявнику: необхідно надати суду лікарське свідоцтво про смерть або фельдшерську довідку про смерть за формою. Крім того, судом було запропоновано заявнику надати пояснення щодо того чи звертався він закладів охорони здоров`я та/або органів Національної поліції України для отримання лікарського свідоцтва про смерть. Таке звернення необхідно здійснити за місцем смерті особи. Залежно від обставин смерті, а також активності бойових дій на території, де особа померла, лікарське свідоцтво про смерть може видаватися також працівниками бюро судово-медичної експертизи. Таким чином, однією з підстав для проведення державної реєстрації смерті особи, є відповідний медичний документ, виданий закладом охорони здоров`я.

Відповідно до п. 6,7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники процесу зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

14.06.2023 року до суду від заявника надійшла заява про усунення недоліків (ВХ. № 34727).

19.06.2023 року до суду від заявника надійшли додаткові пояснення (ВХ. № 34727).

Однак суд першої інстанції не з`ясував обставин, що стороною позивача були виконані усі вимоги законодавства щодо форми позовної заяви та подання доказів, а, відповідно, відсутні підстави для залишення позовних вимог без розгляду.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що громадяни які перебувають на тимчасово окупованій території позбавлені можливості звертатися до органів влади України, а суд за клопотанням сторін не позбавлений можливості витребовувати докази необхідні, але ж винесенням оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції позбавляє можливості права громадян України, які не можуть в інший спосіб реалізувати свої права за допомогою судової системи.Також, слід зазначити, що відповідно до листа Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 985/0/208-21 від 22.04.2021 року зазначено, що вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації фактів смерті чи народження на тимчасово окупованій території України не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, про що було зазначено в заяві.

Аналіз наданих сторонами доказів, здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил?ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи. Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості. Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов?язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що він виконав свій обов?язок, пред?являючи позовну заяву до суду, усунув недоліки, викладені в ухвалі від 05.06.2023 року, тобто, надав всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов поспішного висновку про повернення позову, внаслідок чого допустив порушення норм процесуального права .

У справі «Bellet y. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду.

Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Виходячи з правової позиції вкладеної у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 жовтня 2022 року по справі № 526/442/22, що у даній справі суд першої інстанції проявив надмірний формалізм, відмовивши у розгляді справи при ненаданні оригіналу свідоцтва про шлюб.

При цьому, колегією суддів врахована позиція Європейського суду з прав людини, яка полягає у тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradellev. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Барвінської Лілії Валентинівни задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеса від 20 червня 2023 року скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 серпня 2023 року.

Головуючий: В.В. Кострицький

Судді: В.А. Коновалова

М.В. Назарова