Справа № 541/1425/23
Провадження № 4-с/541/5/2023
У Х В А Л А

іменем України

10 травня 2023 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Куцин В. М.,

секретаря судового засідання Калініченко Л. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірними і зобов`язання державного виконавця усунути порушення шляхом зняття арешту з нерухомого майна, зобов`язання зареєструвати місце фактичного проживання,

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою про визнання дій Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірними і зобов`язання державного виконавця усунути порушення шляхом зняття арешту з нерухомого майна, зобов`язання зареєструвати місце фактичного проживання.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що 05.06.2006 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі (далі - ДВС) при примусовому виконанні виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 2-289 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 31 145,56 грн, було проведено опис та арешт нерухомого майна, яке належить на праві власності боржнику - ОСОБА_2 та розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

22.06.2006 ТОВ «Мультимедіа софт» Полтавська філія, яка знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Червоноармійська, 3, к. 205в, були проведені прилюдні торги з реалізації вищезазначеного арештованого майна. Згідно протоколу № 6300033-1 стартова ціна лоту (вищезазначеного нерухомого майна) становила 9700,00 гривень. Переможцем торгів визначено ОСОБА_1 , яка внесла 10200 грн за придбане нерухоме майно.

У зв`язку з чим, 05.07.2006 за № 8809 державним виконавцем відділу ДВС винесено постанову про зняття арешту з майна боржника за адресою: АДРЕСА_1 та копію постанови направлено до нотаріальної контори.

Після чого, 06.07.2006 приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Явтух М.В. видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке зареєстровано в реєстрі за № 1425, згідно якого встановлено, що ОСОБА_1 належить право власності на майно, що складається з житлового будинку загальною площею 104,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

24.03.2023, ОСОБА_1 , звернулася до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Миргородської міської ради з приводу реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте отримала усну відмову, у зв`язку з арештом будинку за вищезазначеною адресою, який належить їй на праві власності.

На звернення заявника до Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Миргородський ВДВС) з приводу арешту нерухомого майна їй надано довідку від 29.03.2023 № 16006, з якої встановлено, що згідно інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна виявлено арешт на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , накладений по постанові Миргородської виконавчого служби, 07-07/1796 від 28.12.2002 Першою Миргородською нотаріальною конторою 21.02.2005 за № 1699333.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах.

У зв`язку з чим, 05.07.2006 за № 8809 державним виконавцем відділу ДВС винесено постанову про зняття арешту з майна боржника за адресою: АДРЕСА_1 та копію постанови направлено до нотаріальної контори.

Також, приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Явтух М.В. видано свідоцтво на підставі постанови зняття арешту з майна боржника від 05.07.2006 № 8809.

Заявник зазначає, що відділом державної виконавчої служби у Миргородському районі не було знято арешт з нерухомого майна, яке належиться заявнику шляхом проведення реалізації арештованого майна.

Заявник просить суд визнати дії Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірними і зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом зняття арешту з нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалити рішення щодо зобов`язання Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Миргородської міської ради зареєструвати її за місцям фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке зареєстровано в реєстрі за № 1425.

Заявник у судовому засіданні скаргу підтримала. Пояснила, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 придбала на прилюдних торгах в 2006 році . В 2023 році після смерті чоловіка мала намір проте не змогла зареєструвати місце свого проживання у цьому будинку, оскільки на будинок накладено арешт, який не знятий. Свідоцтво на право власності на житловий будинок видано на її ім`я. Арешт було накладено до набуття заявницею у власність житлового будинку. На момент отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок в 2006 році нотаріус стверджував, що арешту не має, а в березні 2023 року їй стало відомо, що не знятий арешт придбаного нею житлового будинку, так як у ЦНАП їй відмовили у реєстрації місця проживання у цьому будинку. Просила задовольнити скаргу - зняти арешт з нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Миргородської міської ради зареєструвати її проживаючою за за адресою АДРЕСА_1 .

Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинку загальною площею 104,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 06.07.2006, виданим приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Явтух М.В., яке зареєстровано в реєстрі за № 1425 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Дочірнього комунального підприємства «Миргородтехінвентаризація» № 11474311 від 08.08.2006.

Відповідно до довідки від 29.03.2023 № 16006, виданої Миргородським відділом державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідно даних перегляду АСВП виконавчі провадження про стягнення боргів з ОСОБА_1 на користь держави, фізичних чи юридичних осіб на виконанні у відділі станом на 24.03.2023 не знаходяться. Згідно інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна виявлено арешту на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , накладений по постанові Миргородської виконавчої служби 07-07/1796 від 28.12.2002 Першою Миргородською державною нотаріальною конторою 21.02.2005 за № 1699333.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 56 цього Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Велика Палата Верховного Суду 11 грудня 2019 року у справі N 826/12775/15 вказала, що оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна особою, яка не є ані стороною, ані іншим учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не призведе до належного захисту її прав, оскільки навіть визнання адміністративним судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 60 Закону N 606-XIV. Законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно, - звернення до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту (стаття 60 Закону N 606-XIV). З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що позивач обрав неефективний спосіб захисту, який не призведе до поновлення речового права на майно.

Велика Палата Верховного Суду формулювала висновки у спорах, що стосувалися звільнення майна з-під арешту, а саме:

Оскарження дій і рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна, не приведе до належного захисту прав позивача, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 60 Закону N 606-XIV (постанова від 12 лютого 2020 року у справі N 813/1341/15).

Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанова від 26 листопада 2019 року у справі N 905/386/18 (пункти 39, 62).

Відповідно до п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про виключення майна з-під арешту.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з цією скаргою на дії Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїстало те, що не знятий арешт накладений на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , по постанові Миргородської виконавчого служби, 07-07/1796 від 28.12.2002 Першою Миргородською нотаріальною конторою 21.02.2005 за № 1699333 та внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про арешт нерухомого майна обмежує її законні права стосовно розпорядження належним їй нерухомим майном - житловим будинком.

Проте, заявником суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження чи учасником виконавчого провадження за яким накладено арешт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та має право звернутися до суду із скаргою на дії державного виконавця.

Таким чином, фактичною підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з цією скаргою стало порушення державним виконавцем речових прав ОСОБА_1 стосовно розпорядження належним їй нерухомим майном.

Оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не призведе до належного захисту її прав.

Законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно або його частка, в тому числі зняття з нього арешту (стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

З огляду на наведені норми та сукупність обставин у цій справі суд вважає, що заявником обрано неефективний спосіб захисту свого права, щодо спірного нерухомого майна.

Спір у цій справі стосується порушеного майнового права заявника і належним способом захисту такого права є звернення до суду з позовом про визнання права власності на спірне майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з вимогою про зобов`язання Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Миргородської міської ради зареєструвати її за місцям фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке зареєстровано в реєстрі за № 1425, заявник не надала доказів порушення її прав Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Миргородської міської ради, оскільки не надала будь-яких доказів, що вона зверталася до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Миргородської міської ради і їй було відмовлено у реєстрації. Крім того зазначена юридична особа, до якої заявлена вимога, не є стороною по справі.

З огляду на наведене, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що в задоволенні скарги потрібно відмовити.

Керуючись статтями 259, 263-264, 447-451 ЦПК Українисуд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірними і зобов`язання державного виконавця усунути порушення шляхом зняття арешту з нерухомого майна, зобов`язання зареєструвати місце фактичного проживання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення (ухвали ) складений 14 травня 2023 року.

Суддя: В. М. Куцин