Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3976/22 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В.П.
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Руденко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №279/3976/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Коваленко В.П. у м.Коростені,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради. Просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті двоюрідної баби - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом двох місяців із дня набрання судовим рішенням чинності.

Позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна баба - ОСОБА_2 . В серпні 2022 року при наведенні порядку в будинку, де проживала спадкодавець, вона в шафі з особистими речами знайшла сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0181649. До приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом вона звернулася 10 серпня 2022 року. Листом їй роз`яснено, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки не подала вчасно заяву про прийняття спадщини та не надала докази про постійне проживання разом із спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини. Рекомендовано для реалізації права звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2022 року ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що вона є спадкоємцем ОСОБА_2 , що підтверджується належними доказами про родинні зв`язки, які додає до апеляційної скарги. Про смерть двоюрідної баби ОСОБА_2 вона довідалася від свого батька, який наразі помер. Точну дату, коли їй стало відомо про смерть ОСОБА_2 , згадати не може, але пам`ятає, що це було приблизно на початку лютого 2004 року. Чому рідні так пізно їй повідомили про смерті двоюрідної баби пояснити не може, а своєчасно довідатися про смерть спадкодавця вона не могла, бо проживала на той час на значній відстані від с.Михайлівка Коростенського району Житомирської області, а саме в м.Мелітополі Запорізької області та приїздила на батьківщину не часто через зайнятість на роботі та опікування сімейними проблемами. Вважає, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив докази її родинного ступеня спорідненості з ОСОБА_2 , який підтверджується належними доказами. Також суд не з`ясував, коли їй стало відомо про смерть ОСОБА_2 та в подальшому поклав в основу рішення неправильні факти про її обізнаність про відкриття спадщини. Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі дослідження строків прийняття спадщини та надав незаконний висновок, який порушує її права на прийняття спадщини та був покладений в основу судового рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким надати їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті двоюрідної баба ОСОБА_2 , яка померла у 2003 році та після смерті якої до складу спадщини увійшло право на земельну частку (пай) у землі Колективного сільськогосподарського підприємства «Михайлівське».

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.57). Виконком Коростенської міської ради Житомирської області спрямував до суду заяву про розгляд справи без його представника. При розгляді спору покладається на розсуд суду. За положеннями частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала переконливих доказів того, що протягом більше 18 років з часу смерті двоюрідної баби, ОСОБА_1 мала об`єктивні та непереборні перешкоди у вчиненні дій щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , а необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із підставами, із яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 18 березня 2003 року (а.с.8).

Батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.47).

Із копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 вбачається, що його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (рідна баба позивача) (а.с.48).

Відповідно до архівної довідки Державного архіву Житомирської області від 22 грудня 2020 року №Б-4641/04-3 у книзі реєстрації актових записів про шлюб по Михайлівській сільраді Ушомирського (нині Коростенського) району за 1925 рік зазначено, що житель с.Кожухівка ОСОБА_6 «так у документі», 1898 року народження (місяць не зазначено), розлучений, та ОСОБА_7 «так у документі», ІНФОРМАЦІЯ_3 , вперше в шлюбі, за національністю українці, зареєстрували шлюб 21 листопада 1925 року. Запис реєстрації: №26. Прізвища після реєстрації - ОСОБА_7 . Прізвище нареченої « ОСОБА_7 » змінено на « ОСОБА_7 » на підставі актового запису про народження за 1907 рік (дата внесення зміни не зазначена). Підстава: ф. Р - 5069, оп.2, спр.340, арк.120 (а.с.44).

У метричній книзі реєстрації народжень по церкві Св.Архистратига Михаїла с.Михайлівка Овруцького повіту Волинської губернії (нині Коростенського району Житомирської області) за 1907 рік зазначено, що « ОСОБА_7 » «так у документі, текст російською мовою» народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дата хрещення: 21 жовтня 1907 року. Запис реєстрації: №41. Батько: « ОСОБА_13 » «так у документі, текст російською мовою». Мати: « ОСОБА_14 » «так у документі, текст російською мовою», обоє православного віросповідання (а.с.46).

Також, у метричній книзі реєстрації народжень по церкві Св.Архистратига Михаїла с.Михайлівка Овруцького повіту Волинської губернії (нині Коростенського району Житомирської області) за 1915 рік зазначено, що « ОСОБА_2 » «так у документі, текст російською мовою» народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 . Дата хрещення: 09 червня 1915 року. Запис реєстрації: №30. Батько: « ОСОБА_13 » «так у документі, текст російською мовою». Мати: « ОСОБА_14 » «так у документі, текст російською мовою», обоє православного віросповідання (а.с.45).

Із вищевикладеного вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (рідна баба позивача) є рідними сестрами, а тому ОСОБА_2 (спадкодавець) доводиться ОСОБА_1 (позивачу) двоюрідною бабою.

Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, до складу якої, зокрема, увійшло право на земельну частку (пай), яке належала померлій на підставі сертифіката серії ЖТ №0181649 (а.с.9).

Приводом звернення позивача із позовом до суду послугував лист приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Левківської Г.С. від 10 серпня 2022 року, у якому зазначається про те, що позивач пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки не подала вчасно заяву про прийняття спадщини, а також не пред`явила докази про постійне місце проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою. Із посиланням на норми ст.ст.1268,1269,1270 ЦК України нотаріус спрямувала позивача звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини та звернула одночасно увагу на те, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини (а.с.13).

Разом із тим, ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права.

Отже, при вирішенні спору, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до пункту 4, абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, цей ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи, що правовідносини щодо спадкування спірного майна виникли до набрання чинності ЦК України та те, що визначений у ст.549 ЦК Української РСР шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 закінчився 19 вересня 2003 року, тобто до 01 січня 2004 року, до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР.

Відповідно до ст.524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

Статтею 548 ЦК Української РСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно зі ст.530 ЦК Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та баба померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

На відміну від ЦК України, ЦК Української РСР не було передбачено інших черг спадкоємців, окрім зазначених у ст.ст.529 та 530 цього Кодексу, за змістом яких двоюрідна онука до спадкування за законом після смерті двоюрідної баби не закликалася. Спадкування за правом представлення ЦК Української РСР не передбачав.

Отже, за нормами чинного на час відкриття спадщини законодавства (ЦК Української РСР) ОСОБА_1 не мала права на спадкування за законом майна померлої у 2003 році ОСОБА_2 (не відносилася до кола її спадкоємців), а тому позов не підлягає задоволенню саме з цих підстав, оскільки права позивача не порушені.

При розгляді даного спору, суд першої інстанції помилково не звернув уваги на час відкриття спадщини та безпідставно не застосував до спірних правовідносин норми ЦК Української РСР 1963 року, в розумінні яких позивач не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , та передчасно зосередився на дослідженні обставин прийняття спадщини, необґрунтовано застосувавши до спірних правовідносин положення ЦК України 2004 року.

Із огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з`ясував, коли позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_2 , не має правового значення для розгляду цього спору, як і решта доводів апеляційної скарги.

Суд першої інстанції помилився з підставами відмови, але правильно відмовив в задоволенні позову.

За таких обставин, апеляційний суд відповідно до положень ст.376 ЦПК України змінює підстави відмови у позові з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, та змінює рішення суду першої інстанції.

За нормами ст.530 ЦК Української РСР баба позивача потенційно мала право за законом по другій черзі прийняти спадщину після смерті сестри, але такі обставини можуть бути предметом розгляду іншої справи.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: