Справа № 365/190/23
Номер провадження: 2/365/123/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 травня 2023 року смт Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ХИЖНОГО Р.В.

за участю

секретаря судового засідання НОСОВОЇ О.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_2 , через свого представника ОСОБА_4 , звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на автомобіль «Hyundai Accent», 2008 року, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого була ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог посилається на те, що 05 травня 2010 року на підставі Біржового договору (угоди) позивач купив у ОСОБА_5 транспортний засіб - легковий автомобіль «Hyundai Accent», 2008 року, номер кузова НОМЕР_1 . Угоду зареєстровано на Товарній біржі «УКРРЕСУРС» за реєстровим № ВР-61041. Автомобіль належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 04.06.2008 року. Біржовий договір був укладений через представників: інтереси ОСОБА_5 представляв ОСОБА_6 , який діяв на підставі довіреності серії ВММ № 419454 від 15.02.2010 року, інтереси ОСОБА_2 Брокерська контора № 10 в особі ФОП ОСОБА_7 , що діяв на підставі доручення від 05.05.2010 року. Згідно реєстраційної картки, автомобіль знято з реєстраційного обліку для реалізації в межах України 10 лютого 2010 року та отримано тимчасові номери. В подальшому позивач звернувся до сервісного центру для взяття на облік транспортного засобу і отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на своє ім`я, однак йому повідомили, що існує арешт на автомобіль. За даними Головного сервісного центру МВС в Київській області, станом на 06 жовтня 2022 року будь-який арешт чи заборона на даний транспортний засіб відсутня. 08.02.2023 року позивач через свого представника звернувся до Сервісного центру МВС № 8048 для здійснення перереєстрації транспортного засобу на нового власника, однак здійснити це виявилось неможливим, так як попередній власник ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем померлої є її чоловік, відповідач ОСОБА_3 , який жодних претензій до позивача щодо відчуження автомобіля не має. Отже, позивач ОСОБА_2 з травня 2010 року відкрито, безперервно володіє рухомим майном - автомобілем, який не знаходився та не знаходиться у користуванні інших особі, а також не є предметом обтяження. Позивача протягом усього часу був певний, що він має всі права на спірний автомобіль.

Позиція відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 жодних заперечень проти задоволення позову до суду не подав. Правом на подачу відзиву в порядку ст. 178 ЦПК України не скористався.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Згурівського районного суду Київської області Хижного Р.В. від 06 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. За клопотанням представника позивача витребувано копію спадкової справи № 18/2010 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5

04 травня 2023 року ухвалою Згурівського районного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Кравченко К.М. позовні вимоги підтримала повністю, пославшись на обґрунтування позовної заяви. Судові витрати просила залишити за позивачем.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду заяву та телефонограму, в яких просив проводити розгляд справи у його відсутність.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду.

Справа розглядається за наявними матеріалами, оскільки відповідачем відзив не поданий.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого Баришівським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 04.06.2008, транспортний засіб - автомобіль «Hyundai Accent», 2008 року, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_4 належав на праві власності ОСОБА_5 (а.с. 11 копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу).

05 травня 2010 року на підставі Біржового договору (угоди) позивач ОСОБА_8 (покупець) купив у ОСОБА_5 (продавець) транспортний засіб - легковий автомобіль «Hyundai Accent», 2008 року, номер кузова НОМЕР_1 . Угоду зареєстровано на Товарній біржі «УКРРЕСУРС» за реєстровим № ВР-61041. Біржовий договір був укладений через представників: інтереси ОСОБА_5 представляв ОСОБА_6 , який діяв на підставі довіреності серії ВММ № 419454 від 15.02.2010 року, інтереси ОСОБА_2 Брокерська контора № 10 в особі ФОП ОСОБА_7 , що діяв на підставі доручення від 05.05.2010 року(а.с. 9 копія біржового договору (угоди), а.с. 10 копія повідомлення Товарної біржі «УКРРЕСУРС»).

Згідно реєстраційної картки, автомобіль знято з реєстраційного обліку для реалізації в межах України 10 лютого 2010 року та отримано тимчасові номери НОМЕР_2 (а.с.12 копія реєстраційної картки). За даними ЄДР ТЗ МВС станом на 06.10.2022 транспортний засіб так само значиться як знятий з обліку для реалізації (а.с. 14 копія повідомлення РСЦ ГСЦ МВС в Київській області).

Згідно висновку експертного дослідження від 05.11.2019 № 26/7341/16723, наданого Чернівецьким НДЕКЦ, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_5 транспортного засобу «Hyundai Accent» не змінювалися. Бланк наданого на дослідження документа «Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу» серії НОМЕР_3 , відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу (а.с. 15 копія висновку).

За наслідками проведеного 16.11.2022 експертом Чернівецького НДЕКЦ огляду транспортного засобу встановлено, що ідентифікаційні номери складових частин транспортного засобу відповідають номерам, зазначеним у поданих документах (а.с.16 копія інформації про ТЗ наданий на огляд).

РЦС ГСЦ МВС в м. Києві було відмовлено у перереєстрації транспортного засобу у звязку із зміною власника ( з ОСОБА_5 на ОСОБА_2 ) у зв`язку із відсутністю відповідного звернення власника або уповноваженої ним особи (а.с. 17 копія заяви про перереєстрацію транспортного засобу, а.с. 18 копія відмови РЦС ГСЦ МВС в м. Києві, а.с. 19 копії талонів про перереєстрацію).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємцем померлої, який прийняв спадщину, є відповідач ОСОБА_3 . Інші спадкоємці спадщину не приймали, строк для прийняття спадщини закінчився (а.с. 42-88 копія спадкової справи № 18/2010).

Мотиви суду при ухваленні рішення. Норми права, які застосовувалися судом.

Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Нормами ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з п.п. 9,11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно з положеннями ст.ст. 335,344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Пунктом 66 Постанови Великої Палати ВС від 14.05.2019 року (Справа № 910/17274/17) визначено, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (п.55 Постанови Великої Палати ВС від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17).

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник (п. 56 Постанови Великої Палати ВС від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17).

В позовній заяві позивачем вказано, що вказаний автомобіль ним було придбано в 2010 році за договором купівлі-продажу, договір укладений та товарній біржі через представників, на момент укладення договору попередній власник майна ОСОБА_5 померла, відтак позивач не зміг переоформити документи на право власності. Відповідач ОСОБА_3 є правонаступником померлої ОСОБА_5 , жодних претензій до позивача з приводу належності автомобіля не має.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 добросовісно заволодів чужим рухомим майном автомобілем «Hyundai Accent», 2008 року, номер кузова НОМЕР_1 , відкрито і безперервно володіє вказаним автомобілем більше десяти років, відтак суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на автомобіль «Hyundai Accent», 2008 року, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу - НОМЕР_4 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Розподіл судових витрат.

За подання позову позивачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 1828,50 грн (а.с. 27 - квитанція).

Представник позивача просила не стягувати з відповідача судовий збір та залишити судові витрати за позивачем

З огляду на це, суд не застосовує до відповідача ОСОБА_3 положення ст. 141 ЦПК України, та понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1828,50 грн, залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності за набувальною давністю на автомобіль «Hyundai Accent», 2008 року, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу - НОМЕР_4 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Повне рішення складено 30 травня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В. ХИЖНИЙ