Дата документу 24.05.2023 Справа № 322/832/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 322/832/22 Головуючий у 1 інстанції: Губанов Р.О.
№ 22-ц/807/677/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

В листопаді 2022 року ТОВ «Фінансова Компанія «Паріс» звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 15 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариство «РВС БАНК» було підписано Заяву-Договір №1029722 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Як вбачається з Заяви-Договору №1029722 від 15 листопада 2019, відповідачка підписанням Заяви-Договору про надання банківської послуги , що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцентував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті Банку і беззастережно приєдналася до умов Договору. З умовами Договору ознайомлена та зобов`язалась беззастережно відстежувати зміни, які будуть вноситися до Договору.

За умовами заяви відповідачці було надано споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 20512,82 грн, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка, % річних 18, тип ставки фіксована, разова Комісія при видачі кредиту: 1% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3% від суми наданого Кредиту.

В день підписання Заяви-Договору №1029722 від 15 листопада 2019 року, відповідачка отримала платіжну картку за № НОМЕР_1 , яка відкрита згідно умов Заяви-Договору.

Грошові кошти у сумі 20512,82 грн були зараховані Акціонерним товариством «РВС БАНК» 15 листопада 2019 року на картковий рахунок Клієнтки.

29 липня 2021 року між Акціонерним товариством «РВС БАНК» та ТОВ «Фінансова Компанія «Паріс» було укладено Договір про відступлення права вимоги №29072021-1.

Як вбачається з додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Паріс» право вимоги до ОСОБА_1 за Заявою-Договором №1029722 від 15 листопада 2019 станом на 02.09.2022 заборгованість ОСОБА_1 становить на загальну суму 30033,22 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 16843,81 грн; заборгованість за процентами 3958,71 грн; заборгованість за комісією 9230,70 грн.

У зв`язку з простроченням відповідачкою грошового зобов`язання в сумі 30033,22 грн, ТОВ «Фінансова Компанія «Паріс» відповідно до ч.2 ст.625 ЦК Україна за період з 29.07.2021 по 23.02.2022 нараховано: 3110,29 грн 18% річних за користування грошовими коштами за період, та 1909,05 грн інфляційних витрат.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Паріс» заборгованість в сумі 35052,56 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 16843,81 грн; заборгованість за процентами - 3958,71 грн; заборгованість за комісією - 9230,70 грн; 3110,29 грн - 18% річних за користування грошовими коштами за період 29.07.2021 по 23.02.2022; 1909,05 грн - інфляційні витрати за період з 29.07.2021 по 23.02.2022.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2022 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Паріс» заборгованість в сумі 35052,56 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 16843,81 грн; заборгованість за процентами - 3958,71 грн; заборгованість за комісією - 9230,70 грн; 3110,29 грн - 18% річних за користування грошовими коштами за період 29.07.2021 по 23.02.2022; 1909,05 грн - інфляційні витрати за період з 29.07.2021 по 23.02.2022.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Паріс» судовий збір в сумі 2481,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши з неї на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Паріс» 30 455,21 грн в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором. В іншій частині позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначено щодо безпідставного нарахування відповідачу пені, не обумовленої договором, а також щодо безпідставного нарахування позивачем 18 відсотків річних на суму прострочення та, відповідно, неправильного розрахунку відсотків річних та інфляції за період прострочення у відповідності до ст. 625 ЦК України.

ТОВ «Фінансова Компанія «Паріс» своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи положення частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 листопада 2019 року між Акціонерним товариство «РВС БАНК» та ОСОБА_1 було підписано Заяву-Договір №1029722 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Відповідно до вказаної Заяви-Договору відповідачка отримала споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 20512,82 грн, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка, % річних 18, тип ставки фіксована, разова Комісія при видачі кредиту: 1% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3% від суми наданого Кредиту.

Згідно з договором про відступлення прав вимоги №29072021/1 від 29.07.2021 Акціонерне товариство «РВС БАНК» відступило прав вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС».

Станом на 02.09.2022 відповідачка через неналежне виконання умов договору від 15.11.20219 має заборгованість у сумі 35052,56 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 16843,81 грн; заборгованість за процентами - 3958,71 грн; заборгованість за комісією - 9230,70 грн; 3110,29 грн - 18% річних за користування грошовими коштами за період 29.07.2021 по 23.02.2022; 1909,05 грн - інфляційні витрати за період з 29.07.2021 по 23.02.2022.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості наданих позивачем доказів, які, на думку суду, підтверджують наявність у відповідачки станом на 02.09.2022 заборгованості за Заявою-Договору №1029722 в розмірі 35052,56 грн.

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

У частині першій статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 зроблено висновок, що "припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання".

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, прохав стягнути з ОСОБА_1 , зокрема, заборгованість за тілом кредиту - 16843,81 грн; заборгованість за процентами - 3958,71 грн; заборгованість за комісією - 9230,70 грн.

Враховуючи погодження між сторонами договору суми кредиту, процентів та комісії за користування кредитом, а також відсутність в апеляційній скарзі жодних заперечень щодо неправомірності обчислення чи нарахування вказаних складових кредиту позивачем, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову в цій частині.

Щодо нарахування 18 % річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц та N 646/14523/15-ц.

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2022 року по справі N 522/9547/13-ц зазначено, що проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахування 18 % річних від простроченої суми позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідно до пункту 7.7.2.17. Публічної пропозиції, клієнт зобов`язується сплачувати банку нараховуванні проценти за користування кредитними коштами до повного фактичного виконання клієнтом зобов`язань за споживчим кредитом. При цьому розмір процентів для клієнта, який прострочив виконання зобов`язання за споживчим кредитом згідно з частини другої статті 625 ЦК України встановлюється на рівні процентної ставки за користування кредитними коштами, яка визначена умовами заяви-договору.

Відповідно до інформації із заяви-договору N 1029722 від 15 листопада 2019 року сторони справи узгодили процентну ставку 18 % річних.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі N 572/1169/17 (провадження N 61-684св18) вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 03 лютого 2010 року сторони узгодили базову процентну ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору в розмірі 2,5 % на місяць з розрахунком 360 днів в році. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності штрафів за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

У справі, яка переглядається, ТОВ «Фінансова Компанія «Паріс» прохало стягнути з відповідача 18 % річних за користування грошовими коштами за період з 29.07.2021 року по 23.02.2022 року в розмірі 3 110,29 грн, пославшись на пункт 7.7.2.17. Публічної пропозиції, яка не містить відомостей про ознайомлення з нею відповідача ОСОБА_1 .

Враховуючи відсутність відомостей про ознайомлення відповідачем саме з публічною пропозицією АТ «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що вступило в дію 29.10.2019 року, колегія суддів вважає, що надана позивачем копія публічної пропозиції АТ «РВС Банк» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Окрім того, відомості щодо встановлення іншого розміру процентів заява-договір від 15 листопада 2019 року та додаток N 1 до неї не місять.

Зважаючи на те, що заява-договір N 1029722 від 15 листопада 2019 року та додаток N 1 до неї не містять в собі відомостей щодо узгодження між сторонами спору зміни процентної ставки для розрахунку відсотків річних за частиною другою статті 625 ЦК України, то колегія суддів вважає, що даний розрахунок слід проводити з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, що прямо передбачено нормами цивільного законодавства.

Крім того, із заяви-договору вбачається, що кредит було надано відповідачу 15.11.2019 року строком на 24 місяці, тобто до 15.11.2021 року. З урахуванням положень ст. 625 ЦК України, в межах позовних вимог, судова колегія вважає правильним наступний розрахунок процентів за прострочення кредиту: сума боргу х 3 % : 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення, а точніше з 16 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року (30033,22х3 % х101 (днів у періоді):365).

Отже, за вказаний період три проценти річних від простроченої суми, які підлягають стягненню з відповідача, становить 249,32 грн.

Встановлено, що позивач в позовній заяві прохав суд стягнути з відповідача також інфляційні втрати за період з 29.07.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 1 909,05 грн (а.с.3, зворот).

Між тим, з урахуванням вищенаведеного, враховуючи строк кредитування, правильним слід вважати нарахування інфляційних витрат у період з грудня 2021 року по лютий 2022 року. У грудні 2021 року індекс інфляції становив 100,60; у січні 2022 року 101,30; у лютому 2022 року 101,60.

Отже, інфляційне збільшення у даному випадку становить: 30 033,22 грн. (сума боргу) ? 103,538% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 30 033,22 грн. (сума боргу) = 1 062,67 грн.

Також судова колегія звертає увагу, що умовами заяви-договору не обумовлювалося і нарахування пені в розмірі 10 грн з кожен день прострочення, а всього 890 грн 00 коп., яка була нарахована позивачем та погашена за рахунок коштів, які вносилися відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

При цьому, незаконно утримавши вказану суму в рахунок необумовленої між сторонами пені, позивач не відніс вказані кошти на погашення заборгованості за кредитом, що вплинуло на загальну суму заборгованості за кредитом.

Із урахуванням викладеного, із загальної суми заборгованості за кредитом підлягає вирахуванню із загальної суми тіла кредиту протиправно нарахована пеня у розмірі 890,00 грн.

Зважаючи на обґрунтованість доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскільки судом першої інстанції не було повно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, та зміну рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2022 року, зазначивши, що стягненню з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Паріс» підлягає заборгованість в сумі 30 455,21 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 15 953,81 грн (16 843,81 грн пеня у розмірі 890,00 грн); заборгованість за процентами 3 958,71 грн; заборгованість за комісією 9 230,70 грн; 249,32 грн - 3% річних за користування грошовими коштами за період 16.11.2021 року по 23.02.2022 року; 1 062,67 грн - інфляційні витрати за період з 16.11.2021 року по 23.02.2022 року.

За приписами ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних (86,88%) та апеляційних вимог (100%), на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Паріс»з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції у розмірі 2 155,49 грн. З позивача на користь відповідача підлягає стягненню 3 721,50 грн., понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України розмір стягненого з Банку на користь ОСОБА_2 судового збору підлягає зменшенню до 1 566,01 грн (3 721,50 грн 2 155,49 грн). Відтак, сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 3 ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, судова колегія враховує наступне.

Відповідачем надані докази надання їй правової допомоги та її оплати, в справі міститься розрахунок витрат на правничу допомогу, перелік виконаних робіт.

Розмір заявлених витрат не суперечить вимогам розумності та справедливості.

Тож судова колегія вважає, що з ТОВ «Фінансова Компанія «Паріс» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати з наданням правничої допомоги в розмірі 4 000,00 грн, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2022 року у справі за позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Керуючись ст.ст. 133, 141, 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2022 року по цій справі змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Паріс» заборгованість в сумі 30 455,21 грн (тридцять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень 21 копійка), з яких: заборгованість за тілом кредиту 15 953,81 грн; заборгованість за процентами 3 958,71 грн; заборгованість за комісією 9 230,70 грн; 249,32 грн - 3% річних за користування грошовими коштами за період 16.11.2021 року по 23.02.2022 року; 1 062,67 грн - інфляційні витрати за період з 16.11.2021 року по 23.02.2022 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Паріс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 566,01 грн (одна тисяча п`ятсот шістдесят шість гривень 01 копійка).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Паріс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 травня 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков