Справа № 712/1988/23
Провадження 2/712/1374/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2023 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - П`ятун Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії, посилаючись на те, що він 20.01.2023 року направив рекомендованим листом до КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" заяву (вх. № 139 від 27.01.2023 року) про надання йому доказів надання послуг з централізованого опалення по його квартирі за період з 15.09.2008 року і по теперішній час. 25.02.2023 року він отримав відповідь КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» №11/326 від 21.02.2023 року, в якому відсутня інформація по суті поставленого питання. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Відповідно до Постанови КМУ в редакції від 8 вересня 2021 р. № 1022 «Про затвердження Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії»: - п.40 п/п 2 споживач має право одержувати від виконавця інформацію про послугу та порядок надання послуги; -п.40 п/п 9 … отримувати від виконавця детальний розрахунок обсягу спожитої послуги.

Відносини між позивачами та відповідачем регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про захист прав споживачів», «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими КМУ №1198 від 03.10.2007 року; «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року.

Таким чином, позивач вказує, що КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" порушує його права, закріпленні в Законі Україні «Про житлово-комунальні послуги», в Законі Україні "Про захист прав споживачів", та передбачених публічним договором ПКМУ №1022. За порушенням прав споживачів, відповідно до ст.23 Закону Украхни «Про захист прав споживачів» передбачена відповідальність.

Виходячи із способів захисту права, передбачених ст.16 ЦК України позивач просить суд зобов`язати КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" вчинити дії, а саме: надати йому докази про надання послуг з централізованого опалення по його квартирі за період з 15.09.2008 року і по сьогодні.

Ухвалою суду від 03.04.2023 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» - Шаригіна Н.М. скерувала до суду пояснення, в яких зазначила, що об`єкт споживання теплової енергії відповідача відноситься до будинків підключених до теплової мережі позивача, в даному випадку фактом (доказом) надання/отримання теплоносія підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювальних сезонів.

Зазначила, що в зв`язку з набуттям чинності Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (Закон України № 2119-УІІІ від 22 червня 2017 року, далі - Закон), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (Закон України № 2189- УІІІ від 9 листопада 2017 року, далі - Закон ЖКП), який вступив в дію з 01.05.2019 року, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Мінрегіону України № 358 від 28.12.2021 року, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27 січня 2022 року за № 93/37429 (далі - Методика), «Правил надання послуги з постачання теплової енергії»(постанова КМУ №830 від 21.08.2019 р., далі - Правила № 830) та Правил надання послуги з постачання гарячої води» (постанова КМУ №1182 від 11.12.2019 р., далі - Правила № 1182), кардинально змінились правові відносини в частині надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води в житлові та нежитлові приміщення житлових будинків, а також змінився порядок розподілу між споживачами спожитих в будівлі обсягів теплової енергії і відповідно змінився порядок нарахування плати за них.

У разі необхідності проведення перевірки відповідності якості надання комунальних послуг або послуг з управління багатоквартирним будинком споживач зобов`язаний забезпечити виконавцю комунальної послуги (його представнику) або управителю багатоквартирного будинку доступ до житла, іншого належного такому споживачу об`єкта нерухомого майна у порядку, передбаченому статтею 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За результатами перевірки складається акт-претензія за формою згідно з додатком.

Вказувала, що приміщення квартири АДРЕСА_1 за визначенням Методики № 358, відноситься до категорії опалювальних приміщень, що забезпечуються тепловою енергією за допомогою внутрішньо будинкової системи теплопостачання, та у яких забезпечується нормативна температура повітря, та для яких за Законом здійснюється розподіл загального обсягу спожитої комунальної послуги з постачання теплової енергії на потреби опалення та приготування гарячої води згідно Методики № 358.

Розрахунки за комунальні послуги виконуються на підставі показників вузлів комерційного обліку відповідної комунальної послуги (послуга з постачання теплової енергії), здійснюються Виконавцем, у відповідності до статті 8 Закону, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил № 830 та Методики.

Джерелом тепла для опалення приміщення багатоквартирного житлового будинку є не конкретно радіатор опалення, а вся система опалення будинку в цілому, кожен її елемент, до яких, в числі інших відносяться і радіатори, в тому числі і сусідній опалювальний простір. Між приміщеннями будинку йде постійний теплообмін, в тому числі приміщення, взагалі не обладнані елементами внутрішньобудинкової системи опалення, отримують тепло з інших приміщень будинку- через стіни, перегородки, з нагрітими повітряними масами, через отвори тощо. Теплоенергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції, поширюється тепло не тільки від радіаторів, а й від інших елементів системи опалювання.

Відсутність радіаторів не означає відсутність споживання комунальних послуг з опалення, так як і відключення опалення в окремому приміщенні не означає, що споживання комунальних послуг з опалення припиняється у випадку перекриття подачі теплоносія до системи опалення приміщення.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Позивач звернувся з клопотанням про розгляд справи з викликом сторін. Водночас, судом при відкритті провадження явка сторін не визнана обов`язковою. Всі заяви по суті справи, передбачені ст.ст.178-180 ЦПК України сторонами вчинено, тому суд вважає достатнім наданих матеріалів для вирішення справи по суті у письмовому провадженні.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч. 2 ст. 7., п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з ч. 5 ст. 13 вищевказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Споживачі (відповідачі) зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги позивачу, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідачів) від оплати послуг повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із зверненням (вх. № 139 від 27.01.2023 року) про надання йому доказів надання послуг з централізованого опалення по його квартири за адресою: АДРЕСА_2 за період з 15.09.2008 року і по теперішній час.

В зверненні, зокрема, зазначив, що 05.09.2019 року міжвідомча комісія з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення виконавчого комітету Черкаської міської ради надала акт про відключення його квартири від мережі центрального опалення з 15.09.2008 року. За таких обставин вказував на неправомірність нарахувань за відсутні (ненадані) послуги центрального опалення та просив надати докази надання послуг з центрального опалення по його квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

25.02.2023 року позивач отримав відповідь КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» №11/326 від 21.02.2023 року, яка за своїм змістом вказує на те, що оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться у багатоквартирному будинку, який обладнаний загальнобудинковим лічильником обліку теплової енергії, закриття особового рахунку № НОМЕР_1 та зняття з обліку вказаної квартири є неможливим. У разі необхідності проведення перевірки відповідності якості надання комунальних послуг або послуг з управління багатоквартирним будинком споживач зобов`язаний забезпечити виконавцю комунальної послуги (його представнику) або управителю багатоквартирного будинку доступ до житла, іншого належного такому споживачу об`єкта нерухомого майна у порядку, передбаченому статтею 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За результатами перевірки складається акт-претензія за формою згідно з додатком. При неодноразових спробах спільної комісії із представників КП «Соснівська СУБ» та КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» провести обстеження кв. АДРЕСА_1 на предмет від`єднання від системи централізованого опалення та наявності автономного опалення, доступу до неї з боку власників квартири надано не було, у зв`язку з чим провести зазначене обстеження було неможливо. Під час візуального огляду вказаної квартири жодних додаткових відводів газів, додаткової вентиляції, підведення додаткових електричних дротів, притаманних автономним системам опалення, виявлено не було.

Крім того, за інформацією отриманою від ВАТ «Черкасиобленерго», Черкаського міського РЕМ» та ВАТ «Черкасигаз» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , власники квартири АДРЕСА_1 не отримували технічні умови на встановлення ЦО та ГВП та обсяги споживання електричної енергії в опалювальний період не збільшується.

Отже, за змістом вказаної відповіді та пояснень представника відповідача, постачання послуг з централізованого опалення по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , здійснюється в загальному порядку.

Представником відповідача на виконання звернення позивача до суду скеровані рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради про початок та закінчення опалювального сезону з 2008 року та по теперішній час.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як видно із матеріалів справи, позивач заперечує факт постачання теплової енергії до його квартири, водночас представник відповідача вказує на неможливість відключення вказаної квартири позивача, яка знаходиться у багатоквартирному житловому будинку. Отже, сторона відповідача вказує, що централізоване опалювання здійснюється в загальному порядку.

На думку суду, вказане може бути усунуте шляхом обстеження квартири та з`ясування питання наявності радіаторів та підтвердженням відсутності/наявності такого підключення до централізованого опалювання, а відтак і отримання теплової енергії за певний період.

Водночас, за повідомленням представника відповідача, споживачами допуск до квартири не надається.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16(пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

Згідно ч.5 ст. 177 ЦК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких гуртуються позовні вимоги.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У цій справі позивачем не доведено, які, чим саме та ким порушені його права. Не підтверджено позивачем й того, що дійсно існують певні перешкоди для реалізації ним особистих немайнових чи майнових прав.

Фактично позивач намагається перекласти функції, встановлені законом та договором для взаємодії між споживачем та надавачем послуг з теплопостачання, на суд, що є неприпустимим, оскільки дані алгоритми та механізми чітко встановлені Законом, а судове рішення не може підміняти законодавство, яке чітко регламентує певні правовідносини. Судовому захисту підлягають лише порушені права, яких у даному випадку, судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними, необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити діївідмовити.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 15.05.2023.

Головуючий Т.Є.Троян

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради, місцезнаходження: м. Черкаси, вул. О.Дашкевича, 62, .