04.04.2023 Провадження по справі № 2/940/84/23
Справа № 940/1207/22
РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2023 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Студінської Д.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Неживка І.В.

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тетієві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушення права на безпечні умови проживання,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Тетіївського районного суду Київської області із позовною заявою, в якій просить зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 ліквідувати септик (вигрібну яму), розташовану на земельній ділянці по АДРЕСА_1 та стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування позову позивачкою зазначено, що в її приватній власності перебуває будинок АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим 10.12.2001 року виконавчим комітетом Тетіївської міської ради року на підставі рішення від 27.11.2001 року № 90 та зареєстрованим Тетіївським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 23, в якому вона постійно проживає. По сусідству з позивачкою в будинку АДРЕСА_1 проживає відповідачка ОСОБА_2 , яка у вересні 2022 року на відстані 2-х метрів від житлового будинку позивачки збудувала септик (вигрібну яму).

Також позивачка зазначила, що з приводу незаконних дій ОСОБА_2 звернулась із заявою до виконавчого комітету Тетіївської міської ради. За результатами розгляду вказаної заяви був складаний акт обстеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , згідно якого комісією виявлено розміщення новозбудованого септику (вигрібної ями), розташованого на відстані близько двох метрів від стіни з віконним отвором житлової будівлі суміжної ділянки, що спричинятиме незручності та суперечить дотриманню п. 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць та ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій.

З огляду на виявлені порушення, позивачка зазначає, що як власник будинку має право на безпечні санітарні умови проживання, проте встановлення відповідачкою септику на відстані двох метрів від її будинку порушує санітарні норми, у зв`язку з чим вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Також просила суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 понесені судові витрати.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 20.12.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 07.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що проживає в належному їй на праві приватної власності будинку АДРЕСА_2 . По сусідству з нею проживає ОСОБА_2 , яка у вересні 2022 року на відстані 2-х метрів від житлового будинку позивачки збудувала септик (вигрібну яму). Зазначила, що відстань між її будинком та будинком сусідки дійсно невелика, оскільки будинок позивачки розташований біля паркану сусіднього домоволодіння на відстані менше метра. Разом з тим, на сторону зазначеного паркану між будинками та відповідно на облаштований септик виходять вікна будинку позивачки і в майбутньому з вказаного септика може йти неприємний запах, а відходи можуть підтопити стіну будинку. Також позивачка вказала, що дійсно зверталась із відповідною заявою до виконавчого комітету Тетіївської міської ради і за результатами розгляду вказаної заяви був складаний акт обстеження забудови сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_1 , згідно якого виявлено розміщення новозбудованого септику (вигрібної ями), розташованого на відстані близько двох метрів від стіни з віконним отвором житлової будівлі її ділянки, що спричинятиме незручності та суперечить дотриманню санітарних норм та правил утримання території населених місць та нормам ДБН. Крім того, позивачка зазначила, що септик не герметичний, а тому з часом стоки підуть під її будинок. Також позивачка зазначила, що якби відповідача облаштувала септик ближче до дороги, то претензій не мала би. Просила позов задовольнити.

Представник позивачки адвокат Неживок І.В. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та зазначив, що облаштована відповідачкою вигрібна яма виконана з порушенням відповідних державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, оскільки вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних лікувально-профілактичних закладів, стін житлових тa громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м, а місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

Також зазначив, що оскільки відповідачка не оскаржувала акт обстеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , згідно якого комісією було виявлено розміщення новозбудованого септику (вигрібної ями), що спричинятиме незручності та суперечить дотриманню п. 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць та ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, вона фактично погодилась із висновками комісії, у зв`язку з чим просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що дійсно проживає по АДРЕСА_1 по сусідству з позивачкою ОСОБА_1 . Восени 2022 року своїми силами облаштувала вигрібну яму з чотирьох армованих герметичних бетонних кілець, бетонної кришки та люка, при цьому дно септика було залите бетоном для запобігання проникненню стоків в землю і для можливості подальшої викачки відходів. Крім того зазначила, що її земельна ділянка має певний нахил і при облаштуванні септика цей нахил був врахований таким чином, щоб навіть у разі витоку стоків вони не попадали ні під її будинок, ні під будинок позивачки. Саме цим відповідачка пояснила, чому не облаштувала септик ближче до своїх воріт, бо в такому разі септик був би на початку стіни сусіднього будинку, тоді як на даний час септик розміщено фактично в кінці будинку позивачки, що унеможливлює будь-яке пошкодження стін чи фундаменту будинку.

Крім того, відповідачка вказала, що долучений до матеріалів провадження акт обстеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , згідно якого комісією виявлено розміщення новозбудованого септику (вигрібної ями) був складений без огляду її земельної ділянки та без огляду самого септику, оскільки в день приїзду комісії вона була на роботі. В подальшому їй на пошту принесли примірник вказаного акту, з яким відповідачка в подальшому відвідувала санепідемстанцію та міськраду, де повідомили, що завжди складають акт, а спір вирішується у суді. Також відповідачка зазначила, що проживає на даний час одна, оскільки син проходить службу в ЗСУ, а від септику ніякого запаху немає. Поросила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до частини 3 статті 12 та частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до статей 90, 91 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких перешкод та порушень його прав на землю та відшкодування завданих збитків, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, щоб не створювати незручності сусідам.

Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ч. 1 ст. 103 ЗК України, власники та користувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння якнайменших незручностей, такі дії підлягають припиненню.

Частиною другою ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном (частини 1, 3, 7 ст. 319 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду громадян (ч. 4 і ч. 5 ст. 319 ЦК України).

Статтею 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено обов`язки громадян, які пов`язані з бережливим ставленням до природи, її охорони та раціонального використання її багатств відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; одним з обов`язків є непорушення екологічних прав та законних інтересів інших громадян.

Згідно статей 4, 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» громадяни мають право на безпечні для здоров`я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище. Громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм, а при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об`єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об`єктів зобов`язані дотримувати вимог санітарного законодавства.

Згідно пункту 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 березня 2011 року № 14, згідно з яким вигреби повинні бути віддалені від стін житлових будівель і споруд на відстань не менше 20 м, а також пункту 3.26 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44, відповідно до яких майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитися у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, у тому числі і сусідніх садиб.

Пунктом 1.1. Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження державних санітарних норм та правил утримання населених місць» від 17 березня 2011 року № 145, передбачено, що вигрібна яма (вигріб) - це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

Рідкі відходи, що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною.

Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується.

Вигреби необхідно очищати у міру їх заповнення. Перевезення рідких відходів з вигребів та розміщення їх на території приватних володінь, а також використання їх як добрива в сільському господарстві забороняється (частина 2.21. розділу 1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць).

Згідно з частиною 2.22. розділу 1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м.

Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим 10.12.2001 року виконавчим комітетом Тетіївської міської ради року на підставі рішення від 27.11.2001 року № 90 та зареєстрованим Тетіївським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 23, в якому вона постійно проживає (а. с. 10).

По сусідству з позивачкою в будинку АДРЕСА_1 проживає та зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 (а. с. 20).

У відповідності до супровідного листа від 18.10.2022 року за вих. № 02-30/385 виконавчим комітетом Тетіївської міської ради отримано лист від 26.09.2022 року щодо вирішення ситуації з порушення дотримання санітарних та будівельних норм по АДРЕСА_1 , здійснено виїзд 13.10.2022 року комісії та складено акт обстеження забудови вказаної земельної ділянки (а. с. 11)

Згідно акту обстеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , складеного 13.10.2022 року вбачається, що комісією в присутності ОСОБА_1 було проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 з метою встановлення факту порушення з дотримання санітарних та будівельних норм. Під час обстеження виявлено розміщення новозбудованого септику (вигрібної ями), що спричинятиме незручності та суперечить дотриманням п. 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць та ДБН Б.2.2-12:2019 Планування і забудова територій. Висновок комісії - септики та фільтруючі колодязі повинні бути розташовані не ближче 5-10 метрів (в залежності від продуктивності) від житлових будинків та літніх кухонь і не ближче 20 метрів від питних колодязів. Місце для розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства (а. с. 12).

Крім того, до позовної заяви додано фототаблицю, на якій зафіксовано розміщення септика відносно паркану та стіни житлового будинку позивачки, що не заперечується сторонами (а. с. 14).

Перевіряючи та оцінюючи доводи позивачки та її представника, суд вважає, що сторона позивача не довела належними доказами, що відповідачка порушила санітарні норми та право позивачки на безпечні умов проживання внаслідок облаштування септика.

При цьому суд констатує, що оскільки обов`язок доказування обставин покладається на кожну із сторін спору, заявляючи позов про зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 ліквідувати септик (вигрібну яму) шляхом демонтажу, саме позивачка мала б довести належними, допустимими та достатніми доказами як невідповідність вказаного септика вимогам нормативно-правових актів у галузі санітарних норм, будівництва та правил добросусідства, так і довести, які саме незручності (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо) завдає їй станом на дату звернення з позовом облаштований відповідачкою септик.

Більш того, суд критично оцінює акт обстеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , складений 13.10.2022 року, оскільки фактично обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 як такого комісією здійснено не було, так як в судовому засіданні встановлено, що відповідачка на момент обстеження була на роботі, що не заперечується позивачкою.

Крім того, в акті не зазначено будь-яких характеристик виявленого септика (вигрібної ями) на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , а саме чи використовується він, його розміри, матеріал конструкції, герметичність, продуктивність, врахування нахилу земельної ділянки тощо.

Також суд констатує, що оскільки позов фактично обґрунтований тим, що септик в подальшому може підтопити стіну будинку позивачки, саме сторона позивача мала б надати докази на підтвердження вказаних обставин.

Не містить таких доказів і висновок комісії згідно акту обстеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 13.10.2022 року, який фактично є загальним роз`ясненням ДБН щодо розміщення септиків.

Між тим, встановлення факту порушення відповідачкою ДБН чи санітарних норм, так само як і можлива шкода фундаменту будинку позивачки вочевидь мають бути підтведжені відповідним спеціалістом або експертом, які володіють спеціальними знаннями в зазначених галузях, проте позивачка та її представник не надали суду висновків експерта про порушення відповідачкою ДБН чи санітарних норм та не заявляли клопотання про призначення відповідних експертиз чи про виклик спеціалістів для надання роз`яснень з питань, що потребують спеціальних знань.

Зрештою, оскільки позивачка також вказувала на те, що в подальшому з септика може йти неприємних запах, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною першою статті 2, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що права кожного на життя охороняється законом, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Так, у пункті 77 справи «Дземюк проти України» (http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_a51) Європейський суд з прав людини вказав: як Суд зазначав у низці своїх рішень, скарги за статтею 8 Конвенції подавалися у різних випадках, коли висловлювалося занепокоєння щодо довкілля (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Фадєєва проти Росії» (Fadeyeva v. Russia), заява № 55723/00, п. 68, ECHR 2005-IV). Проте для того, щоб порушити питання за статтею 8 Конвенції, втручання, щодо якого скаржиться заявник, має безпосередньо впливати на його житло, приватне або сімейне життя та має досягти певного мінімального рівня, щоб скарги підпадали під дію статті 8 Конвенції (див. рішення від 9 грудня 1994 року у справі «Лопес Остра проти Іспанії» (LopezOstra v. Spain), п. 51, Series А № 303-С, та вищенаведене рішення у справі «Фадєєва проти Росії» (Fadeyeva v. Russia), пп. 69-70). Тому для рішення першочерговим є те, чи може забруднення довкілля, на яке скаржиться заявник, вважатися таким, що достатньо негативно впливає на користування зручностями його житла та якість його приватного і родинного життя (див. рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Іван Атанасов проти Болгарії» (IvanAtanasov v. Bulgaria), заява № 12853/03, п. 66).

Таким чином, позивачка мала б довести, що станом на дату звернення з позовом облаштований відповідачкою септик хоча б якимось чином впливає на якість повітря, води, землі чи створює їй якісь інші незручності (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо) і це безпосередньо впливає на її житло, приватне або сімейне життя, а такий вплив досягнув певного мінімального рівня.

За відсутності вищезазначеного, суд констатує, що доводи позивачки та її представника про порушення відповідачкою санітарних норм чи ДБН не підтверджені належним і допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Отже, з огляду на наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушення права на безпечні умови проживання.

Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, тому понесені судові витрати у виді судового збору, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, залишає за позивачкою.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 15, 16, 319, 321 Цивільного кодексу України, статтями 90, 91, 96, 103, 104, 152 Земельного кодексу України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження державних санітарних норм та правил утримання населених місць» від 17 березня 2011 року № 145, статтями 10, 12, 76- 81, 89, 131, 133, 137, 141, 142, 264-268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушення права на безпечні умови проживання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 13 квітня 2023 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК