КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: № 22-ц/824/4280/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року м. Київ

Справа № 752/26843/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Ратнікової В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк», яка подана представником Чорним Андрієм Миколайовичем, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Хоменко В.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача АТ «ОТП Банк» про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просила суд: стягнути з Акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 33127 грн. та судові витрати по правничій допомозі адвоката в розмірі 7000 грн.; стягнути з акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 в рахунок моральної шкоди 20 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог вказувала, що 28 травня 2021 року о 18 год. 06 хв. за використання офіційного номеру телефону банку «OTП-Банк» невстановлені особи надіслали їй через PUSH- повідомлення інформацію про блокування її банківської карти.

В телефонній розмові вказані особи оголосили їй повну інформацію стосовно неї, а саме: повну адресу проживання, номер банківського рахунку, ключове слово. Після чого повідомили, що необхідно встановити додатковий пароль на банківський додаток «OTP-Smart».

Вона зателефонувала на гарячу лінію банку, та попросила заблокувати свою карту (рахунок), на що працівник банку начебто заблокувала вказані кошти.

Після вказаної телефонної розмови невстановленими особами було списано з її банківської карти № НОМЕР_1 «кредитні кошти» у сумі 26 555 гривень 55 копійок.

02.06.2021 року за вх. №019-5/15я позивачем було написано по даному факту претензію, з проханням повернути вказані кошти та заяву про спірну транзакцію. Але відповідь від відповідача на неї вона не отримала.

Отримавши звіт - рахунок за період з 28.05.2021 року по 02.06.2021 року, їй стало відомо, що попри звернення про блокування карткового рахунку на офіційну лінію відповідача 28.05.2021 року, кошти банком фактично списано.

Відповідач продовжив проводити сумнівну операцію попри її повідомлення про те, що вона розпорядження про списання коштів не давала, будь яких дій, що могли би призвести до списання грошових коштів не вчиняла, а звернулась за телефоном гарячої лінії «ОТП Банку», з вимогою заблокувати картки, відкриті на її ім`я, та повідомила про факт шахрайства.

Вона будь яких платіжних доручень не складала та не скеровувала їх відповідачеві ні у паперовому вигляді, ні у електронному з використанням електронної системи «ОТП Банку», або будь якої іншої клієнтської системи банку. Додатково звернулась з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до райвідділу поліції 02.06.2021 року. По даному факту СВ Фастівського РУП ГУ НП у Київській області було розпочате кримінальне провадження № 0000409 від 04.06.2021року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме: шахрайство вчинене з використанням електронно-обчислюваної техніки.

З вини Банку (банківських працівників) їй завдано матеріальної шкоди на момент подачі заяви, в розмірі 33 127 грн., яка складається з безпідставно списаних коштів у розмірі 26 555 грн. 55 коп. та відсотків за користування кредитом у розмірі 6571 грн. 45 коп.

Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» в разі незаконного переказу з рахунка клієнта коштів банк зобов`язаний переказати на рахунок такого клієнта відповідну суму грошей власним коштом.

Спричинену їй моральну шкоду мотивує тим що відповідач не відповів їй на претензію у встановлений законодавством термін, нарахував їй відсотки по спірним операціям з кредитними коштами.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 33 127 грн., що включає в себе безпідставно списані грошові кошти у розмірі 26 555,55 грн. з відсотками за користування кредитом у розмірі 6571,45 грн.

Стягнуто з АТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу по справі 5000 грн., а на користь держави - судовий збір в сумі 2270 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник відповідача АТ «ОТП Банк» Чорний А.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю, посилаючись незаконність, необґрунтованість рішення, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив із того, що банком не було доведено, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, що дало б підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції.

Також, суд першої інстанції зазначав, що користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Проте такі висновки скаржник вважає помилковими, оскільки суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що банком жодних дзвінків чи направлення інших повідомлень клієнту не здійснювалось.

Тобто, скориставшись довірою клієнта, сторонні особи, отримавши доступ до реквізитів банківської картки, а також до PUSH та CMC повідомлень, які особисто вказав клієнт, здійснили фактичне викрадення коштів, у зв`язку з чим, позивачем було ініційовано відкриття кримінального провадження за статтею Кримінального кодексу України «шахрайство».

Підписуючи заяву - анкету про надання банківських послуг AT «ОТП БАНК» №019/001354/17 від 09.11.2017р. ОСОБА_1 підтвердила факт ознайомлення зі всіма умовами банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із текстами договорів та усіх додаткових до них, невід`ємною частиною яких є ця заява про надання банківських послуг та які розміщені на офіційній інтернет - сторінці (офіційному сайті) Банку за адресою: www.otpbank.com.ua.

Так, згідно п.4.5.6. Публічних Правил надання послуг дистанційного обслуговування засобами системи OTP CREDIT, розміщених на сайті AT «ОТП БАНК», клієнт зобов`язаний не розголошувати третім особам будь-яку інформацію, що йому надсилається Банком в рамках Договору, яка зазначена в SMS- повідомленнях/PUSH-повідомленнях на вказаний Клієнтом Фінансовий номер мобільного телефону/Мобільний телефон.

Окрім цього, згідно п.6.3.2.9. Публічного договору про дистанційне обслуговування та електронну взаємодію, розміщеного на сайті, Банк звільняється від відповідальності за повне або часткове невиконання умов Договору у разі: Збитків Клієнта, пов`язаних із розголошенням Клієнтом третім особам будь-якої інформації, що йому надсилається Банком в рамках Договору, яка зазначена в SMS- повідомленнях/ PUSH -повідомленнях на вказаний Клієнтом Фінансовий номер мобільного телефону/Мобільний телефон.

Тобто, ознайомившись із зазначеними умовами договору та публічних правил банку, клієнт фактично прийняв на себе ризик понесення збитків в разі розголошення інформації, що стосується його як клієнта АТ «ОТП Банк».

Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що жодних доказів, що підтверджують звернення позивача в день проведення спірних транзакцій до банку, суду не було надано, також відсутні будь які підтвердження того, що повідомлення направлялись саме відповідачем, а не шахраями.

Також суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що договірними відносинами між позивачем та відповідачем, було врегульоване питання щодо відповідальності сторін, а тому висновки суду першої інстанції є невірними.

Крім того, стягуючи витрати на правову допомогу з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що позивачем не було надано жодних документів, які б свідчили про фактичні понесені витрати за отримання юридичних послуг щодо розгляду цієї справи, наприклад платіжний документ про сплату коштів чи інші первинно-касові документи, які б могли мати місце доказування у цій частині позовних вимог. Також позов не містив жодного посилання на умови договору про надання правничої допомоги щодо умов оплати наданих послуг, копія якого навіть не додавалась до позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2022 року - залишити без змін, вказуючи, що вважає рішення суду законним і обґрунтованим, посилаючись на обставини, викладені у позовні заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з 09.11.2017 року є клієнтом АТ «ОТП Банк». Позивач підписала заяву - анкету про надання банківських послуг №019/001354/17 від 09.11.2017р. (а.с.37-38). Після цього їй був відкритий рахунок у АТ «ОТП Банк» та видана платіжна картка з лімітом кредитних коштів.

Згідно п.4.5.6. публічних правил надання послуг дистанційного обслуговування засобами системи OTPCREDIT, розміщених на сайті АТ «ОТП БАНК», клієнт зобов`язаний не розголошувати третім особам будь-яку інформацію, що йому надсилається банком в рамках договору, яка зазначена в SMS- повідомленнях/ PUSH - повідомленнях на вказаний клієнтом фінансовий номер мобільного телефону/мобільний телефон.

Згідно п.6.3,2.9. публічного договору про дистанційне обслуговування та електронну взаємодію розміщеного на сайті, банк звільняється від відповідальності за повне або часткове невиконання умов договору у разі: збитків клієнта, пов`язаних із розголошенням клієнтом третім особам будь-якої інформації, що йому надсилається банком в рамках договору, яка зазначена в SMS- повідомленнях/PUSH - повідомленнях на вказаний клієнтом фінансовий номер мобільного телефону/мобільний телефон.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини :

- 28 травня 2021 року о 18 год. 06 хв. за використання офіційного номеру телефону OTP-Банку невстановлені особи, представившись представниками банку, надіслали позивачу через PUSH- повідомлення інформацію про блокування її банківської карти. В телефонній розмові вказані невстановлені особи оголосили їй повну інформацію стосовно неї, а саме: повну адресу проживання, номер банківського рахунку, ключове слово». Після чого повідомили, що необхідно встановити додатковий пароль на банківський додаток «OTP-Smart».

- Позивач зателефонувала на гарячу лінію банку та попросила заблокувати свою карту (рахунок).

- Після вказаної телефонної розмови невстановленими особами було списано з її банківської карти № НОМЕР_1 «кредитні кошти» у сумі 26555 гривень 55 копійок.

- 02.06.2021 року позивачем було написано по даному факту претензію відповідачу, з проханням повернути вказані кошти та заяву про спірну транзакцію. Але відповідь від відповідача не отримала.

- Отриманим звітом - рахунком за період з 28.05.2021 року по 02.06.2021 року встановлено, що 28.05.2021 року кошти банком фактично списано.

- Відповідач продовжив проводити сумнівну операцію попри повідомлення про те, що позивач розрядження про списання коштів не давала, будь яких дій, що могли би призвести до списання грошових коштів не вчиняла, а звернулась за телефоном гарячої лінії «ОТП Банку», з вимогою заблокувати картки відкриті на її ім`я та повідомила про факт шахрайства.

- Позивач звернулась з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до райвідділу поліції 02.06.2021 року. По даному факту СВ Фастівського РУП ГУ НП у Київській області було розпочате кримінальне провадження № 0000409 від 04.06.2021року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме: шахрайство вчинене з використанням електронно-обчислюваної техніки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кредитна заборгованість виникла внаслідок списання коштів з особового рахунку позивача у результаті шахрайських дій третіх осіб. Разом з тим, позивач повідомила банк про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку, звернулась до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. Банком не доведено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, які дають змогу ініціювати платіжні операції, що дало б підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції.

Користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди шляхом стягнення з АТ «ОТП БАНК» на користь ОСОБА_1 33 127 грн., що включає в себе безпідставно списані грошові кошти у розмірі 26 555 грн. 55 коп. та відсотки за користування кредитом у розмірі 6571 грн. 45 коп., суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином довела свої позовні вимоги у частині зарахування на її рахунок списаних грошових коштів. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позову у цій частині та про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню.

Проте з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині (про задоволення позовних вимог) колегія суддів не погоджується, оскільки обставини, що мають значення для справи, є недоведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Пунктом 14.8 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу, ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Відповідно до п. 14.12 ст. 14 вказаного Закону, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Представник користувача має право отримати електронний платіжний засіб за довіреністю, що видана користувачем та посвідчена у встановленому законодавством порядку. У такому разі банк не несе відповідальності за проведення операцій з використанням такого електронного платіжного засобу, виданого представнику за довіреністю.

Пунктом 14.16. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з пунктом 2 Розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 705), емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу зобов`язаний проінформувати держателя про можливість або неможливість зміни ПІНу. Перша зміна ПІНу здійснюється безкоштовно. Емітент має право передати електронний платіжний засіб держателю або представнику користувача через агента.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку. 4) Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2022 року у справі № 387/746/18, аналіз вказаних положень актів цивільного законодавства дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Банк зобов`язаний інформувати користувача про всі операції з використанням платіжного засобу, а платник зобов`язаний повідомляти банк про всі оспорюванні ним операції, здійснені з використанням електронного платіжного засобу. Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не використовував, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18, від 27 січня 2021 року у справі № 210/1242/18, сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач стверджує, що про неправомірне використання сторонніми особами реквізитів належного їй платіжного засобу позивачу ОСОБА_1 стало достовірно відомо 28 травня 2021 року. Однак, позивачем не надано до матеріалів справи жодних доказів виконання нею обов`язку, визначеного п.14.16. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», щодо негайного повідомлення банку про вказану обставину.

З матеріалів справи встановлено, що 04 лютого 2022 року банком було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник банку заперечував здійснення будь-яких дзвінків чи направлення інших повідомлень клієнту ОСОБА_1 . Крім того, зауважив, що жодних доказів, що підтверджують звернення позивача в день проведення спірних транзакцій до банку, нею надано не було, також відсутні будь-які підтвердження того, що повідомлення направлялись саме відповідачем, а не шахраями.

Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пунктом 14.16. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та пунктом 6Розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, визначено, що до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач.

Таким чином, матеріали справи не містять жодних доказів тієї обставини, на яку посилається позивач у позовній заяві, - що вона 28 травня 2021 року зверталась на «гарячу лінію» банку та просила заблокувати її карту ( рахунок), тоді як пунктом 14.16. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено обов`язок користувача про вказані обставини негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором.

Як вбачається з письмової заяви ОСОБА_1 про спірні транзакції, що була подана нею до банку 02 червня 2021 року, позивачем було зазначено про такі спірні транзакції, проведені 28 травня 2021 року ( а.с. 12):

- покупка ОТР- PAY-SERV ( S7291892) KYIV, UKR- на суму 1501 грн. - 3 транзакції;

- покупка ОТР- PAY-SERV ( S7291892) KYIV, UKR- на суму 251 грн. - 1 транзакція;

- покупка ОТР- PAY-SERV ( В7291846) KYIV, UKR- на суму 999 грн. - 13 транзакцій;

- покупка ОТР- PAY-SERV ( В7291846) KYIV, UKR- на суму 997 грн. - 7 транзакцій.

Разом з тим, як вбачається зі звіту - рахунку за період з 28 травня 2021 року по 02 червня 2021 року, вищевказані 24 операції були вчинені 28 травня 2021 року ( п`ятниця), проте кошти списані з кредитного рахунку позивача були 31 травня 2021 року ( понеділок). При цьому після проведення 24 спірних транзакцій, позивачем було здійснено ще 5 операцій із застосуванням даної платіжної картки ( купівля продуктів, здійснення грошового переказу та трьох покупок) ( а.с. 15).

З викладеного вбачається, що матеріали справи не містять доказів негайного повідомлення позивачем ОСОБА_1 банку про спірні транзакції 28 травня 2021 року, що призвело до списання кредитних коштів з рахунку 31 травня 2021 року, оскільки з заявою про спірні транзакції позивач звернулась до банку лише на 5-й день - 02 червня 2021 року.

Таким чином, за відсутності доказів обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не спростував заперечень банку про те, що у період з 28 травня 2021 року по 02 червня 2021 року позивач не вчинила жодних дій для своєчасного повідомлення банку про неправомірне використання сторонніми особами реквізитів належного їй платіжного засобу.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 лише 02 червня 2021 року повідомила АТ «ОТП Банк» про те, що сторонньою особою з її кредитної картки були списані кредитні кошти, то ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність за ці операції, здійснені до моменту повідомлення банку 02 червня 2021 року, несе саме вона.

Враховуючи вкладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника відповідача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач своєю бездіяльністю сприяла використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції з її карткового рахунку, а тому підстав для відповідальності банку в даному випадку - не вбачається.

У справі № 334/2492/21, що виникла з аналогічних правовідносин, Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2022 року зазначив, що «свідомий вибір позивача не повідомляти про крадіжку телефону 29.12.2018 року, пояснення, що вона не знала, що за допомогою мобільного телефону можливо змінити кредитний ліміт та зняти кошти з картки, перевірка балансу на карті лише 01.01.2019 року незважаючи на надходження повідомлень з сайтів про вчинення покупок, які вона не здійснювала, свідчить, що ОСОБА_1 не вжила необхідних заходів, передбачених у випадку крадіжки телефону Умовами і правилами надання банківських послуг, вона не проінформувала банк, а також правоохоронні органи про факт мобільного телефону вчасно, тому до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, тобто ОСОБА_1 .»

Крім того, заявляючи позовні вимоги, позивач просила стягнути з банку безпідставно списані кредитні кошти у розмірі 26 555 грн. 55 коп. та відсотки за користування кредитом у розмірі 6571 грн. 45 коп. на свою користь як відшкодування заподіяної їй майнової шкоди.

Однак, як вбачається з наданих позивачем заяви від 02.06.2021 року та звіту-рахунку АТ «ОТП Банк» від 02.06.2021 року загальна сума спірних транзакцій становить 24 720 грн. та вказані кошти були списані як кредитні, тобто отримані у банку на рахунок позивача як кредит, а в подальшому перераховані за покупку. Таким чином, зазначені кошти були списані з рахунку позивача як кредитні та не сплачувались нею на користь банку.

При цьому з виписки з рахунку за період з 05.05.2021 року по 01.11.2021 року, вбачається, що станом на 05 травня 2021 року на рахунку позивача значилась непогашена сума кредиту 5613 грн. 85 коп., станом на 12 травня 2021 року - 2190 грн. кредитних коштів.

Також з банківської виписки з рахунку станом на 30.10.2021 року вбачається, що сума нарахованих відсотків 8873 грн. 08 коп. є від`ємною, тобто нарахована плата за користування кредитним лімітом та нараховані відсотки за кредит з покупки - фактично не сплачені позивачем на користь банку.

За викладених обставин, враховуючи, що з карткового рахунку позивача були списані не її особисті кошти, а кошти банку, тобто кредитні кошти в межах кредитного ліміту, відсутні підстави вважати, що діями банку позивачу була заподіяна майнова шкода, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 колегія суддів вважає також безпідставними.

Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» в разі незаконного переказу з рахунка клієнта коштів банк зобов`язаний переказати на рахунок такого клієнта відповідну суму грошей власним коштом.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Таким чином, у разі наявності доказів своєчасного повідомлення позивачем банку про неправомірне використання сторонніми особами реквізитів належного позивачу платіжного засобу, неправомірне використання кредитного ліміту, та у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, порушене право позивача може бути відновлене у спосіб зобов`язання банку відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням спірних транзакцій.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ( про задоволення позовних вимог) та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди (безпідставно списаних грошових коштів, відсотків за користування кредитом).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі, то підстави для покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу - також відсутні.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 як споживач відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, а відповідачем понесено судові витрати - сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги, то слід компенсувати АТ «ОТП Банк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3721,5 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк», яка подана представником Чорним Андрієм Миколайовичем, - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2022 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про стягнення безпідставно списаних грошових коштів, відсотків за користування кредитом, витрат на правову допомогу та стягнення з відповідача на користь держави судового збору та прийняти постанову:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача, відшкодування матеріальної шкоди (стягнення безпідставно списаних грошових коштів, відсотків за користування кредитом) - залишити без задоволення.

Компенсувати Акціонерному товариству «ОТП Банк» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3721 грн. 50 коп. за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Ратнікова В.М.