Постанова

Іменем України

15 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 755/1637/21

провадження № 61-9195 св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос»;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод»;

треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Д`яченко Євгеній Станіславович, Управління адміністративних послуг Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року та касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Мостової Г. І., Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (далі - ТОВ «ФК «Геліос») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (далі - ТОВ «Лисичанський пивоварний завод»), треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Д`яченко Є. С., Управління адміністративних послуг Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, про визнання недійсними правочину з передачі частки в статутному капіталі та рішення загальних зборів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2013 року у справі № 2-2725/2011 позов публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») до відкритого акціонерного товариства «Агромаш» (далі - ВАТ «Агромаш»), ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості у загальній сумі 45 411 984 грн 35 коп. за кредитним договором від 18 серпня 2006 року № 08/29/06/КЛТ та договором поруки від 18 серпня 2006 року № 08/29/П03/06-ПЛТ задоволено.

На виконання зазначеного рішення Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист від 13 листопада 2013 року № 2-2725/2011 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» 45 411 984 грн 35 коп.

На підставі цього виконавчого листа 30 грудня 2013 року відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження № 41386995.

У зв`язку із відступленням права вимоги за зазначеними зобов`язаннями у справі № 2-2725/2011 ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Кредитпромбанк» на публічне акціонерне товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), від 14 серпня 2020 року - з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Геліос», а від 22 жовтня 2020 року - замінено стягувача у виконавчому листі з ПАТ «Дельта банк» на ТОВ «ФК «Геліос».

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С. В. від 28 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № 41386995 виконавчий лист повернуто стягувачу із відміткою про залишок заборгованості за виконавчим документом у розмірі 45 398 157 грн 83 коп.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Д`яченка Є. С. від 11 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження за № 63571975 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Геліос» залишку заборгованості у сумі 45 398 157 грн 83 коп.

Отже, ТОВ «ФК «Геліос» є кредитором ОСОБА_1 на загальну суму 45 398 157 грн 83 коп.

У ході виконавчого провадження приватним виконавцем Д`яченко Є. С. було виявлено, що влітку 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяву до загальних зборів учасників (засновників) ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, від 09 липня 2013 року, зареєстровану приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скачковою Н. Ю. за № 2822828, в якій просили вивести ОСОБА_1 зі складу засновників ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», а належну йому на праві приватної власності частку у розмірі, що становила 99,9992% в статутному капіталі товариства, передати на користь ОСОБА_2 з усіма правами та обов`язками, що із цього витікають.

08 серпня 2013 року загальними зборами ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» було прийнято оформлене протоколом від 08 серпня 2013 року № 12 рішення, яким вимоги заяви ОСОБА_1 були задоволені, змінено розподіл часток у статутному капіталі товариства.

Вважало, що заява була спрямована на уникнення звернення стягнення на майно, яке є її предметом, у зв`язку з чим остання є фіктивним правочином та підлягає визнанню недійсною у судовому порядку із застосуванням наслідків недійсності правочину. Крім того, вважало, що дії щодо передачі частки у власність ОСОБА_2 були вчинені без належної правової підстави.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ТОВ «ФК «Геліос» просило суд: визнати недійсним правочин з відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» у розмірі 99,9992 % статутного капіталу, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати недійсними і скасувати документи, якими оформлено правочин з відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», а саме: заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до загальних зборів учасників ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» та державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 09 липня 2013 року, зареєстровану приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скачковою Н. Ю. за № 2822828; рішення загальних зборів учасників ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» від 08 серпня 2013 року, оформлене протоколом від 08 серпня 2013 року № 12; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом: скасування рішення про державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» щодо зміни складу засновників (учасників) юридичної особи, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 16 серпня 2013 року о 13:04:37 годин за реєстраційним записом №1001642; повернення у власність ОСОБА_1 частки у статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» у розмірі 99,9992%. Визначити розмір статутного капіталу ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» у його поточному розмірі, а саме у розмірі 286 175 000 грн, що розподіляється між учасниками у наступних розмірах: частка у розмірі 99,9992% у статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» номінальною вартістю у розмірі 286 374 854 грн є власністю ОСОБА_1 ; частка у розмірі 0,0008% у статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», номінальною вартістю у розмірі 2 321 грн, є власністю ОСОБА_2 (а.с. 230 т. 1).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року позов ТОВ «ФК «Геліос» задоволено. Визнано недійсним правочин з відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» у розмірі 99,9992 % статутного капіталу, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнано недійсними і скасовано документи, якими оформлено правочин з відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», а саме: договір купівлі-продажу (відступлення) вкладу (частки) в статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» від 12 березня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до загальних зборів учасників ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» та державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 09 липня 2013 року, зареєстровану приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скачковою Н. Ю. за № 2822828; рішення загальних зборів учасників ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» від 08 серпня 2013 року, оформлене протоколом від 08 серпня 2013 року № 12.

Скасовано рішення про державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» щодо зміни складу засновників (учасників) юридичної особи, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 16 серпня 2013 року о 13:04:37 годин за реєстраційним записом № 1001642. Повернуто у власність ОСОБА_1 частку у статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» у розмірі 99,9992%.

Визначено розмір статутного капіталу ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» у його поточному розмірі, а саме у розмірі 286 175 000 грн, що розподіляється між учасниками у наступних розмірах: частка у розмірі 99,9992% у статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний зава номінальною вартістю у розмірі 286 374 854 грн є власністю ОСОБА_1 ; частка у розмірі 0,0008% у статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», номінальною вартістю у розмірі 2 321 грн, є власністю ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» на користь ТОВ «ФК «Геліос» по 2 270 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що державна реєстрація відчуження частки статутного капіталу ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» відбулася на підставі спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та рішення загальних зборів ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», оформлене проколом № 12 від 08 серпня 2013 року. Договір купівлі-продажу державному реєстратору не надавався.

У разі залишення договору купівлі-продажу в силі, договір купівлі-продажу (відступлення) вкладу (частки) в статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», укладений 12 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , може бути підставою для будь-яких подальших дій учасника, який відчужує частку, нового власника частки, товариства, включно з державною реєстрацією відповідних змін.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку, що у цьому випадку визнанням договору купівлі-продажу від 12 березня 2013 року недійсним не є виходом за межі позовних вимог.

Унаслідок відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», а також інших дій, спрямованих на відчуження майна, здатність боржника ОСОБА_1 виконати своє зобов`язання зменшилася.

ОСОБА_1 , відчужуючи частку у статному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», діяв недобросовісно та на шкоду кредитору.

Оскільки відчуження частки у статутному капіталу ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» супроводжувалося укладенням договору купівлі-продажу (відступлення) вкладу (частки) у статутному капіталі, поданням заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до загальних зборів учасників ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» та державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, прийняттям рішення загальних зборів учасників ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» від 08 серпня 2013 року, оформлене протоколом від 08 серпня 2013 року № 12, то такі документи слід визнати недійсними.

Вимога позивача про скасування рішення про державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» визнані судом першої інстанції похідними від інших, а тому також задоволені.

Також, судом першої інстанції визнано не доведеною відповідачем об`єктивну можливість позивача знати та передбачуваної неминучості його інформування про обставину відчуження ОСОБА_1 частки у статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», або існування у позивача певних зобов`язань, як міри належної поведінки, у результаті виконання яких він мав би змогу дізнатись про вчинення відповідного правочину з відчуження частки у статутному капіталі, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвалою суду від 30 травня 2022 року вказану апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків: подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, сплати судового збору, надання копії скарги та доданих письмових матеріалів для інших учасників.

Вказана ухвала апеляційного суду отримана представником ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» - адвокатом Вітюком В. В. - 17 червня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 03 3. Станом на 04 липня 2022 року недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року, заявником не усунуто.

Ураховуючи, що апелянтом та/або його представником у строк, визначений судом, не подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 - на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 - про закриття провадження у справі задоволено.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким провадження у справі закрито. Роз`яснено позивачу його право звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Клопотання ТОВ «ФК «Геліос» про скасування заходів забезпечення позову залишено без задоволення. Роз`яснено позивачу, що справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що підставу переходу права власності на частку в статутному капіталі до третьої особи - договір купівлі-продажу (відступлення) вкладу (частки) в статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» від 12 березня 2013 року, - позивач не оспорював, а заява учасника товариства про його виведення зі складу ТОВ та передачу частки іншій особі (не учаснику товариства), та протокол загальних зборів учасників ТОВ не можуть вважатися договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» у цій справі не ставить питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу (відступлення) вкладу (частки) в статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» від 12 березня 2013 року, а посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 909/1294/15 вказує на те, що заява учасника про виведення зі складу учасників товариства та рішення загальних зборів - також не є правочином.

Суд апеляційної інстанції вважав, що підстави для застосування відповідних правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №927/90/19, на думку колегії апеляційного суду відсутні.

Відтак, у цій справі позов однієї юридичної особи про оспорення заяви учасника на ім`я загальних зборів іншої юридичної особи про його виведення зі складу учасників товариства та про оспорення рішення загальних зборів іншої юридичної особи, - підлягає розгляду в судах господарської юрисдикції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2022 року ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій заявник просить ухвалу Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, й передати справу для продовження розгляду.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» зазначає, що строк на подання апеляційної скарги не пропущено, оскільки оскаржувану копію постанови апеляційного суду заявник не отримував.

В Україні введено воєнний стан, який безперервно триває з 24 лютого 2022 року. Зазначає, що ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» з початку бойових дій перебувало під обстрілами, а з 03 липня 2022 року перебуває в окупації. Зв`язок представника з керівником ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» було втрачено й на даний час перебуває у процесі відновлення.

У грудні 2022 року ТОВ «ФК «Геліос» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій заявник просить ухвалу Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 рокускасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, й передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення ТОВ «ФК «Геліос» зазначає, що судом апеляційної інстанції не було належно досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме правильне розмежування судової юрисдикції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2022 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 755/1637/21 із Дніпровського районного суду м. Києва

У травні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 липня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» мотивована тим, що представником ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» ухвалу суду від 30 травня 2022 року про усунення недоліків не отримано. При цьому, на зворотньому поштовому повідомленні про отримання ухвали міститься підпис, що не належить представнику.

Вказувало, що ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» з початку бойових дій перебувало під обстрілами, а з 03 липня 2022 року перебуває в окупації. Зв`язок представника Вітюка В. В. з керівництвом ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» було втрачено, а на даний час перебуває у процесі відновлення.

Касаційна скарга ТОВ «ФК «Геліос» мотивована тим, що спір у цій справі, не є таким, що витікає з корпоративних правовідносин, не направлений на захист корпоративних прав позивача, не направлений на оспорення позивачем корпоративних прав учасників ТОВ «Лисичанський пивоварний завод». Більше того, позивач не є суб`єктом корпоративних правовідносин та не претендує на набуття та/або зміну та/або припинення корпоративних прав по відношенню до ТОВ «Лисичанський пивоварний завод». Предмет спору у цій справі направлений на захист прав позивача, як у стягувача у виконавчому провадженні № 63571975, шляхом повернення у власність ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні, майна (а саме, частки у статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод»), яке незаконно відчужене останнім на користь ОСОБА_2 з метою ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань за договором поруки та ухилення від виконання рішення суду.

При цьому послалося на відповідну правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 927/90/19.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційні скарги

У листопаді 2022 року ТОВ «ФК «Геліос» подало відзив на касаційну скаргу ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», в якому зазначило, що ухвала Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року є законною та обґрунтованою, а касаційна скарга підлягає відхиленню.

У січні 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 - подав відзив на касаційну скаргу ТОВ «ФК «Геліос» на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року, в якому зазначив, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим. Вважав висновки суду апеляційної інстанції такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2013 року, що набрало законної сили, у справі № 202725/2011 з ВАТ «Агромаш» та ОСОБА_1 стягнуто солідарно заборгованість на користь ПАТ «Кредитпромбанк» у розмірі 45 411 984 грн 35 коп., що підтверджується копією рішення суду (а.с. 14-17, т. 1; а.с. 33-36, т. 2).

На виконання рішення суду Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-2725/2011 від 13 листопада 2013 року, на підставі якого 30 грудня 2013 року відділом примусового виконання рішень Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження № 41386995.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року змінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк», а ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року - з ПАТ Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Геліос» (а.с. 19-23, т. 1).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С. В. від 28 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № 41386995 виконавчий лист повернуто стягувачу із відміткою про залишок заборгованості за виконавчим документом у розмірі 45 398 157 грн 83 коп. (а.с. 26-27, т. 1).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Д`яченка Є. С. від 11 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження за № 63571975 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Геліос» суми у розмірі 45 398 157 грн 83 коп. (а.с. 28-29, т. 1).

В ході виконавчого провадження приватним виконавцем було з`ясовано, що влітку 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяву до загальних зборів учасників ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 09 липня 2013 року, зареєстровану приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Скачковою Н. Ю. за № 2822828, про виведення зі складу засновників.

Із заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , адресованої ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» та державному реєстратору юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вбачається, що ОСОБА_1 просить вивести його зі складу засновників ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» та даною заявою повідомив про те, що передає свою частку у розмірі, що становить 99,9992% у статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», на користь ОСОБА_2 . В свою чергу, даною заявою ОСОБА_2 повідомляє про те, що не заперечує прийняти частку ТОВ «Лисичанській пивоварний завод» з усіма правами та обов`язками, що із цього витикають (а.с.30-31, т. 1).

Рішенням загальних зборів ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», оформлене протоколом від 08 серпня 2013 року вирішено частку ОСОБА_1 у розмірі 286 374 854 грн 50 коп., що становить 99,9992 % у статутному капіталі товариства передати ОСОБА_2 та виведено зі складу учасників ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», а ОСОБА_2 введено до складу учасників (а.с. 32-33, т. 1).

Звертаючись до суду із позовом позивач наполягав на тому, що спільна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була спрямована на уникнення звернення стягнення на майно ОСОБА_1 , у зв`язку з чим заява є фіктивним правочином та підлягає визнанню недійсною із застосуванням наслідків недійсності правочину. Також підлягає визнанню недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Лисичанський пивоварний завод», оформлене протоколом від 08 серпня 2013 року № 12.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року вказану апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків: подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, сплати судового збору, надання копії скарги та доданих письмових матеріалів для інших учасників.

Вказана ухвала апеляційного суду отримана представником ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» - адвокатом Вітюком В. В. - 17 червня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 03 3 (а.с. 8, т. 3).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 - на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року провадження у справі закрито, оскільки справа підлягає розгляду в судах господарської юрисдикції.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ТОВ «Лисичанський пивоварний завод»задоволенню не підлягає.

Касаційна скарга ТОВ «ФК «Геліос» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Щодо вимог касаційної скарги ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року

У статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 частиною першою статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо заявником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року, подану представником Вітюком В. В. 01 квітня 2023 року, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків: подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, сплати судового збору, надання копії скарги та доданих письмових матеріалів для інших учасників.

Вказана ухвала апеляційного суду отримана представником ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» - адвокатом Вітюком В. В. - 17 червня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 03 3 (а.с. 8, т. 3).

У встановлений судом строк, тобто протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду, недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року, заявником не усунуто.

Відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в Єдиному державному реєстрі судових рішень не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року оприлюднено на вказаному сайті 01 червня 2023 року.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, заявник посилається на те, що 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року й діє на цей час.

Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку.

Разом з тим, сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для висновку про незаконність оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, оскільки заявником не наведено підстав, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, апеляційний суд правильно виходив із того, що заявник, зазначені в ухвалі апеляційного суду недоліки, в установлений судом строк не усунув.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції від 04 липня 2022 року без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо вимог касаційної скарги ТОВ «ФК «Геліос» на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних індивідуальних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, те, що суб`єктний склад такого спору включає, як правило, фізичну особу, яка є стороною цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин (стаття 19 ЦПК України).

Разом з тим, відповідно до положень пунктів 3, 6 та 13 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; та вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Відтак, серед ознак, визначених у частині першій статті 20 ГПК України для відмежування господарської юрисдикції від інших, є, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних правовідносин (пункт 3); справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно, реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (пункт 6); щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійними актів, що порушують право на майно, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна (пункт 13) тощо.

Аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19).

Отже, правильне визначення підвідомчості цієї справи залежить від установлення наявності або відсутності корпоративних відносин між учасниками справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про господарські товариства» господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Згідно зі статтею 80 ГК України до господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Відповідно до частини третьої статті 80 цього Кодексу товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.

Разом з тим відповідно до частин першої, третьої статті 167 ГК України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.

Як убачається зі змісту позовної заяви, вимоги про визнання недійсним договору та/або іншого правочину, котрий підтверджує факт відчуження/продажу ОСОБА_1 власних корпоративних прав ТОВ «Лисичанський пивоварний завод»на користь ОСОБА_2 обґрунтовані тим, що вказаний договір/правочин спрямований на ухилення відповідача від виконання судового рішення у справі № 2-2725/2011.

Встановлено, що позивач, ТОВ «ФК «Геліос», не є учасником ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» та не має на меті отримати частку ОСОБА_1 у товаристві з метою участі в управлінні та діяльності цієї юридичної особи, оскільки його вимоги спрямовані до відповідача саме як до боржника у зобов`язальних відносинах, заявлений позов не направлений на захист корпоративних прав позивача.

У позивача існує цивільний інтерес до майна поручителя - фізичної особи не як до учасника товариства й не в межах корпоративних правовідносин, тому висновок суду апеляційної інстанції про те, що з вирішення цього спору належить до юрисдикції господарських судів відповідно до пункту 4 частини першої статті 20 ГПК України, Верховний Суд вважає помилковим.

Заявлений спір ґрунтується на правовідносинах, направлених на захист прав позивача як стягувача у виконавчому провадженні (ВП № 41386995) щодо майна ОСОБА_1 , яким останній розпорядився, відчуживши його іншій фізичній особі - ОСОБА_2 . Крім того, сторонами оспорюваного правочину є фізичні особи, а правовідносини сторін не мають ознак господарсько-правових, тому вирішення цього спору має здійснюватись за нормами ЦПК України.

Подібний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 927/90/19 (провадження № 12-103гс19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Посилання апеляційного суду, що цей спір слід розглядати в порядку господарського судочинства, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» у цій справі не ставить питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу (відступлення) вкладу (частки) в статутному капіталі ТОВ «Лисичанський пивоварний завод» від 12 березня 2013 року, є помилковим, оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 жовтня 2019 у справі № 909/1294/15, на яку посилається суд апеляційної інстанції, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України щодо порядку відступлення учасником товариства своєї частки, визначивши, що відступлення (відчуження) частки не є самостійним непоіменованим видом договору, а відбувається шляхом укладання договору купівлі-продажу, міни, дарування тощо в усній або письмовій формі залежно від вимог чинного законодавства України та статуту товариства. Питання юрисдикційності спору в цій справі Великою Палатою Верховного Суду не вирішувалося.

Крім того, зі змісту позовної заяви убачається, що позивач просив суд визнати недійсним правочин з відчуження частки у статутному капіталі та зазначав, що в оспорюваній заяві та рішенні загальних зборів учасників товариства відсутнє посилання на цивільно-правовий договір, що мав би бути укладений між сторонами. Обставини у кладення такого договору (договору купівлі-продажу вкладу в статутному капіталі від 12 березня 2013 року) були встановлені в ходу судового розгляду справи (а.с. 245, т. 1). При цьому некоректне формулювання позовної вимоги не може бути підставою для віднесення даного спору до господарської юрисдикції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року залишити без змін.

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року скасувати, справу направити для розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович