Провадження № 2/554/6509/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2023 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Проскурня Я.О.,

за участю учасників справи:

представник позивача : Макарова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання договору споживчого кредиту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у жовтні 2021 року звернулася до Московського районного суду м.Харкова з позовом та уточненим позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» про визнання договору споживчого кредиту недійсним, в якому просить визнати договір споживчого кредиту №384853 від 11.10.2020 року, укладений між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 , недійсним.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 11.10.2020 року ОСОБА_1 під час огляду асортименту магазину «Ельдорадо» розговорилась із правцівницею кредитного відділу зазначеного магазину, яка за її словами була представником АТ «Альфа-Банк». В процесі розмови позивачу було запропоновано оформити кредитну картку АТ «Альфа-Банк», з кредитним лімітом у розмірі 20 000,00 грн., які вона б у подальшому могла у разі необхідності витратити на свої побутові потреби, а до того моменту, як картка не буде активована, за її словами, на неї не надходитимуть будь-які проценти, а отже для ОСОБА_1 це не створюватиме жодного ризику. Повіривши співрозмовниці, позивач підписала надану нею кіпу документів, при цьому її завірили, що читати їх не потрібно, стисло їх сутність вже повідомили, а це лише супровідні документи викликані вимогами бюрократії, та отримала на руки карку АТ «Альфа-Банк», яку і поклала вдома на випадок скрутної ситуації.

У листопаді 2020 року на телефонний номер позивача, а також на номер її доньки, та за місцем її роботи, почали дзвонити невідомі особи, що представлялись представниками ТОВ «Слон Кредит» та АТ «Альфа-Банк», та вимагали щоб вона погасила заборгованість по кредиту. 20.12.2020 року ОСОБА_1 звернулась до адвоката, яка вивчивши наявні у неї документи, повідомила, що позивач у жовтні 2020 року разом із відкриттям в АТ «Альфа-Банк» кредитної карки підписала із ТОВ «Слон Кредит» договір про надання споживчого кредиту №384853 від 11.10.2020 року та взяла кредит в ТОВ «Слон Кредит» на суму 25 625,00 грн., про який до цього моменту ОСОБА_1 не знала та отримувати який не бажала.

Разом з тим, звернувшись до АТ «Альфа-Банк» позивач дізналась, що на кредитну картку, яку їй було вручено у жовтні 2020 року, було дійсно кимось перераховано грошові кошти у розмірі 20 500,00 грн. Оскільки отримувати дані грошові кошти вона наміру не мала, 24.12.2020 року нею було подано заяву до АТ «Альфа-Банк» з вимогою про повернення грошових коштів відправникові та закриття даної кредитної картки. Після неодноразового звернення до банку з вимогою про повернення коштів власникові, нарешті 08.07.2021 року АТ «Альфа-Банк» все ж таки списало з рахунку ОСОБА_1 зазначені кошти, перерахувавши їх на адресу ТОВ «Слон Кредит».

Таким чином, відповідачем було порушено споживчі права ОСОБА_1 на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію та право на якісне обслуговування, проти її волі змушено її укласти договір, який вона не бажала та не мала наміру укладати, в зв`язку з чим вона була змушена звернутись до суду для захисту своїх прав.

Так, до підписання договору споживчого кредиту їй не було надано повної та достовірної інформації про сутність та суб`єктів послуги, що їй було надано. Навпаки, представник відповідача наполегливо запевняла ОСОБА_1 , що їй надається просто кредитна картка АТ «Альфа-Банк», яка до її активації не покладає на неї жодних майнових зобв`язань. Разом з тим, позивач зовсім не мала наміру брати кредит у ТОВ «Слон Кредит» (більш того до листопада 2020 року вона взагалі не знала про існування такої юридичної особи) і, підписуючи численний пакет документів, наданих представником відповідача, вона була впевнена, що лише надає згоду на оформлення та видачу їй кредитної картки АТ «Альфа-Банк» із погодженим лімітом. Всупереч положень закону позивачу було надано «Паспорт споживчого кредиту», в якому кредитодавцем було зазначено АТ «Альфа-Банк». Будь-якої іншої інформації їй надано не було. Внаслідок навмисного введення її в оману щодо сутності та умов договору, представник відповідача схилив Ратушну С.В. до підписання договору споживчого кредиту, який вона у дійсності не мала наміру укладати, та у разі надання їй завчасно повної та достовірної інформації про пропоновану послугу відмовилась би підписувати. Твердження про навмисне введення в оману ОСОБА_1 представником відповідача підтверджується як самим переліком документів, що у сукупності створюють уявлення про укладення договору виключно з АТ «Альфа-Банк», так і наявністю на усіх документах логотипу та назви АТ «Альфа-Банк», розміром, що є значно більшим за основний текст, завдяки чому знов-таки у неї сформувалась уява, що вона погоджується на взаємовідносини саме з АТ «Альфа-Банк». Таким чином, оскільки позивач підписала спірний договір в зв`язку із введенням її в оману представником відповідача за допомогою нечесної підприємницької практики стосовно сторін та сутності договору, вона вважає, що є законні та обгрунтовані підстави для визнання логовору недійсним.

Договір споживчого кредиту №384853 від 11.10.2020 року містить порушення за формою, оскільки викладено шрифтом суттєво меншим аніж 10 друкарських пунктів, що вочевидь унеможливило ознайомлення з ним до підписання. Також ОСОБА_1 ніколи не бачила директора ТОВ «Слон Кредит», окремої письмової згоди на використання ним механічного відтворення його підпису не надавала, договір оформлено із порушенням вимог про обов`язкові реквізити.

Відповідач надав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що вказаний позивачем договір про надання споживчого кредиту було укладено в письмовій формі та підписано власноручно ОСОБА_1 11.10.2020 року при укладенні договору ОСОБА_1 було свідомо вчинено сукупність дій, спрямованих на укладення договору про надання споживчого кредиту, а саме: вона отримала всю інформацію щодо умов надання кредиту та мала необхідний для нього обсяг часу для ознайомлення з умовами договору; після чого проявила намір вступити з ТОВ «Слон Кредит» в договірні відносини на умовах, визначених Правилами та Договором; після узгодження розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, та інших умов договору, Договір про надання споживчого кредиту було власноручно підписано ОСОБА_1 .

Тому, твердження ОСОБА_1 про те, що вона не оформлювала договір з ТОВ «Слон Кредит», а просто відкрила рахунок та отримала карту АТ «Альфа-Банк», не відповідають дійсності. Позивач в телефонній розмові з працівниками ТОВ «Слон Кредит» неодноразово підтверджувала, що брала кредит в ТОВ «Слон Кредит» та знає про заборгованість. Враховуючи викладене вважає, що позивач навмисно вводить суд в оману, договір про надання споживчого кредиту №384853 від 11.10.2020 року укладено з додержанням передбачених чинним законодавством України вимог.

Позивачем здійснено всі дії, які свідчать про ознайомлення нею з усіма умовами Договору та прийняття їх перед підписанням Договору. Позивач знала та була ознайомлена не тільки з усіма істотними умовами договору, а й з усіма умовами договору без виключення, в тому числі, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів. Всі документи були надані позивачу для ознайомлення до підписання нею договору. Позивачем був отриманий свій примірник договору. Твердження позивача щодо порушення форми договору є безпідставними; даними протиправними діями позивач намагається ввести суд в оману, задля уникнення виконання своїх зобов`язань за договором.

Зі змісту договору чітко слідує порядок нарахування процентів. Також, реальна відсоткова ставка відображена в паспорті споживчого кредиту та графіку платежів, які підписані позивачем власноручним підписом, що свідчить про освідомлення з умовами отримання кредитних коштів (а.с.43- 48).

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 26.01.2022 року залучено у справі в якості правонаступника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 02.05.2023 року прийнято до провадження позовну заяву та вирішено розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала, просила уточнені вимоги задовольнити з підстав, вказаних у позові. Зазначила, що позивач картку не використала, гроші вона отримувати не бажала. Дійсно їй перерахували 20 000,00 грн., але вона в заяві просила повернути ці кошти. В липні 2021 року банк списав ці кошти та повернув ТОВ «Слон Кредит». Умови договору позивачу не були повідомлені, банк її ввів в оману, згоди вона не давала на отримання кредиту.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до суду повторно не з`явився, про розгляд справи відповідач повідомлений належним чином.

Суд, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що 11.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №384853, згідно умов якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с.9-12).

Відповілно до п.1.3 договору, сума кредиту (загальний розмір) скаладає 25 625,00 грн.

Згідно п.1.4 договору, строк кредиту 730 днів, з кінцевим терміном повернення 11.10.2022 року (включно). Тип процентної ставки фіксована (п.1.5).

Згідно п.2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі, шляхом їх перерахування у розмірі 20 500,00 грн. на поточний рахунок споживача в АТ «Альфа Банк» або на іншимй поточний рахунок споживача та/або за реквізитами платіжної картки, дані яких споживач надав товариству в будь-який спосіб.

Згідно з положеннями ч.ч.1-3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами ст.ст.626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перед укладанням договору самостійно, з власної волі та ініціативи звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» через кредитного посередника АТ «Альфа-Банк» з заявкою на отримання кредиту, в якій просила надати кредит у гривнях на споживчі цілі. При цьому, перед укладанням кредитного договору, ОСОБА_1 було ознайомлено з усіма істотними умовами договору, відповідно вимог чинного законодавства, про що свідчить підпис ОСОБА_1 на кредитному договорі, графіку платежів, паспорту споживчого кредиту (а.с. 9-17).

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не отримала перед укладенням кредитного договору необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію та право на якісне обслуговування не відповідають дійсності.

Так, зокрема пунктами 1.3, 1.4, 1.5, 1.6, 1.7, ,1.9 спірного кредитного договору №384853 від 11.10.2020 року, а також графіком платежів, паспортом споживчого кредиту, визначено детальний опис загальної вартості кредиту (сума кредиту, відсотки, винагороди, комісії, неустойки, затрати).

Зазначений кредитний договір №384853 від 11.10.2020 року, графік платежів, паспорт споживчого кредиту особисто підписані позивачем ОСОБА_1 (а.с. 9-14).

В свою чергу, відповідно до умов договору,кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі, шляхом їх перерахування у розмірі 20 500,00 грн. на поточний рахунок споживача в АТ «Альфа Банк».

Грошові кошти в сумі 20 500,00 грн. 12.10.2020 року були переведені та зараховані на рахунок позивача, який вона відкрила в АТ «Альфа Банк» (а.с.20).

За договором кредиту №384853 від 11.10.2020 року позивач зобов`язалася перед банком відповідати за виконання нею умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбчаених договорами кредиту. Позивач ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами Договору кредиту (про що, як вже встановлено судом, останньою проставлено свій особистий підпис), ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не було.

Тобто, банк зі своєї сторони виконав всі зобов`язання за кредитним договором, сторони при укладенні кредитного договору досягли згоди усіх істотних умов договору, після чого підписали його. З урахуванням вищевикладенного, твердження позивача ОСОБА_1 про те, що при видачі кредиту не було надано повної та достовірної інформації про сутність та суб`єктів послуги, що їй було надано, є безпідставним, оскільки матеріалами справи підтверджено, що перед укладенням сторонами кредитного договору банк виконав всі вимоги встановлені Законом України «Про захист прав споживачів» та положеннями правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Крім того, спірний кредитний договір є публічним договором, умови якого відповідно до ч.2 ст. 633 ЦК України є однаковими для всіх споживачів аналогічних банківських послуг, що надаються банком.

Позивач ОСОБА_1 сама обрала форму кредитування, тобто позивач зробила свій вибір усвідомлено. Таким чином, позивачем не надано переконливих доказів, які б підтверджували, що кредитний договір суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а тому правові підставі для визнання його недійсним відсутні.

Вищезазначене кореспондує з правовим висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.12.2015 року (справа №6-1341 цс 15), відповідно до якого, правові підстави для визнання кредитного договору відсутні, якщо спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню договору споживчого кредиту, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Позивач був вільним при укладанні кредитного договору, сам особисто обрав ті умови кредитування, які він вважав вигіднішими для себе, та позивач до того ж згідно з ч.2 ст. 1056 ЦК України мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця.

Згідно матеріалів позову, позивач скористалась цим правом, звернувшись до банку із заявою, та 08.07.2021 року АТ «Альфа-Банк» списало з рахунку ОСОБА_1 зазначені кошти, перерахувавши їх на адресу ТОВ «Слон Кредит».

Що стосується посилань позивача на те, що при укладенні договору її було введено в оману, а тому договір має бути визнаний недійсним в силу ст. 230 ЦК України, слід зазначити наступне.

Правові наслідки вчинення правочину під впливом помилки й обману передбачені статтями 229, 230 ЦК України.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

При цьому, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 230 та статті 203 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Відповідно до роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року, правочин вважається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Умови, за якими сторони дійшли згоди, викладені у тексті оскаржуваного договору, посвідчені підписом позивача. Будь-яких доказів того, що позивач уклав цей договір під впливом обману суду надано не було. Не надано і доказів існування помилки з боку позивача, яка б існувала на момент вчинення правочину.

Отже, посилання позивача на те, що при укладенні договору її було введено в оману спростовуються матеріалами справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає обґрунтування позову надуманими, та не приймає до уваги позицію сторони позивача, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які позивач посилалась у позові не знайшли свого підтвердження наданими доказами, інших додаткових обставин щодо недотримання банком вимог закону, які б вказували на безумовну недійсність оспорюваного правочину, під час розгляду справи не встановлено, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,256,258,259,263-265,267,268 ЦПК України, ст.ст.203,215,216 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання договору споживчого кредиту недійсним - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення складено 11.08.2023 року.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул.Симона Петлюри,30, .

Суддя А.М.Чуванова