ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м.Суми

Справа №592/7559/22

Номер провадження 22-ц/816/744/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг»,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Супруна Дмитра Володимировича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 березня 2023 року в складі судді Онайка Р.А., ухваленого у м. Суми, -

в с т а н о в и в :

21 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» (далі АТ «СМНВО-Інжиніринг») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 51628,32 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 квітня 2022 року заявник звільнився з роботи за угодою сторін відповідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, однак відповідач не виплатив всі належні суми при звільненні. Судовим рішенням від 07 липня 2022 року в цивільній справі № 592/3003/22 стягнуто з відповідача 24892,45 грн заборгованості по заробітній платі, яке було виконане 21 липня 2022 року. Заробітна плата за два останні місяці перед звільненням становила за лютий 2022 року 9803,86 грн, за березень 2022 року 6500 грн, тобто середньоденна заробітна плата становить 679,32 грн. Період затримки розрахунку при звільненні склав 76 днів (з 07 квітня 2022 року по 21 липня 2022 року). Відтак, середній заробіток становить 51628,32 грн, який позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «СМНВО-Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 7500 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з наступним утриманням податків і обов`язкових платежів.

Стягнуто з АТ «СМНВО-Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 144,17 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Супрун Д.В. посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині незадоволених вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в цій частині у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суду не надано доказів складного фінансового стану відповідача, а висновки про не співмірність суми середнього заробітку є безпідставними та помилковими, оскільки фактично судом зменшено суму середнього заробітку у вісім разів, та у п`ять разів порівняно із сумою боргу по заробітній платі.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «СМНВО-Інжиніринг» просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає рішення суду законним і обґрунтованим, а стягнуту суму середнього заробітку справедливою та співмірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

На підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з АТ «СМНВО-Інжиніринг», а 06 квітня 2022 року звільнився за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 6).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2022 року з АТ «СМНВО-Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 24892,45 грн (а.с. 7).

Борг по заробітній платі у сумі 24892,45 грн відповідач виплатив позивачу 21 липня 2022 року (а.с. 8).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що період затримки розрахунку при звільненні становить 76 днів (з 07 квітня по 21 липня 2022 року). Відповідач на виконання вимоги суду не надав довідку щодо розміру середньоденної заробітної плати позивача, як і не спростував розрахунок позивача середньоденної заробітної плати, яка становить 679,32 грн. Відтак, суд погодився що за спірний період розмір середнього заробітку становить 51628,32 грн (679,32 грн*76 днів). Водночас, суд відхилив доводи відповідача про відсутність вини у невиплаті заробітної плати через військову агресію Росії проти України, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2021.02.0-7 є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), оскільки копії сертифікатів Сумської торгово-промислової палати стосуються зобов`язань відповідача, які не є предметом судового спору та не містять відомості про неможливість виконання зобов`язань з виплати заробітної плати. Відповідачем не надано жодних доказів неможливості виконання зобов`язання з виплати заробітної плати.

Крім того, суд зазначив, що борг по заробітній платі позивачу було виплачено через місяць після ухвалення рішення суду про його стягнення, позивачем не вказано яких майнових втрат, пов`язаних із затримкою розрахунку, він зазнав. В той же час, відповідач має складний фінансовий стан та заборгованість перед значною кількістю контрагентів та працівників. Урахувавши необхідність дотримання розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця, місцевий суд вважав, що заявлена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні як компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, є неспівмірною зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а тому вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи розмір компенсації у сумі 7500 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З викладеного вбачається, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем не було проведено остаточного розрахунку з позивачем у день звільнення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно наявності підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Враховуючи конкретні обставини справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

Зменшуючи суму середнього заробітку з 51628,32 грн до 7500 грн, суд першої інстанції урахував, що заборгованість по заробітній платі, яка становила 24892,45 грн, була виплачена відповідачем впродовж місяця після ухвалення рішення суду про її стягнення.

Також суд урахував складний фінансовий стан відповідача, який зокрема підтверджується заборгованістю підприємства перед значною кількістю працівників. Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів про фінансовий стан відповідача апеляційний суд відхиляє, оскільки фінансові проблеми містоутворюючого підприємства є загальновідомою обставиною та підтверджуються кількістю судових справ з приводу стягнення не лише заборгованостей по заробітній платі, але і передбачених ст.ст. 117, 235 КЗпП України виплат.

Погоджується колегія суддів апеляційного суду також і з висновками місцевого суду щодо неспівмірності обсягу відповідальності роботодавця у виді компенсаційної виплати у сумі 51628,32 грн наслідкам правопорушення у виді несвоєчасної виплати заробітної плати позивачу. У даному випадку місцевий суд навів наслідки несправедливого майнового тягаря компенсаційних виплат значній кількості працівників, що може унеможливити виконання роботодавцем зобов`язань з виплати заробітної плати. Зазначена причина також має братись судом до уваги при вирішенні питання про зменшення розміру середнього заробітку.

Беззаперечно трудові права позивача роботодавцем були порушені, проте відповідальність роботодавця у зв`язку з таким порушенням не має призводити до безпідставного збагачення з огляду на відсутність доказів майнових втрат, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а також створювати реальну загрозу накопичення та збільшення заборгованостей підприємства перед працюючими.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції належним чином дослідив зібрані у справі докази, правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення суду в оскаржуваній частині.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову. Підстав для скасування даного рішення в оскаржуваній частині за доводами апеляційної скарги немає.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Супруна Дмитра Володимировича залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 березня 2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина