Справа №489/7559/18
Провадження №2/489/21/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань - Назаровою С.Д.,

за участю: представниці позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 , позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про визначення розміру часток, поділ майна та визнання права власності в порядку спадкування, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про визначення частки, визнання права власності в порядку спадкування

встановив.

Позивачі звернулися до суду з позовом про визначення часток ОСОБА_9 у праві власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частки; визнання за позивачами право власності на 1/24 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за кожним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнання частки земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_9 ; визнання за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частки земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті ОСОБА_9 , відкрилася спадщина на частку житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після їх звернення до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, їм було відмовлено у зв`язку з розбіжностями в частках у праві власності на житловий будинок та земельну ділянку. Вирішити питання в позасудовому порядку немає можливості.

Від відповідача ОСОБА_6 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнає частково. Просить визнати за ОСОБА_3 право власності на частину земельної ділянки площею 73,54 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , як спільне майно подружжя; визнати за позивачами право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 на частину земельної ділянки площею 73,54 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 в рівних частках по 1/3 частини за кожним. Посилаючись на те, що відповідно до плану встановлення меж земельної ділянки, які знаходилися у користування співвласників мали такі площі: ОСОБА_10 - 352,92 кв. м.; ОСОБА_9 - 73,54 кв. м.; ОСОБА_11 - 507,41 кв. м. В технічній документації міститься заява ОСОБА_9 про згоду з існуючими межами земельних ділянок співвласників житлового будинку. В 2001 році він придбав у ОСОБА_10 34/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд АДРЕСА_1 та за ним, на підставі рішення суду, визнано право власності на земельну ділянку площею 352,92 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням виконкому ММР від 22.06.2012 року № 679, на його частку в 34/100 житлового будинку АДРЕСА_1 надано нову адресу: АДРЕСА_2 . В 2011 році ОСОБА_11 та ОСОБА_9 власноручно написані заяви про відсутність будь-яких претензій щодо меж його земельної ділянки. В. 2016 році він подарував цілий житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами і земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_8 . За загальними правилами, до спадкоємців переходять права та обов`язки спадкодавця у тому ж вигляді, в якому вони йому належали, а тому позивачам в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 належить земельна ділянка площею 73,54 кв. м.

Від відповідачки ОСОБА_11 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що нею та ОСОБА_9 31 травня 1998 року підписано договір купівлі - продажу 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . В користування покупця увійшли: в літ. А. - дві житлові кімнати прим. 1-4 площею 11,2 кв. м. та 1-5 площею 13,8 кв. м., гараж літ. Л, частина забору № 5. В договорі зазначалося, що у відповідності до ст. 227 УК УРСР, договір підлягає реєстрації за місцезнаходження будинку у ММБТІ. ОСОБА_9 дій відповідної реєстрації договору купівлі - продажу не вчинено, у зв`язку з чим у довідці ММБТІ від 18.02.2016 не міститься даних щодо виникнення у нього права власності на 1/4 частини будинку, а зазначено лише про право власності на 29/100 часток цього будинку на підставі свідоцтва, виданого Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів від 25.09.1989. Згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради від 22.06.2012 № 679, частині будинку (34/100), належної ОСОБА_6 , надано нову адресу, що зумовило відмову нотаріуса Рибачук О.В. від вчинення реєстраційних дій щодо спадкування позивачами частки житлового будинку. На даний час позивачами не вчинено дій щодо приведення документації щодо права власності ОСОБА_9 на 1/4 частку житлового будинку у відповідності до вимог чинного законодавства. Вважає, що позивачами невірно обрано спосіб захисту своїх прав. Весь час знаходження земельної ділянки у їх власності, ними дотримано указані межі і жодних розбіжностей або конфліктів з приводу цих меж у них не виникало.

17 квітня 2019 року ОСОБА_11 звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку житлового будинку АДРЕСА_1 , площею 507,41 кв. м., межі якої визначені згідно Плану встановлених меж земельної ділянки 3089901. Мотивуючи свої вимоги тим, що 24.12.1998 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 отримали державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку. При цьому ними було замовлено проведення інвентаризації належної їм земельної ділянки, з урахуванням погодженими ними меж. Згідно плану встановлених меж земельної ділянки 3089901 в користуванні та розпорядженні ОСОБА_10 знаходилася частина земельної ділянки площею 352,92 кв. м.; ОСОБА_9 - 73,54 кв. м.; ОСОБА_11 - 507,41 кв. м. ОСОБА_10 здійснила відчуження ОСОБА_6 свої частки домоволодіння з відповідною часткою земельної ділянки, яку в подальшому ОСОБА_6 надано нову адресу. Після смерті ОСОБА_9 , його дружина та діти заявили права на житловий будинок та земельну ділянку, як спадкоємці померлого. На даний час право власності на спадкове майно ОСОБА_9 не оформлене, а щодо права власності на частку земельної ділянки триває спір.

03 серпня 2021 року від позивачів надійшла заява про зміну предмету та підстави позову, відповідно до якої просять: визначити, що частка ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складає 1/3 частки; визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право спільної власності на 1/3 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначити, що частка ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 складає 29/100 частки; визнати за ОСОБА_3 право власності на 19/100 частки, а за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 5/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Від ОСОБА_8 надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до позовні вимоги визнає частково. Просить визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , на земельну ділянку, площею 73,54 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 в рівних частках по 1/3 частки за кожним; визнати за ОСОБА_3 право власності на 19/100 часток у праві власності, за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на 5/100 часток у праві власності за кожним на житловий будинок із відповідною часткою господарських та побутових споруд АДРЕСА_1 ; в задоволенні інших позовних вимог, відмовити. Посилаючись на те, що позивачами заявлені позовні вимоги про визначення частки у праві власності на нерухоме майно ОСОБА_9 , який на момент подачі позову помер, тому відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, його цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення права власності на частину житлового будинку та частину земельної ділянки за померлою особою, а тому позовна вимога про визначення за ОСОБА_9 частки у праві власності на житловий будинок та земельну ділянку не підлягають задоволенню. Крім того, виготовлені технічні документації щодо встановлення меж земельної ділянки за погодженням всіх співвласників спірної земельної ділянки, які своїми підписами підтвердили відсутність будь-яких претензій до меж земельної ділянки, зокрема, яка належала на праві власності ОСОБА_6 , який в подальшому свою частку подарував ОСОБА_8 . Позивачам в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 належить земельна ділянка площею 73,54 кв. м.

12 липня 2023 року від ОСОБА_2 надійшла заява про зміну підстав зустрічного позову та уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить: визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на земельну ділянку житлового будинку по АДРЕСА_1 , площею 507,41 кв.м., межі якої визначено згідно «Плану встановлених меж земельної ділянки 3089901»; визначити, що розмір частки ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спільній частковій власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , на день її смерті, становила 56/100 частки та визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 56/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 ; судові витрати стягнути з відповідачів за зустрічним позовом. Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_11 та вважає себе законним власником вищевказаного спірного майна, яке належало ОСОБА_11 . Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_11 , оскільки після виділу співвласника ОСОБА_6 своєї частку в окрему адресу, частка ОСОБА_11 становить 56/100, проте, за життя ОСОБА_11 не отримувала документ, який підтверджує право власності на вищезазначену частку житлового будинку. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, перебуває у спільній сумісній власності декількох співвласників.

Ухвалою суду від 07.12.2018, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.12.2018, витребувано докази.

Ухвалою суду від 14.03.2019, повернуто відзив на позовну заяву без розгляду.

Ухвалою суду від 18.04.2019, об`єднано цивільну справу № 489/2184/19 з цивільною справою № 489/7559/18.

Ухвалою суду від 18.04.2019, відкладено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.07.2019, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 29.03.2021, у прийняті заяви позивачів про зміну предмету та підстави позову відмовлено. Протокольною ухвалою від 24.11.2021 прийнято заяву позивачів про зміну предмету та підстав позову.

Ухвалою суду від 07.06.2023, витребувано докази та відкладено розгляд справи.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_9 на підставі договору купівлі - продажу від 31.05.1988 року, посвідченого державним нотаріусом другої Миколаївської державної нотаріальної контори Барсковою Л.Е., зареєстрованого в реєстрі за № І-2348.

20 квітня 1989 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів видано ОСОБА_9 свідоцтво про право особистої власності на 29/100 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд АДРЕСА_1 взамін договору купівлі - продажу від 31.05.1988 за реєстровим № І-2348.

25 вересня 1989 року взамін вищевказаного свідоцтва про право особистої власності від 19.04.1989, виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів ОСОБА_9 видано нове свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, а саме на 29/100 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд АДРЕСА_1 .

ОСОБА_10 належали 34/100 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25.09.1989 року.

Згідно договору купівлі - продажу № 2-131 від 18.09.2001 року, посвідченого на Універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант», ОСОБА_10 продала, а ОСОБА_6 купив 34/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та зареєстрував в ММБТІ 03.10.2001 року за реєстровим № 6390.

Відповідно до довідки Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 18.02.2016 року, станом на 28.12.2012 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_9 - 29/100 частки на підставі свідоцтва про право власності від 25.09.1989 року виданого Виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів № 188 від 22.09.1989 року; ОСОБА_11 - 37/100 частки.

Співвласник ОСОБА_6 (34/100 частки) згідно рішення № 679 від 22.06.2012 року про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради, частині житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд надана нова адреса: АДРЕСА_2 та видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 08.10.2012 року виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради.

ОСОБА_6 безкоштовно передав, а ОСОБА_8 прийняла в дар житловий будинок АДРЕСА_2 , що підтверджується договором д арування житлового будинку від 16.12.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.12.2016 року, житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_8 .

Згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Згідно виписки з рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 705 «Про вилучення, надання і передачу в приватну, спільну власність, додаткове надання в постійне і в короткострокове тимчасове користування земельних ділянок громадянам» від 27.11.1998 року, земельну ділянку площею 934 кв. м. по АДРЕСА_1 передано в спільну сумісну власність для обслуговування індивідуальних житлових будинків і господарських будівель ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

На підставі зазначеного рішення виконкому ММР № 705 від 27.11.1998 року, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 видано державний акт на право спільної власності на землю серії МК б/н від 24.12.1998 року.

В технічній документації для виготовлення державного акту на право часткової власності на землю за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_10 містяться заяви, зокрема ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про згоду відносно встановлення меж земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2005 року, за ОСОБА_6 визнано право власності на земельну ділянку житлового будинку АДРЕСА_1 розміром 352,92 кв. м.

Від ОСОБА_11 та ОСОБА_9 на ім`я голови м. Миколаєва надано заяви, відповідно до яких ОСОБА_11 та ОСОБА_9 не мають претензій по суміжній межі земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_6 .

Як вбачається з Плану встановлених меж земельної ділянки від 06.11.1998 року, погодженому та підписаному ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , з керівником управління земельних ресурсів ОСОБА_13 , головним архітектором ОСОБА_14 , інженером землевпорядником ОСОБА_15 , в користування та розпорядження ОСОБА_12 знаходилася частина земельної ділянки площею 352,92 кв. м., ОСОБА_9 - 73,54 кв. м., ОСОБА_11 - 507,41 кв. м.

Згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 515 про надання адрес земельним ділянкам від 31.05.2013 року, земельній ділянці площею 353 кв. м. по АДРЕСА_1 надано нову адресу: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_6 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_8 прийняла земельну ділянку площею 0,0353 гектара, яка розташована по АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 16.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1481.

Відповідно до положень статті 368 Цивільного кодексу України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із частиною 4 статті 86 Земельного кодексу України, - співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Оскільки позивачами заявлено позов, який охоплює період з 1988 року по 2015 року, то до правовідносин, які виникли у цей період, підлягають застосування норми матеріального права з урахуванням положень частини першої статті 58 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Правовідносини між сторонами щодо нерухомого майна: квартири, будинку та земельної ділянки виникли до 01 січня 2004 року, тобто під час дії чинного законодавства УРСР. Відтак, порядок набуття спільного майна та його правовий режим визначається за нормами діючого на той час законодавства, яке ці відносини регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Земельного кодексу Української РСР (редакція, що діяла на час укладення договору купівлі - продажу від 24.12.1987 року) на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Згідно ст. 91 Земельного кодексу Української РСР, особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов`язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу.

За системним аналізом усіх зазначених норм матеріального права, які були чинними на час зазначених відносин, можна зробити висновок, що у разі набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння з виділеними частками, право власності на земельну ділянку переходить відповідно до розміру відокремлених у будинковолодінні часток.

Відповідно до абз. 3 п. 5 Постанови ВР УРСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування.

Законом України від 05 травня 1993 року № 3180-XII «Про внесення змін і доповнень до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 04 червня 1993 року, абзац третій пункту 5 Постанови ВР УРСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» було викладено у наступній редакції: «громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування».

ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 24 грудня 1998 року Миколаївською радою народних депутатів Миколаївської області на підставі рішення Виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів від 27.11.1998 року за № 705 видано державний акт на право спільної приватної власності на землю для обслуговування житлового будинку загальною площею 0,0934 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 42 Земельного кодексу УРСР 1991 року громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов`язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом.

Від ОСОБА_11 та ОСОБА_9 на ім`я голови м. Миколаєва надано заяви, відповідно до яких ОСОБА_11 та ОСОБА_9 не мають претензій по суміжній межі земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_6 .

З ситуаційного плану, погодженого Управлінням земельних ресурсів виконавчого комітету Миколаївської ради та Головним управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Миколаївської міської ради, вбачається, що загальна площа земельної ділянки наданої під будівництво та обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , складає 933,88 кв. м.

Вказаним планом, зокрема, землекористувачами узгоджено межі земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 : ОСОБА_10 - 352,92 кв.м.; ОСОБА_9 - 73,54 кв.м.; ОСОБА_11 - 507,41 грн.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено те, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.

Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

При вирішення питання щодо визначення частки ОСОБА_9 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , суд виходить з того, що фактично земельна ділянка була поділена в натурі ще у 2011 році між співвласниками ОСОБА_10 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_11 ..

Приймаючи до уваги те, що при вирішення питання щодо визначення частки ОСОБА_9 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично земельна ділянка була поділена в натурі ще у 2011 році між співвласниками ОСОБА_10 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_11 , суд приходить до висновку, про часткове задоволення вимог в частині визначення розміру часток у праві власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме визначити розмір частки ОСОБА_9 у праві власності на 73,54 кв.м. .

Щодо позовних вимог про визначення, що частка ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 складає 29/100 частки, суд приходить до наступного.

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно свідоцтва про право особистої власності від 19.04.1989, ОСОБА_9 належить на праві приватної власності 29/100 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд АДРЕСА_1

Постановою державного нотаріуса другої Миколаївської державної нотаріальної контори Рибачук О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.08.2016 року, відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 , у зв`язку з розбіжностями в частках у праві власності на житловий будинок та земельну ділянку.

Відповідно до довідки Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 18.02.2016 року, станом на 28.12.2012 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_9 - 29/100 частки на підставі свідоцтва про право власності від 25.09.1989 року виданого Виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів № 188 від 22.09.1989 року; ОСОБА_11 - 37/100 частки.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог в частині визначення що частка ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 складає 29/100 частки.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачами право власності на 1/3 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнання права власності на частку житлового будинку АДРЕСА_3 , за кожним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до наступного.

Відповідно до довідки Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 02.06.2023 року, станом на 28.12.2012 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_9 - 29/100 частки на підставі свідоцтва про право власності від 25.09.1989 року виданого Виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів № 188 від 22.09.1989 року; ОСОБА_11 - 37/100 частки на підставі свідоцтва про право власності від 25.09.1989, виданого виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів, зареєстрованого в КП ММБТІ 25.09.1989 за реєстровим № 6390.

ОСОБА_6 (частка 34/100), згідно рішення № 679 від 22.06.2012 про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради, частині житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд надана нова адреса: АДРЕСА_2 та видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 08.10.2012.

Частка співвласників після виділу становить: ОСОБА_11 - 56/100; ОСОБА_9 44/100.

Відповідно до наданого плану установлення границь від 06.11.1998, норми земельних ділянок між співвласниками встановлені такі: ОСОБА_16 - 352,92 кв.м.; ОСОБА_9 - 73,54 кв.м.; ОСОБА_11 - 507,41 кв.м.

ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 24 грудня 1998 року Миколаївською радою народних депутатів Миколаївської області на підставі рішення Виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів від 27.11.1998 року за № 705 видано державний акт на право спільної приватної власності на землю для обслуговування житлового будинку загальною площею 0,0934 га за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_9 перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 1983 року, свідченням чого є свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідним сином ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , свідченням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є рідною донькою ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , свідченням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 .

ОСОБА_17 14 лютого 2015 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_5 », свідченням чого є свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с. 7 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 .

Після смерті ОСОБА_9 , відкрилася спадщина, зокрема на 29/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та на 1/6 частки земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги є ОСОБА_3 , як його дружина, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - як його діти.

16 грудня 2015 року позивачі звернулися до другої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою державного нотаріуса другої Миколаївської державної нотаріальної контори Рибачук О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.08.2016 року, відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 , у зв`язку з розбіжностями в частках у праві власності на житловий будинок та земельну ділянку.

Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 632/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 НОМЕР_7 .

Пунктом 11 частини 1 статті 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі смерті власника.

Згідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Частинами 2 та 3 ст. 1225 ЦК України передбачено, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до статті 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності, у тому числі і на земельну ділянку, спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Як вбачається зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

Приписами ст.1225 ЦК України, визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.1233 ЦК України: заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї

Згідно ст.16 ЦК України: Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. В даному випадку застосовується захист права: визнання права.

Приймаючи до уваги те, що позивачі за первісним позовом звернулися до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рибачук О.В. з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 , та те, що за ОСОБА_9 визначено частку у право спільної власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 73,54 кв.м., суд приходить до висновку про визнання за позивачами за первісним позовом право власності на земельну ділянку площею 73,54 кв.м. по 1/3 за кожним.

Щодо позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 19/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , суд приходить до наступного.

Згідно ст. 4 Указу Президії Верховної Ради УРСР від 29.12.1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР «, ст. 22 КпШС УРСР від 20.06.1969 року, який діяв до 01.01.2004 року, майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами статті 24 КпШС України, є власністю кожного з них (роздільним майном).

Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користуються рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до вимог ст. 28 КпШС УРСР в разі поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від початку рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або заслуговують на увагу інтереси одного з подружжя.

З огляду на зміст вищевказаних норм матеріального права, оскільки частка житлового будинку була придбана в період подружнього життя ОСОБА_9 і ОСОБА_3 , а отже, з цього слідує, що даний об`єкт нерухомого майна є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_3 право власності на 19/100 часток (житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя та в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 10/100 часток житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення часток та визнання права власності в порядку спадкування, суд приходить до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_11 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 .

30 вересня 2022 ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Грищенко Л.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

За життя ОСОБА_11 склала заповіт, яким заповідала все своє майно в рівних частках кожному, ОСОБА_2 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шульчачем Р.С., зареєстровано в реєстрі за № 2587.

ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 звернулися до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Грищенко Л.А. з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 .

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Грищенко Л.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.07.2023 за № 245/01-31, ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_11 , у зв`язку з розбіжностями в частках у праві власності на житловий будинок та земельну ділянку.

Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 88/2022до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_11 .

Пунктом 11 частини 1 статті 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі смерті власника.

Згідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Частинами 2 та 3 ст. 1225 ЦК України передбачено, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до статті 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності, у тому числі і на земельну ділянку, спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Як вбачається зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

Приписами ст.1225 ЦК України, визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.1233 ЦК України: заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї

Згідно ст.16 ЦК України: Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. В даному випадку застосовується захист права: визнання права.

Приймаючи до уваги те, що при вирішення питання щодо визначення частки ОСОБА_11 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично поділено в натурі між співвласниками ОСОБА_10 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_11 , що підтверджується відповідними заявами та погодженого ситуаційного плану, які містяться в матеріалах справи, відповідно до яких ОСОБА_11 виділено земельну ділянку площею 507,41 кв.м., суд приходить до висновку про визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 507,41 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 21.07.2022 за вих. № 2-1670, після виділу ОСОБА_6 34/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 в нову адресу, частка ОСОБА_11 становить - 56/100.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про визнання за ОСОБА_11 права власності на 56/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та відповідно визнання за ОСОБА_2 права власності на вказану частку житлового будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 142, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про визначення часток, поділ майна та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визначити що частка ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на день його смерті складала 73,54 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 73,54 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 , по 1/3 частки за кожним.

Визначити що частка ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної часткової власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 на день його смерті складала 29/100.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 19/100 часток житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя та в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 10/100 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 по 5/100 за кожним.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про визначення частки, визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 507,41 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Визначити, що частка ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , у спільній частковій власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , на день її смерті, становила 56/100 частки.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 56/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_10 .

Відповідач: ОСОБА_7 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_11 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено «21» серпня 2023 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева