Справа №705/1338/21
2/705/406/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Єщенко О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Остропольської О.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просив визнати за ОСОБА_1 , зареєстрованим: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилався на те, що 03.12.2016 вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Уманському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 594. Станом на 24.03.2021 в Уманському міськрайонному суді розглядається цивільна справа № 705/91/21 про розірвання шлюбу. За період шлюбу вони придбали двокімнатну квартиру згідно договору купівлі-продажу № 3762 від 06.09.2018 за адресою: АДРЕСА_1 . Дану квартиру за взаємною згодою зареєстрували за дружиною ОСОБА_2 . В квартирі за спільні кошти з його зарплати та дружини був зроблений повноцінний ремонт. Ремонт він здійснював власноручно. Після припинення стосунків він звернувся до відповідача з приводу розподілу спільного сумісного майна набутого під час шлюбу, однак остання відмовилася у добровільному порядку здійснити розподіл вищевказаного майна. Відповідач відмовляється добровільно визнати належну йому частку спільного майна.

29.10.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог відзиву посилалась на те, що позивач у позовній заяві повідомляє про те, за спільні кошти його та дружини був здійснений ремонт в квартирі, але не вказує за які кошти була придбана спірна квартира, якщо його заробітна плата в період з 2016 року по 2018 рік складала близько 75000 грн. Сімейний бюджет за період із жовтня 2016 року по вересень 2018 року складав близько 10000 грн. щомісячно, з яких частина коштів витрачалася на оренду квартири, купівлю продуктів харчування та товари першої необхідності, а тому не мали можливості заощадити власні кошти для придбання нерухомого майна. Позивач знав про те, що кошти на придбання квартири надає батько відповідача тому, що при сімейній розмові в колі її батьків, бабусі, дідуся та чоловіка (позивача) було обговорено умови її придбання, а саме, що квартира буде оформлена на неї і позивач на неї претендувати не буде. Крім того, позивач не вказує на те, що під час спільного проживання у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Рішенням суду від 23.03.2021 з позивача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі частки з у сіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.12.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Їх розмір є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.

Позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що аналізуючи докази в даній справі, а саме допити свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , було встановлено, що договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 не було, а був договір міни, згідно якого ОСОБА_8 обміняв свій будинок в с. Ладижинка Уманського району на квартиру в м. Умані, яка належала ОСОБА_7 та доплатив останній 7000 доларів США. При цьому свідки підтвердили той факт, що в нотаріуса при оформленні договору купівлі-продажу був присутній позивач, який підписував відповідну заяву. На думку позивача, відповідач в даній справі обрала не належний спосіб захисту. Майно було придбано сторонами в період шлюбу, воно належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вищевказане майно та визначити за собою право власності на 1/2 вказаної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_10 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог посилались на те, що під час спільного проживання з позивачем її батько ОСОБА_8 06.09.2018 придбав на її ім`я спірну квартиру, яка була оформлена договором купівлі-продажу через суперечності її батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Заробітна плата позивача за період з грудня 2016 по вересень 2018 року складала за мінусом податків 61490,23 грн. Позивач не надав до суду доказів про те, що його родина мала власні заощадження, джерело походження таких коштів, за які ними і була придбана спірна квартира. Позивач в період з січня 2016 по листопад 2017 року не працював. Лише 13.11.2017 року позивач влаштувався на роботу в ТОВ «Епіцентр К» та працював протягом періоду з листопада 2017 року по 31.08.2018 року отримуючи заробітну плату в середньому близько 6149,02 грн. щомісячно. Відповідач із січня 2016 по вересень 2016 року не працювала, влаштувалася на роботу в ДП «Умань-Агро» з 03.10.2016 та працювала протягом періоду 2016-2018 року отримуючи заробітну плату в середньому близько 7000 грн. щомісячно. Сукупний сімейний дохід в той період складав близько 14000 грн. щомісячно, з яких значну частину коштів витрачали на оренду квартири, продукти харчування та товари першої необхідності, а тому не мали можливості заощадити власні значні кошти для придбання нерухомого майна в сумі 21000 доларів США. Позивач будь-яких доказів наявності грошових коштів для придбання квартири не надав. Даний об`єкт нерухомого майна не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і згідно позовних вимог позивач не висуває позовних вимог щодо визнання даного об`єкта спільною сумісною власністю подружжя.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що позивач є чоловіком її доньки, яка в свою чергу є відповідачем. Будинок, який був проданий ОСОБА_7 , належав її колишньому чоловіку ОСОБА_8 та останній ще доплатив ОСОБА_7 за придбання спірної квартири. Спочатку донька з позивачем проживали у орендованій квартирі, а потім вже у спірній. Спочатку все було добре, а потім у позивача з відповідачем почалися проблеми з коштами, у тому числі зі сплати комунальних боргів за спірну квартиру. Вони з ОСОБА_8 звернулися до позивача з приводу погашення боргів, на що останній повідомив, що чия квартира, той нехай і сплачує. Одружилися сторони у 2016 році, протягом 3-4 років позивач працював, а потім стояв на обліку як безробітній. За 14000 дол. США продали будинок, а квартиру купили за 21000 дол. США. На договір дарування не було грошей, тому вирішили оформити квартиру саме таким способом, шляхом укладання договору купівлі-продажу, а не договору дарування, за яким батько подарував би квартиру власній дочці. Позивач був присутній при укладенні договору, він підписав згоду на придбання квартири у нотаріуса.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що у неї була двокімнатні квартира, а будинок належав батькові відповідача. Батьки відповідачки в якості різниці між вартістю квартири та будинку доплатили ще 7000 дол. США. При укладенні договорів були присутні відповідач та її батьки. Позивача бачила лише один раз у нотаріуса під час укладення договору купівлі-продажу, ніякої іншої участі він у придбанні та оформленні квартири не брав.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що його донька та її чоловік, які є сторонами в даній справі, зареєстрували шлюб у 2016 році, а весілля було в 2017 році. На весілля майже усі кошти давав він. Проживали в орендованій квартирі в м. Умані. Потім він вирішив продати свій будинок у с. Ладижинці Уманського району та придбати дітям квартиру. Власниця квартири ОСОБА_11 , подивившись будинок, погодилася обміняти квартиру на будинок з доплатою в розмірі 7000 дол. США. У нього були свої кошти та він ще допозичив і привіз кошти до нотаріуса. Сватів при укладенні договору купівлі-продажу квартири не було, позивач приїхав до нотаріуса лише підписати згоду на придбання квартири. За будинок ніхто кошти не отримував, а лише передали різницю в розмірі 7000 дол. США.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що зі слів онуки, яка є відповідачем в даній справі, він знав, що позивач на початку працював десь рік, а потім були поодинокі заробітки. Заборгованість по квартирі сплачували всі разом.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 03.12.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб в Уманському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 594. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - ОСОБА_13 , дружини - ОСОБА_13 .

Згідно з довідкою Ладижинської сільської ради Уманського району ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 в домоволодінні ОСОБА_14 з 16.12.2020 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.12.2020 квартира АДРЕСА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу належить ОСОБА_2 .

Відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Оціночна компанія «Вектор» вартість квартири АДРЕСА_2 становить 657700 грн.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_12 серії НОМЕР_2 батьками вказані: мати ОСОБА_15 , батько ОСОБА_8 .

Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_3 батьками вказані: мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_1 .

Відповідно до акту Ладижинської сільської ради Уманського району за № 1028 від 22.12.2020 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 16.12.2020 року проживають без реєстрації по АДРЕСА_3 .

Згідно з довідкою ДП «Умань-агро» за № 493 від 21.12.2020 ОСОБА_2 працює на посаді юрисконсульта юридичного відділу з 03.10.2016 року в ДП «УМАНЬ-АГРО». Згідно до наказу № 2-в від 03.01.2020 року ОСОБА_2 надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 06.01.2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з витягу з наказу № 1-к від 11.01.2021 «Про переривання відпустки та вихід на роботу», ОСОБА_2 з 11.01.2021 року перервати відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, надану їй згідно наказу № 2-в від 03.09.2020 року у зв`язку з виходом на роботу з неповним тижневим навантаженням юристконсультом юридичного відділу, з робочим відділом у с. Гереженівка та оплатою праці згідно штатного розпису.

Відповідно до довідки про доходи ДП «УМАНЬ-АГРО» загальна сума доходу ОСОБА_2 за період жовтень- грудень 2016 року становить 15917,25 грн.; за період січень-грудень 2017 року становить 79314,13 грн.; за період січень-грудень 2018 року становить 117536,49 грн.

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків розмір доходу ОСОБА_1 за квітень 2017 становить 12859,63 грн., січень 2018 17489,43 грн., лютий 2018 21490,69 грн. березень 2018 23181,28 грн. квітень 2018 23478,27 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.09.2018 ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_7 купила у власність за 67000,00 грн житловий будинок АДРЕСА_4 .

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 06.09.2018 ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_2 купила у власність за 350000,00 грн квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.05.2021 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.05.2021 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі частки з усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.12.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 (надалі - Постанова).

Зі змісту п.п. 23, 24 указаної Постанови слідує, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

При цьому суд зазначає, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, що дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Лише у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає поділу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Суд вважає, що відповідачем надані належні та допустимі докази, необхідні для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а саме на спірну квартиру. Так, із довідок про доходи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видно, що під час шлюбу їхні доходи не були такого розміру, який би дозволив придбати зазначену квартиру. Про те, що квартира була придбана завдяки батькам відповідача, а не сторонам, доводять показання свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань. При цьому, свідок ОСОБА_7 не має ніяких родинних зв`язків із відповідачкою, тому твердження представників позивача про те, що покази свідків викликають сумнів, не заслуговують на увагу.

Натомість суд відхиляє доводи позивача про те, що він працював неофіційно та отримував достатні кошти, що дозволяло сім`ї заощаджувати і відповідно придбати квартиру за спільні кошти, оскільки жодного доказу цього позивачем надано не було. Позивач не зміг навіть вказати приблизну суму цих заощаджень та в якій валюті вони зберігалися.

Отже, суд висновує, що спірна квартира не відповідає усім критеріям, необхідним для визнання її спільним сумісним майном подружжя, що відповідно підлягає поділу. Лише час придбання майна (перебування у шлюбі), без підтвердження того, що воно придбане за спільні кошти подружжя, не є підставою для визнання його спільно нажитим.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевказаного, оскільки правовий статус об`єкта нерухомого майна як спільного сумісного майна подружжя, про поділ якого заявив вимоги позивач, під час судового розгляду залишився недоведеним, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 19, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 11.08.2023.

Суддя О.І. Єщенко