Справа № 367/4531/19
Провадження №2-др/367/29/23
УХВАЛА

Іменем України

(додаткова)

01 серпня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Третяк Я.М.

за участю:

секретаря судового засідання Люліної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про ухвалення додаткової ухвали за наслідком розгляду скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Жилюка Дениса Вікторовича щодо не перерахунку заборгованості у виконавчому провадженні № 63177264,

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області в системі «Електронний суд» за цифровим підписом представника стягувача Єрмака О.В. надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вона просила ухвалити додаткове рішення у справі 367/4531/19 за скаргою на бездіяльність державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Жилюка Дениса Вікторовича щодо не перерахунку заборгованості у виконавчому провадженні № 63177264, в якій просить стягнути з Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на її користь судові витрати, які складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді у вигляді надання правової допомоги в розмірі 20000,00 грн.

Учасники процесу в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення судового засідання не подавали.

За таких обставин суд визнав можливим розглянути заяву за відсутності учасників провадження, на підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) дійшла висновку, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, належить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій-шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 , представником стягувача надано договір про надання правової допомоги від 06 вересня 2022 року, акт виконаних робіт по наданню правової допомоги від 23.05.2023, квитанція до прибуткового касового ордера № 122/22 від 06.09.2022 на загальну суму 20000,00 грн.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Так, судом встановлено, що договір про надання правової допомоги ОСОБА_1 та АБ «Іванова» укладено 06.09.2022, тобто до проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості зі стягнення аліментів, який було проведено 29.09.2023 та з яким стягувач не згодна.

При цьому, предметом вказаного договору є захист та представництво інтересів ОСОБА_1 у справі про перерахунок заборгованості у виконавчому провадженні № 63177264 для розрахунку пені за несвоєчасно сплачені аліменти.

29.09.2022 державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості з аліментів та встановлено, що станом на 29.09.2022 заборгованість складає 819,83 грн.

При цьому, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця щодо не здійснення перерахунку заборгованості з аліментів на підставі заяви стягувача від 09.02.2023 безпосередньо представник стягувача зазначав, що орієнтовна сума, яку боржник має доплатити стягувачу у випадку проведення перерахунку заборгованості на підставі заяви від 09.02.2023, складатиме близько 1000,00 грн. і така заборгованість згідно доводів стягувача утворилася лише з огляду на списання комісії банка з неї, а не з боржника.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, вартість яких в акті виконаних робіт окремо не зазначено, а також враховуючи те, що скарга ОСОБА_1 задоволена частково, суд дійшов висновку, що з Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 витрати за надану професійну правничу допомогу в загальному розмірі 3000,00 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Таким чином, оскільки ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23.05.2023 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, проте не вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених на правничу допомогу, то є підстави для ухвалення додаткового ухвали про стягнення з виконавчої служби витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.141, 270 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити частково.

Стягнути з Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (08205, Київська область, Бучанський р-н, м. Ірпінь, вул. Ярославська, 9, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 15-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Я.М.Третяк