Постанова

Іменем України

05 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 2-12908/10

провадження № 61-1951св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс»,

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д., Дришлюка А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» (далі - ТОВ «Спектрум Ессетс») звернулося до суду з заявою, в якій просило у виконавчих документах та подальших виконавчих провадженнях з виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2010 року у справі № 2-12908/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» (далі - ПАТ «Ерсте Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, замінити стягувача - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк»), яке є правонаступником ПАТ «Ерсте Банк», на ТОВ «Спектрум Ессетс».

Заяву обґрунтовано тим, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2010 року позов ПАТ «Ерсте Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2008 року № 014/2292/4/15567 у розмірі 437 305,82 грн.

Відповідно до пункту 1.1 Статуту ПАТ «Фідобанк», затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів від 11 серпня 2015 року, ПАТ «Фідобанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків, зокрема, Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк» та ПАТ «Ерсте Банк».

25 вересня 2020 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Спектурм Ессетс» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Фідобанк» відступив права вимоги ТОВ «Спектрум Ессетс» до боржників, згідно з додатком № 1 до договору.

Таким чином зазначає, що до ТОВ «Спектрум Ессетс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 22 травня 2008 року № 014/2292/4/15567 на підставі вказаного договору про відступлення права вимоги, тому заявник просив суд заяву про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2010 року позов ПАТ «Ерсте Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2008 року № 014/2292/4/15567 у розмірі 437 305,82 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 лютого 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2010 року залишено без змін.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2020 року заяву ТОВ «Спектрум Ессетс» про заміну стягувача залишено без задоволення.

Суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на розподіл доказування, саме заявник повинен надати достатні та достовірні докази на підтвердження факту правонаступництва юридичних осіб. Проте, як встановлено судом, заявником не доведено обставин щодо правонаступництва юридичної особи ПАТ «Фідобанк» прав та обов`язків ПАТ «Ерсте Банк».

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року апеляційну скаргу адвоката Васильєва Ю. Ю., який діє в інтересах ТОВ «Спектрум Ессетс», задоволено, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ТОВ «Спектрум Ессетс» задоволено.

Замінено стягувача виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2010 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2012 року, яким позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2008 року № 014/2292/4/15567 в розмірі 437 305,82 грн, стягнуто судові витрати, ПАТ «Фідобанк» на ТОВ «Спектрум Ессетс».

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд, взявши до уваги висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17, від 15 січня 2020 року у справі № 520/4403/14, та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року № 2-3627/09, застосовуючи положення Європейської конвенції з прав людини, практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи обставини, викладені в заяві, вважав, що суд першої інстанції формально поставився до передбачених законом вимог, не дотримався принципів «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді та обґрунтованості судового рішення та передчасно вирішив питання про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У поданій до Верховного Суду касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судове рішення апеляційного суду і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник послалася на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначила, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 34/425, від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10. Крім того, апеляційний суд не повідомив заявника про дату, час та місце розгляду справи, проігнорував клопотання про витребування доказів, протиправно відхилив клопотання про відкладення розгляду справи, встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на відсутність інформації про дату видачі виконавчого листа, звернення ПАТ «Фідобанк», ПАТ «Ерсте Банк» до державної виконавчої служби з метою пред`явлення виконавчого листа до виконання. Стягувач не звертався до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Таким чином, право на пред`явлення виконавчого документа до виконання у ПАТ «Фідобанк» було вже втрачено та не відновлено судом попередньому стягувачу. Факт правонаступництва сам по собі не може бути поважною причиною та підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано цивільну справу з Приморського районного суду м. Одеси.

У березні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2010 року позов ПАТ «Ерсте Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2008 року № 014/2292/4/15567 у розмірі 437 305,82 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 лютого 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2010 року залишено без змін.

Відповідно до пункту 1.1 Статуту ПАТ «Фідобанк», затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів від 11 серпня 2015 року, ПАТ «Фідобанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків, зокрема, Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк» та ПАТ «Ерсте Банк».

25 вересня 2020 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Спектурм Ессетс» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Фідобанк» відступив права вимоги ТОВ «Спектрум Ессетс» до боржників, згідно з додатком № 1 до договору. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх А. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1218.

Відповідно до додатку № 1 до вказаного договору, право вимоги до боржника та іпотекодавця ОСОБА_1 за договорами від 22 травня 2008 року № 014/2292/4/15567 та від 22 травня 2008 року за реєстровим № 2519 було відступлено ТОВ «Спектурм Ессетс».

До матеріалів справи долучено платіжне доручення від 23 вересня 2020 року № 2353 про оплату ТОВ «Спектурм Ессетс» на користь ПАТ «Фідобанк» грошової суми у загальному розмірі 52 589 658,70 грн.

У договорі про відступлення прав вимоги зазначено, що ПАТ «Фідобанк» є повним правонаступником ПАТ «Ерсте Банк».

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції й постанова апеляційного суду не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо доводів касаційної скарги про неповідомлення належним чином апеляційним судом ОСОБА_1 про розгляд справи та відхилення клопотання останньої про відкладення судового засідання необхідно зазначити наступне.

ОСОБА_1 в касаційній скарзі посилалась на те, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, оскільки не повідомив її належним чином про розгляд справи та відхилив клопотання про відкладення судового засідання, в якому вона зазначала, що в Україні оголошено воєнний стан та, з урахуванням загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, просила відкласти судове засідання у даній справі до закінчення воєнного стану в Україні.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 травня 2022 року ОСОБА_1 подала до апеляційного суду заяву про відкладення судового засідання, яке призначене на 25 травня 2022 року. Також просила направляти судові повістки на адресу: АДРЕСА_1 (т. 2 а. с. 43-44).

Відповідно до довідки Одеського апеляційного суду від 25 травня 2022 року розгляд справи відкладено на 15 листопада 2022 року (т. 2 а. с. 47).

29 серпня 2022 року на веб-сайті https://oda.court.gov.ua опубліковано повідомлення про виклик до суду ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 15 листопада 2022 року (т. 2 а. с. 49).

Також Одеський апеляційний суд направив ОСОБА_1 судову повістку на адресу: АДРЕСА_2 , проте судова повістка повернулась з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2, а. с. 52?53).

14 листопада 2022 року ОСОБА_1 подала до апеляційного суду заяву, в якій просила відкласти судове засідання у даній справі до закінчення воєнного стану в України та направляти судові повістки на адресу: АДРЕСА_1 (т. 2 а. с. 61-62).

Отже, враховуючи зазначене клопотання, ОСОБА_1 була обізнана про призначене судове засідання у цій справі на 15 листопада 2022 року.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, які були належно повідомлені про час та місце розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 14 липня 2022 року справа № 260/4504/20 (провадження № К/990/11829/22) вказував, що за загальним правилом при вирішенні питання щодо можливості відкладення розгляду справи в період дії воєнного стану на підставі поданої учасниками судового процесу заяви суд залежно від інтенсивності бойових дій на певній території, загальної воєнної ситуації як в країні, так і в певному регіоні, де знаходиться суд, або учасник справи (його представник), поведінки суб`єктів владних повноважень, що мають компетенцію в сфері повідомлень щодо ризиків перебування на певній території (об`єкті нерухомості) та інших обставин має дотримуватися балансу між безпекою суддів, працівників апарату, учасників справи та дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства. При цьому врахуванню підлягають попередня поведінка учасника справи, можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, можливість прибути у судове засідання та скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційний суд обґрунтовано вважав за можливе розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 , оскільки остання не надала суду доказів, що вона не мала змоги взяти участь в судовому засіданні, враховуючи, що ОСОБА_1 не скористалась своїм правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Отже, зазначені доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Щодо суті спору

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено правонаступництва ПАТ «Фідобанк» прав та обов`язків ПАТ «Ерсте Банк».

Задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції формально поставився до передбачених законом вимог, не дотримався принципів «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді та обґрунтованості судового рішення та передчасно вирішив питання про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Натомість Верховний Суд не погоджується з такими висновками апеляційного суду, та частково - з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України: у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Варто зазначити, що стаття 55 ЦПК України вміщена до розділу І «Загальні положення» глави 4 «Учасники судового процесу» цього Кодексу, якими регламентуються загальні засади відносно кола учасників, сторін, третіх осіб судового провадження, осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, їх прав та обов`язків тощо. Натомість стаття 442 ЦПК України розташована в розділі VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)», що присвячений врегулюванню відносин, пов`язаних з примусовим виконанням судових рішень. Звідси нормативні приписи статті 55 ЦПК України слід вважати загальними по відношенню до приписів, закріплених статтею 442 цього Кодексу. Вирішувати питання про заміну сторони виконавчого провадження слід з урахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.

У постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, виснувала про те, що «На стадії виконавчого провадження, як на завершальній стадії судового провадження, можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 ГПК України, з урахуванням підстав, визначених статтею 52 цього Кодексу. У такому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу.

Натомість, як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення, заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено в частині п`ятій статті 334 ГПК України».

Подібні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (провадження № 12-69гс21).

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 727/9430/13-ц щодо порядку здійснення заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, згідно з яким за відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є можливою. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що указаний висновок не відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду в постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20, пункти 74-75) та від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20, пункт 6.18).

Водночас, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (провадження № 12-69гс21) при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження суди мають встановити чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку виконавчого провадження не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала: «Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду з підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Враховуючи завдання виконавчого провадження, як складової судового провадження, процесуальною метою заміни, як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.

За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва».

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року №2-3627/09 (провадження №61-16520сво18), зокрема, в тій частині, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження.

З огляду на матеріали справи, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 лютого 2012 року, позов ПАТ «Ерсте Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2008 року № 014/2292/4/15567 у розмірі 437 305,82 грн.

У березні 2012 року ПАТ «Ерсте Банк» звернулося до суду з клопотанням про видачу виконавчого листа на виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2010 року, яке набрало законної сили.

Доказів видачі виконавчого листа на виконання зазначеного судового рішення чи перебування виконавчого провадження на примусовому виконанні до матеріалів справи не додано.

У грудні 2020 року ТОВ «Спектрум Ессетс» звернулося до суду з заявою, в якій просило замінити стягувача ПАТ «Фідобанк» на ТОВ «Спектрум Ессетс» у виконавчих документах та подальших виконавчих провадженнях з виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2010 року, до якої не додано доказів видачі виконавчого листа стягувачу на виконання зазначеного судового рішення, доказів відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вказаним кредитним договором на користь ПАТ «Ерсте Банк» або ПАТ «Фідобанк», доказів повернення виконавчого документа стягувачу (за умови відкриття виконавчого провадження).

Розглядаючи відповідну заяву про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни.

Під час розгляду справи в апеляційному суді, ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, зокрема виконавчого листа у справі № 2-12908/10 від 14 лютого 2012 року, відмовлено з тих підстав, що до заяви ТОВ «Спектрум Ессетс» про заміну сторони у виконавчому провадженні додані усі необхідні докази для розгляду цієї заяви. Однак такі докази в матеріалах справи відстуні.

Крім того, апеляційний суд, задовольняючи заяву ТОВ «Спектрум Ессетс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, застосував правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року № 2-3627/09 (провадження №61-16520сво18) про те, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Отже, апеляційний суд не врахував вказані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (провадження № 12-69гс21) та від 08 лютого 2022 року у справі № 2?7763/10 (провадження № 14-197цс21), щодо заміни сторони виконавчого провадження, а тому зробив неправильний висновок по суті заявлених вимог.

Також апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та замінивши сторону виконавчого провадження, не звернув уваги на те, що вимоги спірної заяви не можуть бути задоволені, оскільки заявник не зазначає, в яких саме виконавчих документах та в якому виконавчому провадженні слід замінити сторону. Крім того, неможливо здійснити таку заміну на майбутнє.

Разом з тим, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, проте помилився з мотивами такої відмови, оскільки виходив з підстав недоведеності заявником обставин правонаступництва ПАТ «Фідобанк» прав та обов`язків ПАТ «Ерсте Банк», тому мотивувальну частину рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

На підставі вищевикладених висновків Верховного Суду, з урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, ухвала суду першої інстанції - зміні з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови, а в решті - залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із частинами першою та четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Перевіривши в межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову апеляційного суду - скасувати, ухвалу суду першої інстанції - змінити з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року скасувати.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2020 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук