Справа № 522/1963/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

під головуванням судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Тончевої П.В.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Латій О.В.,

представника відповідача ПАТ «МТБ Банк» адвоката Глазова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2017 р. до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» про визнання кредитного договору №00029R41 від 12.09.2008р. недійсним.

В обґрунтування поданого позову, позивачем зазначено, що 12 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» (далі - Банк, відповідач) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник, позивач) був укладений Кредитний договір № 00029R41 (далі - Кредитний договір) про надання Позичальнику кредиту у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у сумі 456722,45 гривень з терміном погашення по 12 вересня 2028 року включно, зі сплатою за користування Кредитом відсотки у розмірі 21 % річних за фактичний період користування Кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Кошти надавались банком для придбання позивачем нежитлового приміщення першого поверху № 510, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (далі - нежитлове приміщення) у сумі 383400, 00 грн., а також у сумі 73322,45 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених умовами Кредитного договору. Проте, підписання зазначеного Кредитного договору стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав Позичальника, як споживача кредитної послуги, з боку Банку. Кошти за Кредитним договором надавались Банком з метою придбання ОСОБА_1 нежитлового приміщення (про що Кредитний договір насамперед не містить жодного пункту), що свідчить про те, що кредит, наданий позивачу Банком є споживчим відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачу не було надано інформації згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір суперечить ряду норм чинного законодавства.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав необґрунтованості заявленого позову та виконання з боку відповідача усіх вимог чинного законодавства при укладанні спірного кредитного договору та видачі кредитних коштів.

17.02.2017 р. суддею Приморського районного суду м. Одеси Кравчук Т.С. було відкрито провадження по справі за зазначеним позовом ОСОБА_1 .

На підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 12 квітня 2018 року №1093/0/15-18 про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, за допомогою системи автоматизованого документообігу суду визначено, що розгляд цієї справи здійснюватиме суддя Приморського районного суду м. Одеси Єршова Л.С. (протокол повторного авто розподілу від 16.05.2018 року).

21.05.2018 р. ухвалою суду справу до свого провадження було прийнято суддею Приморського районного суду Єршовою Л.С.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII.

Згідно з п. 9 ч.1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 12 ст. 33 чинного ЦПК України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2019 року було задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Латій Олени Вікторівни та призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. На вирішення експертизи були поставлені наступні питання: «Чи виконано на кредитному договорі від 12.09.2008 року, укладеному між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» та ОСОБА_1 за № 00029R41 підпис від імені ОСОБА_1 самою ОСОБА_1 або іншою особою?». Проведення експертизи доручене експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

31.08.2021 року на адресу суду надійшов лист експерта про залишення ухвали суду від 09.12.2019 року без виконання у зв`язку з ненаданням оригіналу досліджуваного документу, відсутністю оплати за проведення експертизи (отримано суддею 13.09.2021 року).

Відповідно до ст. 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

13.09.2021 р., у зв`язку із усуненням обставин, що викликали зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «МТБ Банк» про визнання кредитного договору недійсним, судом було винесено ухвалу про поновлення провадження по справі.

Від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Латій Олени Вікторівни, до суду надійшло клопотання про витребування доказів, в якому вона просила витребувати від ПАТ «Марфін Банк» належним чином завірені копії всіх матеріалів кредитної справи ОСОБА_1 , зокрема: заяву ОСОБА_1 від 10.10.2008 р.; кредитний договір № 00029R41, укладений 12.09.2008 р. між ВАТ «МТБ» та ОСОБА_1 (оригінал); договір добровільного страхування майна № М/МВ09-068/229ОФ; договір добровільного страхування від нещасних випадків № НВ09-068/0086ОФ від 25.09.2008 р.; договір застави від 12.09.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В. за р. № 4861; договір іпотеки від 25.09.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В. за р. №5001 (оригінал); інші документи, у разі їх наявності.

16.08.2022 р. ухвалою суду клопотання представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Латій Олени Вікторівни, про витребування доказів, було задоволено частково. Витребувано від ПАТ «МТБ БАНК» оригінал кредитного договору № 00029R41, укладеного 12.09.2008 р. між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_1 . В іншій частині в задоволені клопотання було відмовлено.

13.09.2022 р. представником позивача було надано до суду оригінали витребуваних документів.

31.10.2022 року ухвалою суду (протокольною) закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

03.05.2023 року ухвалою суду (протокольною) було відмовлено в задоволенні повторного клопотання представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Латій Олени Вікторівни, про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, оскільки зазначене клопотання було заявлено після закриття підготовчого провадження та проголошення представником позивача вступного слова.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

12 вересня 2008 p. між Відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 00029R41 про надання позичальнику кредиту у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у сумі 456 722,45 гривень, з терміном погашення по 11 вересня 2028 р. включно, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 21 (двадцять один) % річних за фактичний період користування Кредитом на суму залишку заборгованості за Кредитом. Кошти були надані на придбання нежилого приміщення першого поверху № 510, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 383400,00 (триста вісімдесят три тисячі чотириста гривень) гривень, а також у сумі 73322,45 грн. (сімдесят три тисячі триста двадцять дві гривні та 45 копійок) на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених умовами Кредитного договору.

12 листопада 2010 р. відповідач змінив своє найменування на публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК» (скорочене найменування - ПАТ «МАРФІН БАНК»), який є правонаступником відкритого акціонерного товариства «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» у повному обсязі по усім його правам та обов?язкам. В подальшому публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК» змінило своє найменування на публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК», яке є який є правонаступником публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» у повному обсязі по усім його правам та обов`язкам.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача, щодо яких не находило заперечень з боку позивача, відповідач повністю виконав взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо надання позивачу кредитних коштів.

Перед підписанням кредитного договору позивач була ознайомлена зі всіма його істотними умовами, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями спірного кредитного договору та додатків до нього, а також оглянутими судом оригіналами зазначених документів.

Відповідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України також встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Пунктом 2 частини 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав є визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 230 ЦК України встановлено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування положень ст. 230 ЦК України при визнанні недійсним договору поруки міститься в постановах Касаційного господарського суду у складів Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 910/18618/19, від 01.12.2020 у справі № 910/18423/19, від 02.12.2020 у справі № 910/18056/19, від 09.12.2020 у справі № 910/18310/19, від 16.12.2020 у справі № 910/18599/19, від 23.12.2020 у справі №910/18023/19, від 16.03.2021 у справі № 910/17988/19 та № 910/18603/19.

Особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю (постанова КГС ВС у справі № 910/18600 від 31.03.2021 р.).

Правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України (постанова ВС КЦС від 21.04.2021 року в справі № 333/4308/18).

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" було висловлено однозначну позицію, яка полягає в тому, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

03.05.2023 р., вже після початку розгляду справи по суті, представником позивача повторно було заявлено клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, в задоволенні якого судом було відмовлено з огляду на те, що підготовче судове засідання вже було закрите, а представник позивача не навів підстав для поновлення процесуального строку для подання відповідного клопотання.

Судом критично оцінюється процесуальна поведінка позивача, який після задоволення клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи унеможливив її проведення, не здійснивши оплату проведення відповідної експертизи, що стало причиною для безпідставного затягування розгляду справи.

Слід також, прийняти до уваги, що позовна заява не містила доводів щодо не підписання спірного кредитного договору позивачем.

Позивач не довела обставини, які б свідчили про ведення неї в оману відповідачем згідно з ст. 230 ЦК України, не довела самого факту обману, наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. При цьому, позивачем не спростовується факт отримання кредитних коштів. Жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують доводи позивача та спростовують заперечення відповідача з боку позивача надані не були.

Таким чином, в задоволені позову слід відмовити в повному обсязі.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, суд зазначає про відсутність підстав для застосування позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, оскільки остання підлягає застосуванню лише за наявності підстав для задоволення позову, тоді як у даному випадку суд не вбачає підстав для задоволення позову у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту своїх оспорюваних прав.

Керуючись статтями 4-7, 10-13, 19, 258, 265, 268, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» про визнання кредитного договору недійсним, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 15.05.2023 року.

Суддя Л.С. Єршова