18.05.2023 Справа № 756/5538/22
Унікальний № 756/5538/22
Провадження № 6/756/157/23
У Х В А Л А

18 травня 2023 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участі секретаря - Харук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаря Єгора Едуардовича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондар Є.Е. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 з посиланням на те, що на виконанні у Оболонському ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_3: з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва № 756/5538/22 від 16 грудня 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за Договором позики від 06.09.2019 у розмірі 1 170 200,00 грн та судовий збір у розмірі 11 702,00 грн; з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва № 756/4536/22 від 03 лютого 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 145 578,00 грн.

Державний виконавець зазначає, що на сьогоднішній день боржник не виконує рішення суду, у встановлені законодавством строки суму боргу не сплатив. На неодноразові виклики до Оболонського ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) боржник не відповідав та за місцем виклику не з`являвся, жодної інформації про виконання судового рішення не надавав.

З посиланням на Закон України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» просить задовольнити його подання, прийняти рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до моменту виконання зобов`язань за виконавчими листами Оболонського районного суду м. Києва № 756/5538/22 від 16 грудня 2022 року та № 756/4536/22 від 03 лютого 2023 року.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу без його участі.

Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце засідання не повідомлялися відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України.

Дослідивши матеріали подання та письмові докази, суд уважає, що у його задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав.

На виконанні у Оболонському ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_3: з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва № 756/5538/22 від 16 грудня 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за Договором позики від 06.09.2019 у розмірі 1 170 200,00 грн та судовий збір у розмірі 11 702,00 грн; з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва № 756/4536/22 від 03 лютого 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 145 578,00 грн.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частинами 1, 3 ст. 441 ЦПК України встановлено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А як передбачено ч. 6 ст. 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Стаття 33 Конституції України визначає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантовано свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Відповідно до розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту України від 2 квітня 2012 року № 512/5, в поданні про обмеження виїзду боржника за межі України повинно зазначатись, зокрема, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Суд звертає увагу, що заборгованість за Договором позики від 06.09.2019 у розмірі 1 170 200,00 грн та судовий збір у розмірі 11 702,00 грн стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.11.2022.

Проте, ОСОБА_1 через свого представника у березні 2023 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 07.11.2022, яку судом прийнято до свого провадження та призначено розгляд на 13.06.2023.

З додатків до заяви вбачається, що громадянин України ОСОБА_1 виїхав за межі території України 26.02.2022, про що відповідно прикордонною службою України проставлено відмітку у закордонному паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 . На день подачі заяви про скасування заочного рішення відповідач до місця своєї реєстрації не повертався, проживає у Німеччині, отримав тимчасову посвідку строком дії до 04.03.2024, серії НОМЕР_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У зв`язку із вищенаведеним, у суду відсутні підстави вважати, що заборона виїзду за кордон буде дієвим способом спонукання боржника до виконання судового рішення, оскільки останній станом день розгляду подання вже більше року проживає за межами України, окрім того заочне рішення, на підставі якого стягується заборгованість, перебуває на стадії перегляду.

Також з матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_3 вбачається, що всі повідомлення про добровільне виконання судового рішення та виклики надсилалися державним виконавцем на адресу ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . Проте, як вже зазначено вище, з моменту відкриття провадження боржник проживає за межами України і, відповідно, не отримував кореспонденцію від державного виконавця.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З урахуванням викладеного та того, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення суд уважає, що державний виконавець дійшов передчасного висновку про необхідність обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 81, 441 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», ст. 1, 18 Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя - І.В. Белоконна