ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 серпня 2023 року

м. Харків

справа № 638/1614/23

провадження № 22-ц/818/1624/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 про оголошення особи померлою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 червня 2023 року, постановлену під головуванням судді Аркатової К.В., -

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про оголошення особи померлою, заінтересовані особи: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що ні вона, ні заінтересована особа ОСОБА_2 , які є спадкоємицями першої черги у разі оголошення їх батька - ОСОБА_2 померлим, не заявляли про існування між ними спору про право; ОСОБА_3 , яка є сестрою батька ОСОБА_2 також не заявлялось про існування між сторонами спору про право. Отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо існування спору про право між заявницею та заінтересованою особою.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи судом встановлено наявність спору про право, і ця справа повинна розглядатися в порядку позовного провадження. Тому суд вважає за необхідне залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявниці, що вона має право подати позов на загальних підставах.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд зокрема розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Отже, чинним процесуальним законодавством передбачено розгляд справ про визнання особи померлою в окремому провадженні.

Відповідно до приписів ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ч.1,2 ст. 47 ЦК України).

Заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна (ст.305 ЦПК України).

У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку (ст.306 ЦПК України).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із норм ч.6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого юридичного факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

За правилами ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним батьком заявниці, з 1993 року, після розірвання другого шлюбу, проживав зі своєю матір`ю - ОСОБА_4 та рідною сестрою - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово намагався вчинити самогубство (здійснити суїцид), після чого проходив лікування у психіатричній лікарні, мав інвалідність у зв`язку з психічним захворюванням та отримував пенсію, через що ніде не працював. У листопаді 2004 року ОСОБА_2 пішов з дому, після чого не повернувся, з того часу ніяких відомостей про нього не було.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.09.2009 року заяву ОСОБА_5 задоволено. Визнано безвісти відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комінтерн Нововодолазького району Харківської області. Початком безвісної відсутності ОСОБА_2 вважати 01 грудня 2004 року.

Як на підставу заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її рідним батьком, який з 1993 року, після розірвання другого шлюбу, проживав зі своєю матір`ю - ОСОБА_4 та рідною сестрою - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово намагався вчинити самогубство (здійснити суїцид), але його рятували, після чого проходив лікування у психіатричній лікарні, мав інвалідність у зв`язку з психічним захворюванням та отримував пенсію, через що ніде не працював. У листопаді 2004 року ОСОБА_2 попрощався з сусідами та пішов з мотузкою у бік річки, після чого до дому не повернувся, з того часу ніяких відомостей про батька заявниці не було. Надалі колишня дружина ОСОБА_2 , мати заінтересованої особи - ОСОБА_2 , звернулась до Дзержинського РВ ГУ МВС України в Харківській області з заявою про його розшук, на підставі чого заведена розшукова справа № 15516 від 12.11.2004 року, однак, вжитими заходами розшуку встановити його місцезнаходження не виявилося можливим. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.09.2009 року по справі № 2о-246/09 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано безвісно відсутнім, з того часу на місці свого постійного проживання батько заявниці так і не з`явився, відомості про місце його перебування - відсутні. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла баба заявниці (мати ОСОБА_2 ) - ОСОБА_4 , відкрилась спадщина на належне їй майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час постало питання про прийняття спадщини, у зв`язку з чим заявниця зверталась до нотаріуса, та, отримавши письмову відповідь про необхідність отримання свідоцтва про смерть або рішення суду про оголошення особи померлим - звернулась до суду. Відповідно до повідомлень Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у державному розшуку не перебуває. Згідно з інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.02.2023 року ОСОБА_2 на обліку як отримувач пенсії не перебуває, пенсію не отримує. Враховуючи викладене вище, беручи до уваги неодноразові спроби суїциду та психічні розлади ОСОБА_2 , що дають підстави припускати його загибель, ОСОБА_1 на підставі положень ст. 46 ЦК України, ст.ст. 305-309 ЦПК України просила оголосити його померлим.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 зазначила у своїй заяві та підтвердила у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції, що оголошення батька померлим їй потрібно для оформлення спадщини після смерті бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , висновок суду першої інстанції про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у позовному провадженні, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 10.08.2023 року.