Єдиний унікальний номер судової справи: 225/512/23
Номер провадження: 2/225/127/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мигалевич В.В.,

за участю секретаря Голубової О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою представника позивача - адвоката Саєнко Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування шкоди, заподіяної умовами виробництва,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач через представника звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 07 травня 2007 року Позивач, ОСОБА_1 , працював за різними професіями на шахтах ДП «Торецьквугілля», в тому числі за професіями горноробочий підземний з повним робочим днем на підземній роботі, машиністом гірничо-виїмкових машин підземний з повним робочим днем під землею, що підтверджується записами в дублікаті його трудової книжки НОМЕР_1 від 21.10.1992.

06.06.2019 року він був звільнений з Відокремленого підрозділу «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля», за станом здоров`я згідно висновку МСЕК за п.2 ст. 40 КЗпП України та у зв`язку з виходом на пенсію за інвалідністю.

За час роботи на шахті ОСОБА_1 отримав професійні захворювання - хронічна попереково-крижова радикулопатія ліворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; хронічний бронхіт ІІ ст, фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища зниження слуху, захворювання професійні, встановлені вперше, про що свідчить Медичний висновок центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 16.04.2019 №14/336, виданий Державною установою «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України».

Також, у висновку зазначено, що підгрунттям для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клініко-функціональних обстежень, динаміка захворювань; інформація про умови праці, представлена в санітарно-гігієнічній характеристиці ОСОБА_1 від 28.03.2019, згідно якої хворий підлягає дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, вимушена робоча поза, вимушені нахили тулуба), параметри яких перевищують допустимі величини: пилу, концентрації якого перевищують ГДК; профмаршрут. 04.06.2019 обласною профпатологічною травматологічною медико-соціальною експертною комісією м.Слов`янська Позивачу вперше за сукупністю захворювань встановлено 65 % втрати працездатності та ІІІ група інвалідності з 30.05.2019 безстроково, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК (серія 12ААБ №062820 від 04.06.2019) та Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (серія12ААА №082985 від 04.06.2019).

Усі ці фактори в сукупності призвели до встановлення Позивачу професійних захворювань та встановлення ступеня втрати працездатності на рівні 65%. Ці ж обставини знайшли своє підтвердження у акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складеного 15 травня 2019 року, в якому в п.17 серед причин виникнення професійного зазначено робота ОСОБА_1 протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів.

У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями стан здоров`я ОСОБА_1 суттєво погіршився, що призвело до фізичних та моральних страждань. Постійні фізичні болі призвели до порушення сну, підвищеної збудженості, і як наслідок - постійне вимушене приймання ліків. Наслідки отриманих професійних захворювань спричинили вимушені зміни у його житті, оскільки за станом здоров`я Позивач не має можливості реалізувати свої звички та бажання, інтереси та плани на майбутнє.

ОСОБА_1 відчуває моральні страждання, оскільки відчуває фізичний біль за грудиною, періодичний головний біль, відбулося зниження слуху, відчуває шум та дзвін у вухах, загальну слабкість, у нього підвищена втомлюваність, запаморочення, підвищується артеріальний тиск.

У зв`язку з цим порушені звичні життєві зв`язки та умови його життя, оскільки через хвороби ОСОБА_1 не може виконувати господарські роботи, допомагати родині по господарству. Такий стан його здоров`я позбавляє можливості вести активний образ життя, повноцінно спілкуватися з родиною та оточуючими його людьми. Отримані професійні захворювання позбавили Позивача можливості реалізувати свої звички та бажання, призвели до необхідності змінити спосіб життя, інтереси та плани на майбутнє.

Враховуючи вину відповідача у виникненні професійних захворювань, тяжкість професійних захворювань та відповідні ускладнення для здоров`я ОСОБА_1 , ступінь втрати професійної працездатності, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань, необхідність проводити медикаментозне лікування і підтримувати стан здоров`я на оптимально можливому рівні, докладати додаткові зусилля для організації свого життя, тому розмір завданої моральної шкоди Позивач оцінює в 100000 (сто тисяч) грн.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без участі сторони позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути без його участі з урахуванням відзиву.

У відзиві представник відповідача зазначив, що позовні вимоги він не визнає в повному обсязі, в задоволенні позову просить відмовити з тих підстав, що позивачем не обґрунтовано визначено розмір моральної шкоди 100000,00 гривень, та не наведено у позові будь-яких розрахунків на підтвердження такої суми.

Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Судом установлено, що з 07 травня 2007 року Позивач, ОСОБА_1 , працював за різними професіями на шахтах ДП «Торецьквугілля», в тому числі за професіями горноробочий підземний з повним робочим днем на підземній роботі, машиністом гірничо-виїмкових машин підземний з повним робочим днем під землею, що підтверджується записами в дублікаті його трудової книжки НОМЕР_1 від 21.10.1992.

06.06.2019 року він був звільнений з Відокремленого підрозділу «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля», за станом здоров`я згідно висновку МСЕК за п.2 ст. 40 КЗпП України та у зв`язку з виходом на пенсію за інвалідністю.

Відповідно до Медичного висновку центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 16.04.2019 №14/336, виданий Державною установою «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України», за час роботи на шахті ОСОБА_1 отримав професійні захворювання - хронічна попереково-крижова радикулопатія ліворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; хронічний бронхіт ІІ ст, фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища зниження слуху, захворювання професійні, встановлені вперше.

У висновку також зазначено, що підставами для визначення професійної етіології захворювань явились: дані клінічного обстеження, динаміка захворювань; умови праці, представлена в санітарно-гігієнічній характеристиці ОСОБА_1 від 28.03.2019, згідно якої хворий підлягав дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, вимушена робоча поза, нахили тулуба, шум), параметри яких перевищують допустимі величини; пилу, концентрації якого перевищували ГДК; профмаршрут.

Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК (серія 12ААБ №062820 від 04.06.2019) та Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (серія 12ААА №082985 від 04.06.2019), 04.06.2019 обласною профпатологічною травматологічною медико-соціальною експертною комісією м.Слов`янська позивачу вперше за сукупністю захворювань встановлено 65 % втрати працездатності та ІІІ група інвалідності з 30.05.2019 безстроково.

У пункті 17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який складено 15 травня 2019 року, як причину виникнення професійного захворювання, зазначено: «робота ОСОБА_1 протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів».

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Спірним по справі є розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої умовами виробництва та професійним захворюванням.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначене випливає з рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року у справі про страхові виплати, в пункті 5 якого зазначено, що статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст. 6 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (в редакції Закону України від 21 листопада 2002 року № 229-IV) умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України підприємство мало створити потерпілому, як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я були неможливими.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Конституційний Суд України в п. 4.1. Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу.

Сукупність проаналізованих та досліджених у судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що у зв`язку з ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці позивач отримав професійні захворювання - хронічна попереково-крижова радикулопатія ліворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; хронічний бронхіт ІІ ст, фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища зниження слуху, внаслідок чого йому була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 65 % та ІІІ група інвалідності з 30.05.2019 безстроково.

Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, з урахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, керуючись принципом розумності та справедливості, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача 50000 грн. як відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.

Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, який було подано до суду у 2023 році, то стягненню з відповідача на користь держави підлягає сума судового збору в розмірі 536,80 грн.((1073,60/100)х50).

Керуючись ст. 12,13,81,89, 141, 263 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника позивача - адвоката Саєнко Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Державного підприємства «Торецьквугілля» (місцезнаходження: м. Торецьк, вул. Дружби, 19, ) про відшкодування шкоди, заподіяної умовами виробництва - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» (місцезнаходження: м. Торецьк, вул. Дружби, 19, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із стійкою втратою професійної працездатності, отриманої у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з державного підприємства Державного підприємства «Торецьквугілля» (місцезнаходження: м. Торецьк, вул. Дружби, 19, ) в дохід держави судовий збір у сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість грн. 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: В.В. Мигалевич