КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 761/16061/21

номер провадження №22-ц/824/2215/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Іжаковського Олега Валерійовича

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року /суддя Саадулаєв А.І./

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський Анатолій Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Вердикт Капітал» з вимогою визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 25 березня 2021 року, під реєстровим номером №4626, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 25 березня 2021 року, під реєстровим номером №4626, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»./а.с. 105-113/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковський О.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог. Вказував, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості і ці обставши встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів, при цьому, для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису - існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказував і на те, що ототожнення строку давності вчинення виконавчого напису із строком позовної давності є помилковим. Наголошував, що оскільки наказ про скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта відсутній, пункт 2 (розділ 2) Постанови № 1172, на підставі якого було вчинено виконавчий напис не виключений з державного реєстру нормативно-правових актів, а тому ця норма є чинною. Відтак посилання в спірному рішенні судом першої інстанції на те, що пункт 2 (розділ 2), на підставі якого було вчинено виконавчий напис, втратив чинність - є безпідставним.

Апелянт в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Також апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 157/

23.05.2022 року провадження у справі зупинялось до залучення у справі правонаступника.

07.03.2023 р. провадження у справі поновлено, здійснено запит щодо прийняття спадщини за останнім місцем проживання ОСОБА_1 .

За відомостями, наданими Сьомою київською державною нотаріальною конторою від 31.03.2023 року, спадкова справа щодо майна померлого не заводилась.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 18 квітня 2008 року від позивачем та Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» укладено кредитний договір №37.3/АА-00025.08.2 (надалі - кредитний договір), предметом якого є відкриття банком позичальнику невідновлювальної кредитної лінії на загальну суму 18937,55 дол. США терміном по 18.04.2015.

Цільовим призначенням кредиту є купівля позичальником автомобіля та сплата страхових платежів.

Згідно з умовами, визначеними у пункті 1.5. кредитного договору, за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку проценти за процентною ставкою 12,50% річних.

Відповідно до пункту 3.1.1. договору позичальник зобов`язався щомісячно, до 10 числа, погашати заборгованість за кредитом рівними частинами - по 225,45 дол. США, та сплачувати нараховані проценти шляхом внесення коштів готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку.

Сторони договору погодили, що за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення (пункт 3.6. договору).

27.10.2008 банк та позичальник уклали додаткову угоду до кредитного договору, якою домовились про збільшення розміру плати за користування кредитом (відсоткової ставки) до 16% річних.

Додатковим договором № 1 від 27.01.2009 сторони виклали пункт 3.1.1. договору у новій редакції, згідно з умовами якого позичальник зобов`язаний щомісячно, до 10 числа, погашати заборгованість за кредитом та нарахованими процентами згідно з графіком платежів - Додатком № 2 «Графік погашення заборгованості» від 27.01.2009.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору банком була прийнята порука ОСОБА_2 згідно з укладеним з ним 18.04.2008 договором поруки.

На підставі кредитного договору № 37.3/АА-00025.08.2 від 18.04.2008 банк відкрив ОСОБА_1 невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 18937,55 дол. США терміном по 18.04.2015 зі сплатою 12,50% річних. 27.10.2008 було укладено додаткову угоду до договору, згідно якої процентна ставка становить 16% річних. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою згідно з укладеними з ОСОБА_2 договором поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за своєчасне і повне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Також встановлено, що 25 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, під реєстровим номером №4626, вчинено виконавчий напис, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Як вбачається із копії постанови про відкриття виконавчого провадження, на підставі спірного виконавчого напису 14 квітня 2021 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_3.

Відповідно до змісту постанови про відкриття виконавчого провадження, правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «РОДОВІД БАНК» () за вказаним кредитним договором, є відповідач, на підставі Договору №15 про відступлення прав вимоги від 24 травня 2019 року. Строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів, і стягнення заборгованості здійснюється відповідно до рішення Дарницького районного суду Києва від 25 серпня 2020 року, за період з 17 грудня 2013 року по 16 березня 2021 року.

Сума заборгованості складається з:

- суми заборгованості 3 (три) % (відсотки) річних за період з 17 грудня 2013 року по 16 березня 2021 року - 19670,54 грн.;

- суми інфляційних збитків за період з 17 грудня 2013 року но 16 березня 2021 року - 163276,48 грн.;

Загальна сума заборгованості становить 182947,02 грн. та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 1500,00 грн.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії рішення Дарницького районного суду Києва від 25 серпня 2020 року у цивільній справі №753/23110/17, частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Стягнуто з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, код юридичної особи: 36799749) три проценти річних в сумі 28017 гривень 67 копійок. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір в сумі 420 гривень 40 копійок з кожного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно вказував, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.

Так, Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, встановлено, що проводиться стягнення заборгованості, яка складається з:

- суми заборгованості 3 (три) % (відсотки) річних за період з 17 грудня 2013 року по 16 березня 2021 року - 19670,54 грн.;

- суми інфляційних збитків за період з 17 грудня 2013 року по 16 березня 2021 року - 163276,48 грн.;

Загальна сума заборгованості становить 182947,02 грн. та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 1500,00 грн.

Тобто, період за який проводиться стягнення становить з 17 грудня 2013 року по 16 березня 2021 року.

При цьому, як вбачається із змісту вказаного рішення суду, стягнення трьох процентів річних в сумі 28017,67 грн. проведено за період з 17.12.2013 по 05.12.2017 (прострочення виконання відповідачами грошового зобов`язання в сумі 235 253,20 грн. склало 1450 днів, а тому суд визнав обґрунтованою вимогу позивача про стягнення трьох процентів річних в сумі 28 017,67 грн. (235 253,20х3х1450/365/100).

Крім цього, кредитним договором встановлено термін кредитування до 18.04.2015.

За обставинами справи установлено, що у 2013 році (17.12.2013) ПАТ «Родовід Банк» скористався наданим йому договором та законом правом вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором та реалізував його шляхом звернення з позовом до суду (справа №753/23110/17).

Своїми діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та пені, що також засвідчено в рішенні суду у цивільній справі №753/23110/17.

Рішенням Дарницького районного суду Києва від 25 серпня 2020 року у цивільній справі №753/23110/17, вимоги позивача про стягнення з відповідачів процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами, нарахованих після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, суд визнав необґрунтованими і відмовив у їх задоволенні.

Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Відповідач визначив період для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат з 17 грудня 2013 року по 16 березня 2021 року, а виконавчий напис вчинено 25 березня 2021 року, з пропуском трьохрічного строку. Крім цього, рішення суду вже стягнено три проценти річних в сумі 28 017,67 грн. за період з 17.12.2013 по 05.12.2017, що виключає їх повторне стягнення виконавчим написом.

У разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги щодо помилкового ототожнення судом першої інстанції строку позовної давності та строку давності вчинення виконавчого напису, апеляційним судом відхиляються з огляду на положення ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» згідно якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Крім цього, судом першої інстанції звернуто увагу на перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Так, підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що серед документів наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Надані нотаріусу письмові документи не посвідчені нотаріально.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що наказ про скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта відсутній, пункт 2 (розділ 2) Постанови № 1172, на підставі якого було вчинено виконавчий напис не виключений з державного реєстру нормативно-правових актів, а тому ця норма є чинною, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки зміні щодо переліку документів на підставі яких здійснюється виконавчий напис, дійсні з моменту ухвалення судом рішення - Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, тобто на момент вчинення виконавчого напису 25.03.2021 р. зміни вже діяли.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Іжаковського Олега Валерійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: