Справа № 352/346/23
Провадження № 2-о/352/57/23
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

15 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Хоминець М. М., вирішуючи питання про відкриття провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне Управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

у с т а н о в и л а :

Заявник ОСОБА_1 27.02.2023 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву обґрунтовував тим, що він є власником чотирикімнатної квартири на АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 28.09.2013 реєстраційною службою Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 58. Згідно повідомлення Івано-Франківської філії ДП Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» ім. Ю. М. Білоконя за результатами аналізу документації та обстеження належного йому житла встановлено, що будівля побудована згідно проектної документацій та введена в експлуатацію, що підтверджується Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою в Інспекції держархбудконтролю в Івано-Франківській області від 10.06.2013 № IФ, і дана будівля за Державним класифікатором будівель і споруд класифікується як «Будівлі житлові» код 1110.1 (Будинки одноквартирні масової забудови). В цілях забезпечення однозначного віднесення об'єктів класифікації до певних класифікаційних угрупувань, полегшення та зручності використання класифікатором на рівні класифікаційного угрупування вводяться «підкласи», тобто, даються пояснення, що за будівлі чи споруди включає чи не включає конкретний клас. За вищезазначеною Декларації до 1110 введено підклас «1» - «будинки одноквартирні масової забудови» Таким чином, за вищенаведеними правочинами, проектною, містобудівною документацією, повідомленням Івано-Франківської філії ДП УДНДІПМ «Діпромісто», Декларацією, зареєстрованою Інспекцією архбудконтролю в Івано-Франківській області від 10.06.2013, технічним паспортом помешкання та фактичними обставинами належна йому на праві власності будівля входить у число будинків житлових одноквартирних масової забудови малоповерхового житлового комплексу, введеного в експлуатацію 10.06.2013. Просив встановити факт, що помешкання, належне йому на праві власності, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , має статус житлового будинку.

Постановою від 25.04.2023 Івано-Франківський апеляційний суд частково задоволив апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасував ухвалу Тисменицького районного суду від 03.03.2023 про відмову у відкритті провадження та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що у відкритті провадження в даній цивільній справі слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналогічне положення міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18, відповідно до якої чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб'єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

-факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з'ясована мета його встановлення;

-встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

-заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови;

-чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Згідно зі ст. 318 ЦПК України в заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Установлення певних фактів має на меті підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У окремому провадженні можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

За змістом листування заявника з Івано-Франківською філією Державного підприємства Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпроміст» імені Ю. М. Білоконя (а.с.26) встановлено, що ОСОБА_1 ставить питання щодо класифікації належної йому квартири як будинку одноквартирного масової забудови. Заявник, обґрунтовуючи свою заяву, посилається на те, що належна йому на праві власності чотирикімнатна квартира згідно Державним класифікатором будівель і споруд класифікується як «Будівлі житлові» код 1110.1 (Будинки одноквартирні масової забудови), а встановлення даного факту дозволить йому реалізувати своє право на звернення до відповідного контролюючого органу для отримання пільг по податку на нерухоме майно та оплаті комунальних послуг.

Статтями 140, 144 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до пп. 1 п. «а» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об'єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, шляхів місцевого значення.

Згідно зі ст. 1, 5 Закону України «Про основи містобудування» містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об'єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об'єктів містобудування, спорудження інших об'єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об'єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури. При здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів.

Таким чином, суддя вважає, що заявник просить у судовому порядку встановити факт, вирішення якого відповідно до чинного законодавства віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування та державних органів.

Відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Як зазначено у п. 4.5 мотивувальної частиниРішення Конституційного Суду України від 05.10.2005 № 6-рп/2005, гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).

Зміст наведених правових норм і Рішення Конституційного Суду України у їх системному зв'язку дає підстави для висновку, що виключно визначеним законом органом (посадовою особою) і ніяким іншим органом або посадовою особою не можуть здійснюватись повноваження і прийматись рішення, які згідно Конституції України належать до компетенції вказаного органу, в тому числі і судами, які не відносяться до гілок законодавчої або виконавчої влади.

З огляду на положення Конституції України, ЦПК України щодо компетенції суду, останній не може підміняти інший орган місцевого самоврядування або державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цих органів.

Частиною 4 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З урахуванням викладеного, з огляду на те, що факт, який просить встановити заявник, не встановлюється судом у порядку ст. 315 ЦПК України, суддя приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України, згідно якої, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи, суддя роз`яснює, що у разі, коли заявник не погодиться з вирішенням органом місцевого самоврядування чи відповідним державним органом питання щодо класифікації належної йому квартири як житлового будинку, він вправі буде оскаржити таке рішення суб'єкта владних повноважень у порядку адміністративного судочинства до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

З огляду на вказану норму закону суддя повертає позивачу сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн згідно квитанції № 0.0..1 від 27.02.2023.

На підставі наведеного, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», керуючись ст. 186 ч. 1 п. 1, 260-261 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне Управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, в зв`язку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений судовий збір у розмірі 536 (пятсот тридцять шість) грн 80 коп. згідно квитанції № 0.0..1 від 27.02.2023.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного судупротягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ

Повна ухвала складена 16.05.2023.