Справа № 128/3418/18
Провадження № 22-ц/801/1076/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 рокуСправа № 128/3418/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.

суддів: Войтка Ю.Б., Оніщука В.В.

за участю секретаря судового засідання: Ковальчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 128/3418/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , страхової компанії ПАТ «НАСК Оранта», ПрАТ «Концерн Хлібпром» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,

за апеляційною скаргою представника відповідача страхової компанії ПАТ «НАСК Оранта» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 березня 2023 року постановлену у складі судді Бондаренко О. І.,

встановив:

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28.07.2020 у кримінальній справі № 128/3418/18 (провадження № 11-кп/801/673/2020), вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 26.03.2020 щодо ОСОБА_2 змінено вирок скасовано в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 та в цій частині призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 09.08.2018 о 15 год. 20 хв. на автодорозі сполучення Житомир-Могилів - Подільський, 320 км+900 м в межах населеного пункту с. Некрасове Вінницького району Вінницької області, водій автомобіля «ГАЗ 3302» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , вказаним транспортним засобом рухався в напрямку м. Вінниця, після чого останній заснув за кермом автомобіля та здійснив неконтрольований з`їзд з належної йому смуги руху на другорядну дорогу, де зіткнувся з нерухомим автомобілем Chevrolet Lacetti д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 , згідно висновку судово медичної експертизи №1227/1325 від 19.11.2018, отримав закриту черепно мозкову травму з переломом кісток склепіння і основи черепа, які відносяться до тяжких ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння, та отримав перелом акроміального кінця правої ключиці зі зміщенням уламків які відносяться середнього ступеня тяжкості.

Також було технічно пошкоджено автомобіль, який належить ОСОБА_1 .

Так, згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 338 від 24.09.2018, вартість відновлювально - ремонтних робіт автомобіля Chevrolet Lacetti становить 157 74973 грн. 73 коп. Тобто, матеріальна шкода, яка завдана пошкодженням автомобіля позивача складає 157 749 грн.73 коп.

Внаслідок злочину в результаті ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , позивачу було завдано матеріальних збитків, понесених у зв`язку із придбанням ліків та проходження лікування на загальну суму 14 020 грн. 42 коп.

Внаслідок дій відповідача ОСОБА_2 , позивачу ОСОБА_1 завдано непоправимої моральної шкоди внаслідок Тяжкої травми голови та головного мозку, внаслідок даної травми повністю порушено його спосіб життя, що супроводжується перебуванням під постійним наглядом лікарів, постійними головними болями, ці непоправимі зміни в його житті відбулися внаслідок дій ОСОБА_2 .

Внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень протягом тривалого часу позивачу довелося лікуватись, що позбавило його звичайного ритму життя та можливості працювати, щоб належним чином утримувати свою сім`ю та родину. Внаслідок ДТП позивачем перенесено значний фізичний біль, емоційний стрес, який супроводжується почуттям розгубленості, страху за своє здоров`я та життя; порушились нормальні життєві зв`язки, змінився звичайний спосіб життя, порушився сон, постійна тривога та острах сідати за кермо автомобіля та опинитися у схожій ситуації, на дорозі його охоплює паніка. Було пережито сильний стрес.

Виходячи із тривалості і глибини моральних страждань, виходячи із принципу розумності та справедливості, позивач вважає, що йому, як потерпілому, завдано моральну шкоду, яка не може бути оцінена ним менше, ніж 100 000 грн.

Цивільна відповідальність автомобіля ПрАТ «Концерн Хлібпром», на якому працює водієм позивач, застрахована в страховій компанії ПАТ «НАСК «Оранта»», тому страхова компанія зобов`язана здійснити страхові виплати в межах зазначених лімітів.

В ході судового розгляду позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, зокрема, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з страхової компанії ПАТ «НАСК «Оранта» 200 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000 грн. за заподіяну майнову шкоду - пошкодження автомобіля з межах страхового випадку, 14 020 грн. 42 коп. витрати на придбання ліків та лікування та 5% відшкодування моральної шкоди в сумі 701 грн.02 коп.; стягнути з ПрАТ «Концерн Хлібпром» 23 255 грн. за заподіяну майнову шкоду (пошкодження автомобіля, різниця між страховим випадком) та 200 000 грн. відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 8 000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з СК ПАТ «НАСК «Оранта»» /02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д/ на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 , 100 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю та 100 000 грн. за заподіяну майнову шкоду - пошкодження автомобіля з межах страхового випадку, 14 020 грн. 42 коп. витрати на придбання ліків та лікування та 5% відшкодування моральної шкоди в сумі 701 грн.02 коп., а всього:214721 грн. 44 коп.

Стягнуто з ПрАТ «Концерн Хлібпром» /79007, вул. Хлібна, 2 м. Львів/ на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 , 23 255 грн. за заподіяну майнову шкоду (пошкодження автомобіля, різниця між страховим випадком) та 100 000 грн. відшкодування моральної шкоди, а всього: 123255 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3380 грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційні скарзі представник відповідача ПАТ «Національна акціонерна компанія «Оранта» Кучма Ольга Леонідівна просить рішення суду в частині стягнення сум з ПАТ «Національна акціонерна компанія «Оранта» скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові в цій частині, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Зокрема, представник апелянта зазначала, що позивач не звертався до страховика із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року. Позивачем не надано доказів про оцінку транспортного засобу після ДТП, що унеможливлює встановити розмір різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, та не у повній мірі доведені витрати, пов`язані із лікуванням та придбанням ліків.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить зменшити розмір моральної шкоди та розподілити стягнення понесених позивачем витрат між усіма сторонами.

16 травня 2023 року від ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника НАСК «Оранта».

В судовому засіданні позивача ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване.

Представник відповідача ПрАТ «Концерн Хлібпром» - адвокат Рустамова Н.Р. в судовому засіданні апеляційну скаргу визнала, просила рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі та відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кучерява І.П. в судовому засіданні апеляційну скаргу визнала, просила рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі та відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону судове рішення в частині, що оскаржується, у повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом (судами) та мотиви і висновки апеляційного суду що стосуються розглянутих судом першої інстанції вимог до ПАТ «Національна акціонерна компанія «Оранта»

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 26 березня 2020 року залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 липня 2020 року в частині визнання винним ОСОБА_2 за частиною 2 статті 286 КК України і призначеного йому покарання у кримінальній справі № 128/3418/18 встановлено, що 09 серпня 2018 року приблизно о 15 годині 20 хвилин на автодорозі сполученням Житомир-Могилів Подільський, 320 км + 900 метрів в межах населеного пункту с. Некрасово, Вінницького району, Вінницької області водій автомобіля марки «ГАЗ 3302», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 , керуючи вказаним технічно справним транспортним засобом, рухався в напрямку м. Вінниця по належній йому смузі для руху та перебував за кермом автомобіля в стані стомленості. В результаті цього водій ОСОБА_2 заснув за кермом автомобіля, а вказаний транспортний засіб на перехресті доріг здійснив неконтрольований з`їзд з належної йому смуги для руху на другорядну дорогу с. Некрасове, Вінницького району, Вінницької області де зіткнувся із нерухомим автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який в цей час зупинився для надання переваги в русі автомобілям, які рухалися по головній дорозі.

Суд першої інстанції встановив, що розмір майнової шкоди заподіяної позивачу внаслідок ДТП становить 123 255 грн. Страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн. Різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування становить 23 255 грн.

Відповідно суд першої інстанції дійшов висновку, що суб`єктами, які мають задовольнити вимогу позивача є страховик цивільно-правової відповідальності відповідача ПрАТ «Концерн Хлібпром» - ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та страхувальник ПрАТ «Концерн Хлібпром». Страховик відшкодовує майнову шкоду в межах страхової суми, а страхувальник відшкодовує різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

По справі встановлено, що на момент вчинення ДТП страховиком цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу автомобіля марки «ГАЗ 3302», державний номер НОМЕР_1 - ПрАТ «Концерн Хлібпром» було - ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000 грн., за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн., франшиза 500 грн. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Тобто, можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі 1961-IV детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, до МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, до МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, до МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку ; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Разом з тим, у висновку Верховного Суду, який викладено у постанові ВП ВС від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) зазначено, що у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), від висновків якої вважала за необхідне відступити колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

У справі встановлено, що ДТП яке є страховим випадком сталося 09 серпня 2018 року. Цивільний позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди потерпілий ОСОБА_1 подав у кримінальному провадженні № 0000786 від 09 серпня 2018 року, зокрема у листопаді 2018 року та уточнений у березні 2019 року, відповідачами у якому визначив винуватця ДТП ОСОБА_2 , власника транспортного засобу та роботодавця ОСОБА_2 ПрАТ «Концерн Хлібпром», та Страхову компанію ПАТ «НАСК Оранта».

Тобто, ОСОБА_1 в межах установленого законом річного строку обрав один із можливих способів захисту свого порушеного права та подав позовну заяву безпосередньо до суду.

В порядку цивільного судочинства позов було подано 05 серпня 2020 року, згідно ухвали Вінницького апеляційного суду від 28 липня 2020 року у справі № 128/3418/18 у кримінальному провадженні № 11-кп/801/673/2020, якою вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 26 березня 2020 року щодо ОСОБА_2 за частиною 2 статті 286 КК України в частині вирішення цивільного позову скасовано і призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства (т. 1 а.с. 43-47).

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 38.1. та підпункту ґ пункту 38.1.1. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на викладене, посилання апелянта ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на те, що в задоволенні позову у цій частині слід відмовити у зв`язку з тим, що позивач не виконав обов`язок щодо подання письмового повідомлення про ДТП встановленого зразка є необґрунтованим.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, буде суперечити меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону 1961-IV ).

Положення цивільного законодавства свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон 1961-IV.

Законом визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках - Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Якщо шкоду було завдано водієм, який перебував у трудових відносинах та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, то він не відповідає за завдану шкоду. Шкоду повинен відшкодувати володілець майна роботодавець. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 462/970/18 від 16.12.2020 року; № 760/28302/18 від 25.11.2020 року; № 133/1238/17 від 02.11.2020 року; № 213/994/16-ц від 16.04.2020 року.

Встановлено, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність ПрАТ «Концерн Хлібпром», як власника автомобіля ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 за трудовим договором, була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000 грн., за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн., франшиза 500 грн.

Отже, частка відповідальності ПрАТ «Концерн Хлібпром» становить різницю між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідного страхового відшкодування.

Вирішуючи питання про відшкодування потерпілій особі різниці між фактичним розміром шкоди, завданої його автомобілю у ДТП, і страховою виплатою, яка підлягала виплаті потерпілому, апеляційний суд, виходить з наступного.

Відповідно до висновку експерта у кримінальному провадженні, складеному 24 вересня 2018 року за № 338 , вартість відновлювальних ремонтних робіт автомобіля Chevrolet Lacetti , державний номер НОМЕР_2 , у результаті його пошкодження при ДТП 09 серпня 2018 року станом на момент проведення експертизи може становити 157 749.73 грн.

Сума матеріального збитку спричинена внаслідок ДТП власнику автомобіля Chevrolet Lacetti , державний номер НОМЕР_2 відповідно до технічного стану та строку експлуатації даного транспортного засобу станом на момент проведення експертизи може становити 123 255 грн.

Отже, вартість відновлювальних ремонтних робіт перевищує суму матеріального збитку на 34 494.73 грн. (157 749.73 грн. - 123 255 грн.).

Згідно зі статтею 30 Закону 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Відшкодування завданої позивачу шкоди має відбуватися у порядку, визначеному статтею 30 Закону 1961-IV, частиною другою якої і передбачено порядок визначення шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу.

Як убачається із висновку експерта від 24 вересня 2018 року за № 338, що експерт не вирішував питання про визначення вартості автомобіля Chevrolet Lacetti , державний номер НОМЕР_2 , після ДТП.

Суд першої інстанції вирішуючи питання під час ухвалення рішення суду в частині вимог про відшкодування майнової шкоди за пошкодження автомобіля так і не вирішив яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (пункт 4 частини 1 статті 264 ЦПК України) та в порушення норм процесуального права не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме Закон 1961-IV, що призвело до неправильного вирішення справи у цій частині вимог.

За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини друга та четверта статті 83 ЦПК України).

Встановлено, що позивач не подав до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження вартості автомобіля після ДТП.

Позивач наполягав саме на відшкодуванні повної вартості автомобіля на час ДТП, при цьому, залишив собі пошкоджений після ДТП автомобіль Chevrolet Lacetti , державний номер НОМЕР_2 , що унеможливлює передачу залишків цього майна страховику або заподіювачу шкоди, відповідно, і відшкодування ОСОБА_1 вартості зазначеного автомобіля на час (до) ДТП.

Апеляційний суд також враховує принцип добросовісності, який полягає у певному стандарті поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Особи, яка бере участь у справі, зобов`язана добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки.

Поведінка позивача щодо залишення собі залишків автомобіля, а також вимога про відшкодування йому повної вартості вказаного автомобіля за ціною станом на час ДТП не є добросовісними.

Отже, суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме положення статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому безпідставно не дав належної оцінки факту відсутності доказів на підтвердження вартості автомобіля після ДТП.

Встановлення вартості автомобіля після ДТП необхідно для визначення різниці вартості автомобіля до та після ДТП, оскільки саме вказана сума, за вирахуванням суми страхового відшкодування, і підлягає до стягнення на користь позивача з відповідача як заподіювача збитків.

Висновки щодо застосування зазначеної норми права у подібних правовідносинах викладені у постановах від 06 грудня 2021 року у справі № 757/22936/19-ц (провадження № 61-12685св21), від 20 жовтня 2021 року у справі № 205/1314/16-ц (провадження № 61-6829св20).

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги частині стягнення майнової шкоди у зв`язку із пошкодженням автомобіля є недоведеними належними і допустимими доказами, а тому у цій частині позову слід відмовити.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1227/1325 від 19 листопада 2019 року проведеної у кримінальному провадженні, внаслідок ДТП, яка сталася 09 серпня 2018 року потерпілий ОСОБА_1 отримав наступні тілесні ушкодження лінійний перелом кісток склепіння черепа з переходом на основу черепа справа, перелом дуги виличної кістки справа без зміщення уламків, струс головного мозку, забійно-рвана рана ділянки правої брови, перелом акроміального кінця (зовнішньої третини) правої ключиці зі зміщенням уламків.

Характер та локалізація виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 свідчить про травматичні дії в ділянки голови справа та грудної клітки справа твердого тупого предмету (предметів), індивідуальні особливості якого не відобразилися в морфологічних властивостях тілесних ушкоджень, давність утворення відповідають обставинам дорожньо-транспортної пригоди. За ступенем тяжкості тілесні ушкодження у ОСОБА_1 належать: - закрита черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння і основи черепа - до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння; - перелом акроміального кінця (зовнішньої третини) правої ключиці зі зміщенням уламків - до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що не являлось небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувалося загрозливими для життя явищами, але за своїм характером спричинило тривалий (понад 21 день ) розлад здоров`я.

Питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, врегульовано статтею 26-1 Закону № 1961-IV, згідно з якою, зокрема, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 мотивував затягуванням відповідачем виплати відшкодування, порушенням зобов`язань за договором страхування, що, за його твердженнями, призвело до душевних хвилювань та вимагало додаткових зусиль і часу, вплинуло на особисті, сімейні стосунки.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону № 1961-IV).

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (пункт 9.4 статті 9 Закону № 1961-IV).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац перший пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (абзац перший пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах ліміту відповідальності страховика (страхової суми) є страховик завдавача шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 35), від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (пункт 96)).

Обсяг відповідальності страховика обмежений для шкоди, завданої страхувальником життю та здоров`ю потеплілої особи, страховою сумою, яка становить 200 000,00 грн. Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в межах цієї суми, зокрема, за шкоду, заподіяну здоров`ю стягнув із страховика 100 000 грн., а за понесені позивачем витрати на придбання ліків та лікування 14 020.42 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеним позов в частині відшкодування шкоди заподіяної життю і здоров`ю у сумі 100 000 грн., при страховому ліміті 200 000 грн., та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю але припустився помилки при розрахунку 5 відсотків страхової виплати за шкоду .

Водночас, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції при здійснені розрахунку моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю в грошовому еквіваленті, помилково виходив лише від суми 14 020.42 грн. стягнутих судом витрат на придбання ліків та лікування (701.02 грн.), без врахування інших страхових виплат.

За виключенням суми 100 000грн. у відшкодування матеріальної шкоди у частині якої апеляційний суд дійшов висновку про відмову у позові, сума моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати (стягнення) за шкоду, заподіяну здоров`ю, що підлягає стягненню становить 5 701.02 грн. (114 020.42 х 5%). З яких 100 000 грн., які суд першої інстанції стягнув із страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, згідно з приписами пункту 9.1 статті 9, абзацу першого пункту 22.1 статті 22 та статті 26-1 Закону № 1961-IV та 14 020.42 грн. витрат на придбання ліків та лікування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідач апелянт ПАТ «Національна Акціонерна Компанія «Оранта» визнає зобов`язання лише в частині витрат понесених позивачем на придбання ліків та лікування у сумі 7203.42 грн. та моральної шкоди у сумі 360.17 грн., що становить 5 відсотків страхової виплати (стягнення) за шкоду, заподіяну здоров`ю позивачу.

При встановленні фактичних витрат понесених позивачем на придбання ліків та лікування пов`язаного із наслідками ДТП суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в частині відшкодування шкоди заподіяної життю і здоров`ю у сумі 100 000 грн. та в частині на суму 14 020.42 грн. є доведеним належними і допустимими доказами.

Доводи апелянта в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлені апеляційним судом обставини, а також наявні у матеріалах справи докази дають підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ПАТ «Національна Акціонерна Компанія «Оранта» про стягнення 100 000 грн. за заподіяну матеріальну шкоду пошкодження автомобіля та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, з ухваленням в цій частині нового судового рішення, відповідно про відмову та часткове задоволення вказаних вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнень відповідних сум з відповідача ПрАТ «Концерн Хлібпром» та у частині вимог ОСОБА_1 у задоволені яких відмовлено у позові, не є предметом апеляційного перегляду, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Посилання представника відповідача ПрАТ «Концерн Хлібпром» адвоката Рустамової Н.Р., яке підтримала представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кучерява І.П., на те що апеляційний суд відповідно до вимог частини 4 статті 367 ЦПК України має переглянути оскаржуване рішення повністю, не зважаючи на межі доводів апеляційної скарги ПАТ «Національна Акціонерна Компанія «Оранта» є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Жодної з наведених у частині 3 статті 376 ЦПК України обов`язкових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення апеляційним судом не встановлено.

При цьому, колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 367; 374; 375;376; 381; 382; 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу представника відповідача ПАТ «Національна Акціонерна Компанія «Оранта» Кучми Ольги Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 березня 2023 року в частині стягнення з СК ПАТ «Національна Акціонерна Компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 100 000 грн. за заподіяну майнову шкоду пошкодження автомобіля в межах страхового випадку та 5 відсотків відшкодування моральної шкоди в сумі 701.02 грн. скасувати і в цій частині у хвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення 100 000 грн. за заподіяну майнову шкоду пошкодження автомобіля з СК ПАТ «Національна Акціонерна Компанія «Оранта» відмовити.

Позов ОСОБА_1 в частині моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати (стягнення) за шкоду, заподіяну здоров`ю з СК ПАТ «Національна Акціонерна Компанія «Оранта» задовольнити.

Стягнути з ПАТ «Національна Акціонерна Компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 5 701.02 грн., що становить 5 відсотків страхової виплати (стягнення) за шкоду, заподіяну здоров`ю.

В решті рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

В.В. Оніщук