Ухвала

22 травня 2023 року

м. Київ

справа № 754/7343/19

провадження № 61-6537ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_2 , заінтересована особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 є рідною тіткою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись із указаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , яка не брала участі у розгляді справи, подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року у цій цивільній справі закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року не вирішувалось питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , що згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 Цивільного процесуального кодексу України, є підставою для закриття апеляційного провадження.

02 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду

від 20 квітня 2023 року, ухвалити нове судове рішення, яким заяву

ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин залишити без розгляду. Касаційну скаргу мотивовано тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Право касаційного оскарження передбачене статтею 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 389 ЦПК України особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом касаційна скарга може бути подана особою, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки лише після розгляду судом апеляційної інстанції її апеляційної скарги по суті на рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи наведене, оскарження рішення суду першої інстанції, яке не було переглянуто по суті за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , статтею 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року слід відмовити з таких підстав.

Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. Якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі

№ 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі

№ 911/2635/17.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що оспорюваним рішенням вирішено питання виключно щодо родинних відносин ОСОБА_2 та її рідного племінника ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою реалізації права ОСОБА_2 на спадкування. Рішення суду першої інстанції може стосуватися прав інших спадкоємців померлого

ОСОБА_3 за їх наявності, оскільки може призвести до імовірного зменшення їх частки чи позбавлення спадщини. Проте ніяким чином не стосується прав ОСОБА_1 , яка не є спадкоємцем померлого

ОСОБА_3 ані за законом, ані за заповітом. На момент ухвалення Деснянським районним судом м. Києва оскаржуваного рішення, ОСОБА_1 не була власником спірної квартири, не мала ніяких прав на неї, а відтак оскаржуваним нею рішенням не вирішувалися питання про її права. У постанові Київського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року по справі № 757/11526/19-ц зазначено про відсутність будь-яких сумнівів щодо родинних стосунків між ОСОБА_2 і її племінником ОСОБА_3 , наведено ґрунтовний аналіз документів (свідоцтв про народження, про одруження, про розлучення, про смерть тощо), які цей факт підтверджують незалежно від наявності оскаржуваного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року не вирішувалися питання про права, інтереси та (або) обов`язкиОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України це є підставою для закриття касаційного провадження.

Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції діяв у межах своїх повноважень та у визначений процесуальним законом спосіб.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. Правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні процесуального питання не викликає розумних сумнівів.

Таким чином, за результатами оцінки доводів касаційної скарги ОСОБА_1 та змісту ухвали суду апеляційної інстанції (яка не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня

2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту родинних відносин - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович