Справа № 589/5533/21 Провадження № 2/576/18/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.23 м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді: Сапона О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Глухівський кар`єр кварцитів» до Шосткинської районної державної адміністрації Сумської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: сертифікований інженер землевпорядник Сумської регіональної філії центру Державного земельного кадастру ОСОБА_3 , про визнання недійсним розпорядження, скасування рішень реєстратора та скасування державної реєстрації земельних ділянок, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ТОВ «Глухівський кар`єр кварцитів» звернулось до Шосткинського міськрайонного суду з позовом до Шосткинської районної державної адміністрації, в якому просить визнати недійсним розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації від 29.11.2011 № 790, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам с. Баничі Глухівського району для ведення особистого селянського господарства, скасувати рішення державного реєстратора від 27.02.2019 про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, що виділені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також скасувати державну реєстрацію цих земельних ділянок шляхом виключення відомостей з Державного земельного кадастру.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 1997 року є користувачем ділянки надр Баницького родовища, ділянки Північно Східна і Південна, відповідно до ліцензії на користування надрами № 1006 від 29 липня 1997 року. Спеціальний дозвіл на користування надрами з метою їх видобування неодноразово переоформлювався. Наразі Товариство здійснює свою діяльність на підставі спеціального дозволу зі строком дії до 2037 року.

Позивач отримав у користування земельні ділянки в межах Баницького родовища без проведення торгів у відповідності до ч. 2 ст. 134 ЗК України та дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення наступних трьох земельних ділянок в межах цього родовища. Але в березні 2021 року дізнався, що земельні ділянки вже сформовано та передано у приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2

29.11.2011 р. Глухівська районна державна адміністрація прийняла розпорядження № 790, яким передала земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:0319, :04:001:0321 площею 0,70 га та 1,75 га відповідно у приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Передані у власність відповідачам земельні ділянки накладаються на ділянки надр Баницького родовища, які перебувають у користуванні позивача з 1997 року.

Позивач вважає спірне розпорядження райдержадміністрації таким, що прийняте із порушенням норм законодавства, оскільки:

- передача земельних ділянок у приватну власність в межах ділянки надр неможлива;

- розпорядженням фактично протиправно припинено право позивача на користування надрами;

- передача земельних ділянок у приватну власність здійснена із порушенням загальнодержавного та суспільного інтересу, принципу належного врядування, а саме ст. 4 Кодексу України про надра;

- розпорядження порушило майнові права позивача та призвело до неможливості виконання покладених на нього обов`язків. Вказаним розпорядженням Глухівська райдержадміністрація в порушення ст. 26 Кодексу України про надра та з перевищенням наданих їй повноважень фактично припинила право позивача на користування надрами в межах наданої ділянки надр, що унеможливлює реалізацію наданого державою спеціального дозволу. При цьому відповідно до п. 21 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами» № 615 порушення користувачем умов користування надрами, передбачених дозволом або угодою про користування ділянкою надр є підставою для зупинення дії спеціального дозволу.

В судове засідання позивач не з`яввився, хоча був повідомлений про час та місце належним чином. Представив заяву в якій просить задовольнити його вимоги, а справу розглядати без його участі.

В судове засідання ні відповідачі, ні третя особа не з`явились, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином. Також відповідачі відзивів не направили, від третьої особи пояснення так само відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» Глухівський кар`єр кварцитів був власником ліцензії № 1006 від 29.07.1997 року терміном дії 20 років щодо права видобування (експлуатації) пісковиків кварцитовидних в межах Баницького родовища ділянки Північно Східна і Південна за координатами, вказаними в ліцензії. Правонаступником ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» Глухівський кар`єр кварцитів є позивач.

Дія вказаного спеціального дозволу вподальшому неодноразово продовжувалась, востаннє до 29.07.2037.

11.03.2003 Державним комітетом України з нагляду за охороною праці видано акт про надання гірничого відводу для розробки ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» «Глухівський кар`єр кварцитів» Баницького родовища пісковиків кварцитовидних площею проекції 94,00 га і строком на 14 років, а 16.09.2020 Державною службою України з питань праці його правонаступнику ТОВ «Глухівський кар`єр кварцитів» видано акт про надання гірничого відводу площею проекції 142,38 га на строк до 29.07.2037.

В межах своєї господарської діяльності, в порядку черговості освоєння земельних ділянок та з урахуванням умов спеціального дозволу на користування надрами № 1006 від 29.07.1997 року позивач періодично укладає договори оренди земельних ділянок, копії яких містяться в матеріалах справи.

У жовтні 2021 року ТОВ «Глухівський кар`єр кварцитів» в черговий раз розпочало процедуру укладення договорів оренди та на підставі рішення Глухівської міської ради № 361 отримало дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки земель промисловості відповідно до спеціального дозволу № 1006 від 29.07.1997 та акту гірничого відводу від 16.09.2020 на території Глухівської міської ради за межами села Баничі за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення на умовах оренди.

Однак, договір оренди укладений не був позаяк розпорядженням голови Глухівської райдержадміністрації від 29.11.2011 № 790 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, у тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності за межами населеного пункту на території Баницької сільскої ради Глухівського району Сумської області.

На підставі оскаржуваного розпорядження вказані громадяни отримали державні акти на право власності на земельну ділянку.

Так, ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку :04:001:0319 площею 0,7 га для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку :04:001:0321 площею 1,7523 га для ведення особистого селянського господарства.

Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно, а також інформацією з Державного земельного кадастру.

Із висновку судового експерта від 07.12.2021 № 0211/21, вбачається, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:0319, :04:001:0321 накладаються на межі ділянки надр, наданої в користування ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», Глухівський кар`єр кварцитів відповідно до ліцензії на користування надрами № 1006 від 29.07.1997 року.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування для сільськогосподарських цілей.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України (у редакції, що діяла як на час прийняття спірного розпорядження, так і зараз) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений у статті 118 Земельного Кодексу України (суд застосовує редакцію, яка була чинною на час прийняття спірного розпорядження). Так, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної державної адміністрації або відповідного органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

В свою чергу згідно з частинами 1 та 3 статті 23 ЗК України землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання. Для будівництва промислових підприємств, об`єктів житлово-комунального господарства, залізниць і автомобільних шляхів, ліній електропередачі та зв`язку, магістральних трубопроводів, а також для інших потреб, не пов`язаних з веденням сільськогосподарського виробництва, надаються переважно несільськогосподарські угіддя або сільськогосподарські угіддя гіршої якості.

Зазвичай земельні ділянки, що відводяться для потреб надрокористування належать до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення або повинні бути переведені у зазначену категорію в порядку зміни цільового призначення.

Згідно із ст. 65 ЗК України землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.

Частинами першою, третьою та четвертою статті 66 ЗК України передбачено, що до земель промисловості належать землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд.

Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених в установленому порядку державних норм і проектної документації, а відведення земельних ділянок здійснюється з урахуванням черговості їх освоєння.

Надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим відповідним робочим проектом землеустрою на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки.

Земельні ділянки усіх форм власності та категорій надаються власникам спеціальних дозволів на дослідно-промислову розробку родовищ бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення та/або видобування бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення шляхом встановлення земельних сервітутів згідно з межами та строками дії відповідних спеціальних дозволів на користування надрами (із автоматичним продовженням строку дії сервітуту в разі продовження строку дії відповідного спеціального дозволу на користування надрами) без зміни цільового призначення цих земельних ділянок, крім земель природно-заповідного фонду, оздоровчого призначення, рекреаційного призначення, історико-культурного призначення та водного фонду.

Отже, земельним законодавством чітко визначений порядок передачі в користування земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користування надрами, - лише після оформлення в установленому порядку прав користування надрами.

Згідно зі ст. 4 Кодексу України про надра надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра, є недійсними. Український народ здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради.

Статтею 5 Кодексу України «Про надра» передбачено, що усі родовища корисних копалин, у тому числі техногенні, з запасами, оціненими як промислові, становлять Державний фонд родовищ корисних копалин, а всі попередньо оцінені родовища корисних копалин - резерв цього фонду. Державний фонд родовищ корисних копалин є частиною державного фонду надр.

Відповідно до статті 18 Кодексу України про надра надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України. Земельні ділянки для користування надрами, крім випадків, передбачених статтею 23 цього Кодексу, надаються користувачам надр після одержання ними спеціальних дозволів на користування надрами чи гірничих відводів. Місцеві ради при наданні земельної ділянки для розробки родовищ корисних копалин місцевого значення одночасно надають у користування і надра.

Надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу (ч. 1 ст. 19 цього ж Кодексу).

Наведене свідчить, що чинним законодавством чітко визначений документ, який посвідчує право на користування надрами - акт про надання гірничого відводу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 17 Кодексу Укрїани про надра гірничим відводом є частина надр, надана користувачам для промислової розробки родовищ корисних копалин та цілей, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин. Користування надрами за межами гірничого відводу забороняється.

Гірничі відводи для розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, будівництва і експлуатації підземних споруд та інших цілей, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, надаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 3, 11 Положення про порядок надання гірничих відводів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 59 (далі Положення № 59) право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу. Земельні ділянки для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, якщо інше не передбачено актами законодавства, виділяються після надання гірничого відводу в порядку, передбаченому чинним земельним законодавством.

Таким чином надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування для видобування корисних копалин здійснюється лише після отримання в установленому порядку гірничого відводу.

Пунктом 12 Положення № 59 передбачено, що, гірничий відвід на розробку родовищ корисних копалин надається з урахуванням меж об`єкта надрокористування, визначених у спеціальному дозволі на користування надрами, та з дотриманням вимог пункту 18 цього Положення.

Відповідно до пункту 18 Положення № 59 межі гірничого відводу визначаються для розробки родовищ корисних копалин - контурами їхніх запасів, оцінених ДКЗ, у тому числі запасів категорії С2, з урахуванням зон зсування гірських порід або розносу бортів кар`єру.

У спеціальному дозволі на користування надрами № 1006 від 29.07.1997 року встановлено земельні ділянки Північно Східна та Південна загальною площею 88,8 га на території Баницького родовища, а також визначено географічні координати вказаних земельних ділянок. Тобто в спеціальному дозволі зазначено місце розташування ділянок для видобування корисних копалин.

11.03.2003 Державним комітетом України з нагляду за охороною праці видано акт про надання гірничого відводу для розробки ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» «Глухівський кар`єр кварцитів» Баницького родовища пісковиків кварцитовидних площею проекції 94,00 га і строком на 14 років, а 16.09.2020 Державною службою України з питань праці його правонаступнику ТОВ «Глухівський кар`єр кварцитів» видано акт про надання гірничого відводу площею проекції 142,38 га на строк до 29.07.2037.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.12.2022 року по справі № 477/2330/18 вказала, що особа вправі розраховувати на набуття у користування земельної ділянки з надрами, навіть якщо остання належить до земель сільськогосподарського призначення у тому разі, коли оформила право користування надрами, зокрема отримала спеціальний дозвіл на користування ними. За цих обставин правомірна зміна цільового призначення земельної ділянки означеної категорії може бути об`єктивно виправданою, бо корисні копалини є важливою складовою частиною промислової сировини держави, а їхнє освоєння необхідне для забезпечення потреб суспільства та держави.

Права та обов`язки позивача як користувача надр визначені у статті 24 Кодексу України про надра, умовами спеціального дозволу та угодою про умови користування надрами (є додатком до спеціального дозволу, копія міститься в матеріалах справи). Так, користувач надр зобов`язаний здійснювати на наданій йому ділянці надр геологічне вивчення, комплексну розробку родовищ корисних копалин та інші роботи згідно з умовами спеціального дозволу або угоди про розподіл продукції. За умовами спеціального дозволу (та угоди до нього) позивач має ряд обов`язків, як то своєчасна та в повному обсязі сплата обов`язкових платежів до Державного бюджету України, забезпечення охорони надр та довкілля в межах виділеної ділянки надр, проведення роботи у терміни, які визначені Програмою робіт тощо.

Отже, передача у приватну власність земельних ділянок у межах родовища фізичним особам створила перешкоди позивачу у реалізації прав та у виконанні обов`язків, що випливають зі спеціального дозволу на користування надрами у межах всього родовища. При цьому на час прийняття спірного розпорядження райдержадміністрація як орган, що в силу своїх повноважень постійно опікується долею земельних ділянок, була обізнана про існування родовища надр на її території та мала б виконати функцію контролю за використанням та охороною надр у відповідності до ст. 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», мала перевірити належним чином місце розташування земельних ділянок, на які подали клопотання відповідачі, встановити чітке місце розташування зазначених земельних ділянок, а також перевірити їх на відповідність вимогам законів та підзаконних актів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, та виконати інші вимоги, встановлені статтями 118 та 151 ЗК України.

У даному випадку місце розташування земельних ділянок, щодо яких звернулися відповідачі та на які надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою, а спірним розпорорядженням затверджено, не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів, населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, що передбачено ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Тому Глухівська райдержадміністрація не мала законних підстав для прийняття спірного розпорядження та порушила права позивача як користувача гірничого відводу на належне оформлення земельної ділянки та виконання взятих на себе перед державою обов`язків з видобування корисних копалин.

Відтак, право позивача на захист підлягає поновленню шляхом визнання спірного розпорядження недійсним та шляхом скасування рішень державного реєстратора Оничко О.В. про державну реєстрацію права власності відповідачів від 27 лютого 2019 року.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до чинної редакції ч. 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 16 вказаного Закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Отже, скасування державної реєстрації земельної ділянки має наслідком скасування її кадастрового номера.

Формування та державна реєстрація спірних земельних ділянок була проведена незаконно, що вбачається з обставин, наведених вище, а тому підлягає скасуванню з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо них.

З інформаційних довідок Державного земельного кадастру про право власності та речові права вбачається, що станом на 10.06.2021 речові права щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0319 та :04:001:0321 не зареєстровані.

Таким чином суд може ухвалити рішення про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0319 та :04:001:0321 без припинення речових прав щодо них.

Згадана ч. 13 ст. 79-1 ЗК України визначає випадки припинення речових прав на земельні ділянки у випадку визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. При цьому не вимагається залучення до участі у справі суб`єкта державної реєстрації, який приймав рішення про державну реєстрацію речових прав на спірні земельні ділянки за відповідачами.

У постанові від 13.06.2018 р. у справі № 361/4307/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що державний реєстратор і орган державної реєстрації не можуть бути належними відповідачами за позовними вимогами про скасування рішення по державну реєстрацію прав чи скасування запису про проведену державну реєстрацію.

Позивач не оскаржує законності дій суб`єкта державної реєстрації речових прав та не пред`являє вимог зобов`язального характеру до нього, а вимога скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на спірні земельні ділянки фактично має похідний характер. Тому відновлення порушених прав позивача в такому випадку можливе шляхом скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок.

Під час розгляду цієї справи відповідачі розпорядилися своїми процесуальними правами та не заявили зустрічний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди у зв`язку із заявленими до них вимогами. Крім того, суд не має жодних об`єктивних даних, які би могли дозволити оцінити наявність і розмір шкоди, якої могли зазнати відповідачі унаслідок задоволення позову, а також зумовленого цим розчарування у неможливості подальшого використання спірних земельних ділянок (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), § 77). Тому як імовірний майновий тягар, так і ймовірний тягар такого розчарування може належно оцінити суд у відповідному судовому процесі, ініційованому відповідачами. Саме таку думку висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.12.2022 року по справі № 477/2330/18.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, під час розгулу справи встановлено, що з боку відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було вчинено жодних дій, якими б вони порушували права позивача. А рішення, якими були порушені права позивача щодо його права користування земельними ділянками, були прийняті Глухівською РДА, правонаступником якої є Шосткинська районна державна адміністрації Сумської області. Тому судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви у розмірі 11 350 грн, слід стягнути саме з неї.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 206, 211, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ПозовТовариства з обмеженою відповідальністю «Глухівський кар`єр кварцитів» до Шосткинської районної державної адміністрації Сумської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа сертифікований інженер землевпорядник Сумської регіональної філії центру Державного земельного кадастру ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати недійсним розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації від 29.11.2011 року № 790 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам села Баничі Глухівського району для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності, за межами населеного пункту на території Баницької сільської ради Глухівського району Сумської області».

Скасувати рішення державного реєстратора Глухівської районної державної адміністрації Оничко Олени Вікторівни від 27 лютого 2019 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,7 га (кадастровий номер :04:001:0319), яка розташована на території Баницької сільської ради Глухівського району (зараз Шосткинський район) Сумської області, за ОСОБА_1 .

Скасувати рішення державного реєстратора Глухівської районної державної адміністрації Оничко Олени Вікторівни від 27 лютого 2019 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,75 га (кадастровий номер :04:001:0321), яка розташована на території Баницької сільської ради Глухівського району (зараз Шосткинський район) Сумської області, за ОСОБА_2 .

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0319.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0321.

Стягнути з Шосткинської районної державної адміністрації Сумської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глухівський кар`єр кварцитів» 11 350 грн. понесених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Глухівського міськрайонного суду О.В. Сапон