Справа № 196/1246/21
№ провадження 2/196/125/2023
Р І Ш Е Н Н Я
14 квітня 2023 року смт. Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Бабічевої Л.П.,
за участю секретаря судового засідання Шевченко Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Царичанка Дніпропетровської області у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 08.10.2013 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 08.10.2013 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 24 000 грн. 00 коп.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис у заяві.
В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно до п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки "Універсальна"; 84,0 % - для картки "Універсальна голд".
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку.
АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідачка в порушення норм закону та умов договору зобов`язання належним чином не виконала, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.
Справа знаходилась в провадженні судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області Руснака А.І. та ухвалою судді від 11 січня 2022 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 78).
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2022 року справа передана у провадження судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області Бабічевої Л.П. та ухвалою судді від 21.11.2022 року прийнята до провадження і призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с. 98-99).
Відповідачка ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову, а також заявила про застосування загальної позовної давності. Послалася на те, що Умови та правила надання банківських послуг, які долучені до позову не містять її підпису, а доводи позивача про ознайомлення з такими умовами на сайті є безпідставними. Відсутнє підтвердження, що саме з цими Умовами вона ознайомилася та погодилася на них. У анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг від 08.10.2013 відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання в уигляді грошової суми та її визначеного розміру. Вважає, що згідно наданих до позову документів та розрахунків, де відображена її кредитна історія та рух коштів, банк постійно брав з неї незаконно пеню, штрафи та відсотки у великих розмірах. Крім того, вважає, що за кожний платіж місяця за період з 08.10.2013 по 08.11.2018 підлягає застосуванню позовна давність щодо кожного окремого платежу ( а.с. 81-85).
У судове засідання представник позивача не з`явився, від представника позивача - Кіріченка В.М. надійшло до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 72).
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила дану справу розглядати у її відсутність, підтримує раніше поданий нею відзив на позовну заяву (а.с. 115).
Оскільки сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст.76,77,78,79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ч. 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судом встановлено, що 08.10.2013 року відповідачкою було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, в якій зазначено, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг(а.с.16).
Згідно довідок АТ КБ «ПриватБанк» відповідачка 08.10.2013 р. отримала кредитну картку та їй було встановлено кредитний ліміт з 08.10.2013 0,00 грн, з 16.10.2013 300,00 грн., з 16.01.2014 4 000 грн., з 26.05.2017 - 6 000,00 грн., 29.08.2017 - 22 000,00 грн., 13.10.2017 - 24 000,00 грн., 17.02.2021 - 0,00 грн. ( а.с. 14-15).
З виписки руху коштів за договором б/н за період з 08.10.2013 - 01.12.2021 р.р. по картковому рахунку вбачається, що відповідачка користувалася грошовими коштами позивача (а.с.6-13, 62-69).
Отже, позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 від 08.10.2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 16).
Проте, зазначена анкета-заява не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, неустойки (пені, штрафів), базова відсоткова ставка не зазначена.
У заяві зазначено, що відповідачка ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Долучені до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", якими передбачено, зокрема, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, - відповідачкою не підписані.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів з конкретним видом кредитної картки - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна COLD» розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву позичальника про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (08.10.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16.12.2021 року), тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, а тому наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відповідна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору непідписані Умови та Правила викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).
Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться у матеріалах справи, не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08.10.2013 року шляхом підписання заяви позичальника.
Анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків за користування кредитом у будь-якому розмірі.
У позовній заяві позивач посилається на нарахування відсотків згідно Правил та Умов. Однак, враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставним посилання позивача на непідписані відповідачкою Умови та Правила.
Щодо доданої до позову розпечатки з інформацією про основні умови кредитування з урахуванням побажань позивача ( а.с. 17-20), то вказана розпечатка містить лише інформацію щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача. Вказана інформація не являється належним доказом погодження сторонами процентної ставки, відсотків за користування кредитом.
Суд наголошує, що укладений між сторонами кредитний договір від 08.10.2013 року у вигляді заяви позичальника, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, у випадку, коли фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - суд доходить висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Наведені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, відповідно до яких зазначено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Підстави для сплати відповідачем відсотків, які нараховувалася позивачем на підставі Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку не узгоджених з відповідачем відсутні.
Як вбачається з матеріалів справи, в анкеті-заяві від 08 жовтня 2013 року сума кредитного ліміту не зазначена (а.с. 16).
Проте, відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки кредитний ліміт по ній змінювався: встановлено кредитний ліміт з 08.10.2013 0,00 грн, з 16.10.2013 збільшено до 300,00 грн., з 16.01.2014 збільшено до 4 000 грн., з 26.05.2017 збільшено до 6 000,00 грн., з 29.08.2017 збільшено до 22 000,00 грн., з 13.10.2017 збільшено до 24 000,00 грн., 17.02.2021 зменшено до 0,00 грн. ( а.с. 14).
Слід звернути увагу на те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.
Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи може бути доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, та береться судом до уваги у сукупності з іншими доказами.
Згідно долученої до позовної заяви виписки за договором № б/н за період з 08.10.2013 - 01.12.2021 р.р. з кредитних карток, виданих в межах кредитного договору про надання банківських послуг б/н від 08.10.2013 року, із зазначених карток списано відсотки за використання кредитного ліміту, а саме: 01.11.2021 - 726,94 грн; 01.10.2021 - 789,06 грн; 01.09.2021 - 828,63 грн; 01.08.2021 - 828,63 грн; 01.07.2021 - 801,90 грн; 01.06.2021 - 828,63 грн; 01.05.2021 - 801,90 грн; 01.04.2021 - 833,96 грн; 01.03.2021 - 771,78 грн; 01.02.2021 - 830,42 грн; 01.01.2021 - 851,00 грн; 01.12.2020 - 814,08 грн; 01.11.2020 - 828,11 грн; 01.10.2020 - 809,72 грн; 01.09.2020 - 848,47 грн; 01.08.2020 - 851,16 грн; 01.07.2020 - 755,66 грн; 01.06.2020 - 593,24 грн; 01.05.2020 - 415,47 грн; 01.04.2020 - 358,04 грн; 01.03.2020 - 226,53 грн; 01.02.2020 - 235,71 грн; 01.01.2020 - 240,34 грн; 01.12.2019 - 165,24 грн; 01.11.2019 - 179,79 грн; 01.10.2019 - 480,83 грн; 01.09.2019 - 559,83 грн; 01.08.2019 - 436,24 грн; 01.07.2019 - 391,51 грн; 01.06.2019 - 313,60 грн; 01.05.2019 - 277,40 грн; 01.04.2019 - 292,81 грн; 01.03.2019 - 270,40 грн; 01.02.2019 - 301,78 грн; 01.01.2019 - 274,43 грн; 01.12.2018 - 245,25 грн; 01.11.2018 - 233,53 грн; 01.10.2018 - 424,69 грн; 01.09.2018 - 423,03 грн; 01.08.2018 - 328,40 грн; 01.07.2018 - 244,71 грн; 01.06.2018 - 207,64 грн; 01.05.2018 - 195,02 грн; 01.04.2018 - 163,12 грн; 01.03.2018 - 123,28 грн; 01.02.2018 - 132,98 грн; 01.01.2018 - 134,42 грн; 01.12.2017 - 131,18 грн; 01.11.2017 - 131,47 грн; 01.10.2017 - 122,61 грн; 01.09.2017 - 132,05 грн; 01.08.2017 - 142,51 грн; 01.07.2017 - 137,65 грн; 01.06.2017 - 136,25 грн; 01.05.2017 - 136,69 грн; 01.04.2017 - 146,29 грн; 01.03.2017 - 124,01 грн; 01.02.2017 - 116,89 грн; 01.01.2017 - 95,43 грн; 01.12.2016 - 92,44 грн; 01.11.2016 - 111,99 грн; 01.10.2016 - 121,75 грн; 01.09.2016 - 134,69 грн; 01.08.2016 - 252,98 грн; 01.07.2016 - 141,53 грн; 01.06.2016 - 146,81 грн; 01.05.2016 - 140,28 грн; 01.04.2016 - 193,84 грн; 01.03.2016 - 141,69 грн; 01.02.2016 - 145,42 грн; 01.01.2016 - 149,27 грн; 01.12.2015 - 140,41 грн; 01.11.2015 - 133,19 грн; 01.10.2015 - 162,61 грн; 01.09.2015 - 137,76 грн; 01.08.2015 - 133,52 грн; 01.07.2015 - 128,37 грн; 31.05.2015 - 126,39 грн; 30.04.2015 - 100,01 грн; 31.03.2015 - 107,04 грн; 28.02.2015 - 92,35 грн; 31.01.2015 - 99,32 грн; 31.12.2014 - 136,79 грн; 30.04.2014 - 0,07 грн; 31.03.2014 - 24,99 грн.
А також із зазначених кредитних карток було списано пеню: 01.07.2016 р.- 50,00 грн, та штраф за просрочку: 01.03.2016 р. - 50,00 грн; 01.09.2015 р. - 50,00 грн.
Таким чином суми, списані на погашення відсотків у розмірі 27 517,85 грн. та на погашення штрафів і пені у розмірі 150,00 грн. мали бути зараховані на погашення тіла кредиту, оскільки зазначені кошти у загальній сумі 27 667,85 грн. перераховувалися відповідачкою на свої кредитні картки з метою погашення заборгованості по тілу кредиту, проте Банком зазначені кошти неправомірно, без правових підстав списувалися на погашення відсотків за використання кредитного ліміту та пеню, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки 17 855,36 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту є необгрунтованими та недоведеними, оскільки в рахунок безпідставного погашення Банком відсотків та неустойки на суму коштів, що значно перевищує заборгованість за тілом кредиту, Банк повинен був зарахувати їх в рахунок виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитом, а саме на погашення саме тіла кредиту.
Також суд зазначає, що відповідачкою за кредитним договором сплачено суму коштів, яка перевищує отриманий на картку ліміт (16.10.2013 300,00 грн., збільшений останній раз 13.10.2017 - 24 000,00 грн. (а.с. 14-15), то суд приходить до висновку, що відповідачка у повному обсязі виконала зобов`язання за кредитним договором.
Враховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідачкою погашено в повному обсязі фактично отримане тіло кредиту, а заявлена позивачем до стягнення означена сума тіла кредиту є нічим іншим як нарахованими і погашеними за рахунок тіла кредиту процентами та неустойкою за його користування, правомірність нарахування яких не підтверджена матеріалами справи, а відтак позов про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту є необґрунтованим, недоведеним, а тому не підлягає задоволенню.
Щодо заявленого відповідачкою клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходить до наступного.
Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 12, 13, 78-80, 81, 141, 258, 265-268, 352 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Л.П. Бабічева