Справа № 709/186/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2023 року смт Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Романової О.Г.;

за участі секретаря судового засідання Данілової О.С.;

заявника ОСОБА_1 ;

представника заінтересованої особи Чорнобаївського сектору Управління Державної міграційної служби у Черкаській області Рички О.П..

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління Державної міграційної служби у Черкаській області, Чорнобаївський сектор Управління Державної міграційної служби у Черкаській області, про встановлення факту постійного проживання фізичної особи на території України,

в с т а н о в и в:

24.02.2023 гр. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання фізичної особи на території України. Заяву мотивує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Балей, Читинської області.

В грудні 1976 року приїхав до м. Одеса готуватись до вступу в інститут холодильної промисловості. Місце його проживання в м. Одеса зареєстровано з лютого 1977 року. При вступі в інститут прописку продовжили до 1982 року. Після року навчання він залишив інститут та був виписаний 04.08.1978.

Далі пішов працювати в санаторій в м. Одеса, де його прописали з грудня 1978 року.

Перший шлюб, з ОСОБА_2 , було зареєстровано 16.11.1979. І цього ж місяця, у зв`язку із одруженням, він переїхав до м. Харків та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 03.12.1979. Перший шлюб було розірвано 25.10.1988.

19.01.1990 він зареєстрував другий шлюб з ОСОБА_3 . Цей шлюб було розірвано приблизно в 1994-1995 роках (відмітка про це в паспорті відсутня, точної дати заявник не пам`ятає).

З жовтня 1997 року по березень 2022 року він проживав у АДРЕСА_2 без реєстрації.

З жовтня 1997 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_4 .

З 09 березня 2022 року постійно проживають в с. Кліщинці, Золотоніського району Черкаської області, як внутрішньо переміщені особи, оскільки приїхали з м. Харків у зв`язку із воєнними діями.

За час проживання в Україні у нього народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, 11.01.1991 він отримав посвідчення водія серії НОМЕР_1 , в якому зазначено місце його проживання м. Харків.

Проживання в Україні з грудня 1976 року підтверджують також відомості з військового квитка серії НОМЕР_2 , зокрема інформація щодо прийому на облік з 05.01.1977 та зняття з обліку.

У нього на даний час є паспорт радянського зразка серії НОМЕР_3 , виданий відділом внутрішніх справ Приморського райвиконкому м. Одеси 03.02.1977.

Підтвердити факт його проживання станом на 24.08.1991 на території України можуть свідки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Іншим чином, ніж зверненням до суду, встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.02.1991, неможливо.

Встановлення даного факту необхідно йому для отримання паспорта громадянина України, оскільки він не має іншої можливості його одержати.

Таким чином, факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 та викладені обставини підтверджуються відомостями з паспорта громадянина СРСР, посвідчення водія, військового квитка, показань, які нададуть свідки.

На підставі вищевикладеного просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27.02.2023 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

24.03.2023 Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області подало до суду письмові пояснення на заяву (а.с. 24-30), в якій просять суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 з наступних підстав.

Факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року може мати юридичне значення виключно для встановлення належності заявника до громадянства України в контексті приписів статті 3 ЗУ «Про громадянство України».

В той же час, виходячи зі змісту заявлених ОСОБА_1 вимог, УДМС у Черкаській області наголошує, що встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року не матиме юридичного значення для отримання ним паспорта громадянина України, оскільки встановлення такого факту не передбачено вимогами Порядку № 302 та в розумінні положень ст.ст. 293, 315 ЦПК України не породжує право заявника на отримання паспорта громадянина України.

Крім того, докази надані заявником до заяви не доводять факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року. Так, заявником не надано документи щодо його трудової діяльності на території України у спірний період, оплати податків або інших офіційних платежів, зверненням до будь-яких державних органів або органів місцевого самоврядування. Заявником не надано копію домової книги з штампом реєстрації на території України або довідки про реєстрацію на території України, копію трудової книжки або довідки з місць роботи на території України.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у ній. Суду пояснив, що він надав суду всі наявні у нього докази щодо його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. У телефонному режимі він звертався до державних архівів м. Харкова з проханням надати документи, які підтверджують його працевлаштування у Фонді «Милосердя» при Дзержинському районному виконавчому комітеті, однак йому було усно повідомлено про те, що відомості про його працевлаштування відсутні. У його трудовій книжці був запис щодо роботи у Фонді «Милосердя» у спірний період, але трудову книжку він залишив на квартирі у м. Харків під час евакуації, а коли повернувся, то не зміг знайти. Він звертався усно в органи Пенсійного Фонду та Державної податкової служби щодо наявності у них відомостей про сплату ним платежів у Фонд соціального страхування, однак працівники останніх йому повідомили про те, що до 1996 року документів в електронному вигляді у них немає. Факт того, що він дійсно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків. Також підтверджується копією свідоцтва про народження його доньки ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Харкові. Він не міг залишити дружину з годовалою дитиною самих, а значит перебував з ними у м. Харкові. Також, 11.01.1991 він отримавав у м. Харкові посвідчення водія.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи Чорнобаївського сектору Управління Державної міграційної служби у Черкаській області по довіреності Ричка О.П. зазначила про те, що на її думку заявник не довів перед судом факт того, що він станом на день проголошення незалежності України постійно проживав на території України.

Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби у Черкаській області в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, та станом на 13 листопада 1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України " Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали на Україні і не були громадянами інших держав.

Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до змісту заяви ОСОБА_1 останній просить суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В підтвердження своїх вимог надав до суду копію паспорта громадянина СРСР серії НОМЕР_3 (а.с. 6-9). У вказаному паспорті на сторінці 16-17 містяться відмітки щодо місця реєстрації та зняття з реєстрації заявника. Так, 11.02.1977 останній був зареєстрований у м. Одеса на період навчання до 01.08.1977. 21.09.1977 реєстрація була продовжена на період навчання до 01.07.1982. 04.08.1978 заявник був знятий з реєстрації у м. Одеса. 29.12.1978 був зареєстрований у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 . Звідки знятий з реєстрації 20.11.1979. 03.12.1979 заявник був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Інші відомості стосовно реєстрації та зняття з реєстрації заявника ОСОБА_1 ані копія паспорту, ані його оригінал, який був оглянутий судом, не містять.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 пояснив, що йому відомо про те, що його колишня дружина ОСОБА_2 зняла його з реєстрації за вказаною адресою після їх розлучення, але у нього немає документів, які підтверджують цей факт. Станом на 24.08.1991 він не був зареєстрований на території України.

На а.с. 10 міститься копія військового квитка на ім`я ОСОБА_9 (на російській мові) серії НОМЕР_2 , відповідно до відомостям якого військовий квиток був виданий останньому 01.11.1974 Центральним районним військовим комісаріатом м. Новосибирська. Наявна відмітка про проходження переобліку 26.08.1983 у Комінтернівському РВК Харківської області.

На а.с. 11 міститься копія посвідчення водія на ім`я ОСОБА_9 (на російській мові) серії НОМЕР_1 , відповідно до відомостям якого посвідчення було видане останньому МВС Харківської області 11.01.1991.

На а.с. 80 міститься копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 виданої повторно 11.04.2023 серії НОМЕР_4 , відповідно до відомостям якого ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Харкові, батьком зазначений ОСОБА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу виданого повторно 05.04.2023 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний 25.10.1988 Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 691 (а.с. 81).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу № 6 від 08.04.2023, 16.05.1996 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції був складений актовий запис № 286 про реєстрацію розірвання шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 (а.с. 82-83).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 05.06.2023 задоволено клопотання заявника ОСОБА_1 про витребування доказів. Витребувано у Харківського міського архіву відомості про те, чи дійсно ОСОБА_1 у період з 1990 року по 2000 рік був працевлаштований у Фонді «Милосердя» при Дзержинському районному виконавчому комітеті (в даний час Адміністрація Шевченківського району Харківської міської ради) (а.с. 254-155).

Відповідно до листа КП «Міський архів» № 227/23 від 12.06.2023, документи з кадрових питань (особового складу) Фонду «Милосердя» при Дзержинському районному виконавчому комітеті на зберігання до КП «Міський архів» не надходили, місцезнаходження їх невідоме. Підтвердити працевлаштування ОСОБА_1 з 1990 року по 2000 рік неможливо (а.с. 162).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_7 повідомили суду про те, що заявник ОСОБА_1 є їх давнім знайомим. Він протягом тривалого часу проживає в Україні. Після укладення шлюбу з ОСОБА_2 в 1979 році переїхав у м. Харків. Потім розлучився з нею та в 1990 році уклав інший шлюб з ОСОБА_3 . Від шлюбу мав двох дітей. На день оголошення незалежності України працював у м. Харкові у Фонді «Милосердя».

Однак, оцінюючи покази свідків, суд зазначає, що вони не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991. Факт постійного проживання на території України, окрім показів свідків, повинен бути підтверджений також письмовими доказами, яким суд повинен надати оцінку у сукупності з показами свідків.

Так, заявник в судовому засіданні повідомив, що станом на 24.08.1991 він був офіційно працевлаштований у Фонді «Милосердя» при Дзержинському районному виконавчому комітеті Харківської області, однак жодних доказів його офіційного працевлаштування на території України не надав. Такими доказами, на думку суду, можуть бути довідки з місця роботи, трудова книжка із відомостями про працевлаштування, архівні документи, відомості з Пенсійного Фонду України, похвальні грамоти, листування останнього із роботодавцем тощо.

Також, на думку суду, не є достатніми доказами для встановлення факту постійного проживання на території України, відомості які містяться у свідоцтві про народження його доньки, свідоцтві про розірвання шлюбу, його військовому квитку та посвідченні водія, оскільки вони достовірно не підтверджують факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991.

В судовому засіданні заявник повідомив про те, що він був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 своєю колишньою дружиною, однак жодних доказів ані реєстрації, ані зняття з реєстрації не надав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявником ОСОБА_1 не надано суду достатніх доказів на підтвердження факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що заявник ОСОБА_1 постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, а тому у задоволенні його заяви про встановлення даного факту слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 293, 315 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління Державної міграційної служби у Черкаській області, Чорнобаївський сектор Управління Державної міграційної служби у Черкаській області, про встановлення факту постійного проживання фізичної особи на території України відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 21 серпня 2023 року.

Суддя О.Г. Романова