Провадження № 2/761/1500/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі головуючої судді Романишеної І.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центральної області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лехина Альона Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі по тексту - відповідач), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович (далі по тексту - третя особа 1), державний виконавець Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центральної області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лехина Альона Миколаївна (далі по тексту - третя особа 2), в якому позивач просить суд:

- визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем від 26 червня 2021 року за №238923 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 31 561,00 грн, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 26 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис №238923, яким запропоновано задовольнити вимоги кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» у розмірі 31 561,00 грн.

04 жовтня 2021 року державним виконавцем Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центральної області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лехиною Альоною Миколаївною відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 щодо примусового виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса, в рамках якого того ж дня державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках позивача.

Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що приватним нотаріусом не було перевірено безспірність вимог стягувача, оскільки позивач заперечує проти розміру заборгованості, який зазначено у виконавчому написі, а також вчинено виконавчий напис за відсутності нотаріально посвідченого кредитного договору, що, на думку позивача, призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та останньому наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику.

22 жовтня 2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків разом з документом про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2021 року відкрито провадження у справи, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2021 року заява ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволена шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №238923 від 26 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем.

Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року витребувано у державного виконавця Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центральної області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лехиної Альони Миколаївни копію виконавчого напису №238923 від 26 червня 2021 року.

Ухвалою суду від 13 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про врегулювання спору за участі судді.

10 квітня 2023 року від представника відповідача на електронну адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог в порядку статті 206 ЦПК України, в якій останній просив задовольнити заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» судовий збір у розмірі 537,00 грн за подання позовної заяви та у разі подання заяви про забезпечення позову - в розмірі 268,40 грн.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що 26 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис за реєстровим №238923, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 на загальну суму боргу у розмірі 31 561,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2021 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання вказаного вище виконавчого напису приватного виконавця Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. №238923 від 26 червня 2021 року.

Оскільки, на переконання позивача, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком О.О. вчинено виконавчий напис з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, не перевірено безспірності заборгованості, а також зважаючи, що чинним законодавством приватний нотаріус не наділений повноваженнями на вчинення виконавчого напису за кредитним договором, який не посвідчений нотаріально, позивач вважає, що вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату встановлений Законом України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (далі по тексту - Закон України від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ).

Як вбачається зі змісту виконавчого напису, при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Так, у відповідності до статті 87, 88 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Такий перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса, передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до зазначеного вище переліку документів. Зокрема, доповнено переліком після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом з назвою: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин .

Так, у пункті 2 переліку вказано на можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

На зазначений пункт 2 переліку посилався приватний нотаріус у виконавчому написі.

Проте, суд зазначає, що при вчинені виконавчого напису №217888 від 23 червня 2021 року, приватним нотаріусом не враховано, що пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування, а саме 17 травня 2017 року, був визнаний судом незаконним та нечинним судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Зокрема, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині а після слів заставлене майно доповнити словами (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку) ; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: 11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу , п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: Доповнити перелік після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. . Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені Офіційний вісник України від 21 березня 2017 року № 23.

В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

Частиною 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

При цьому, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання.

Зокрема, пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Неналежне виконання певними органами державної влади їх функцій щодо виконання судових рішень (не виключення пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року з державного реєстру нормативно-правових актів) не впливає на набрання рішенням суду законної сили та на їх обов`язковість на всій території України, а тим паче не відміняє положення закону, а саме частини 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо втрати чинності нормативно-правовим актом чи його частиною з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення приватним нотаріусом оспорюваного виконавчого напису, не містив пункту 2 та стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до вказаної вище постанови Київського апеляційного адміністративного суду.

Суд вважає за необхідне зазначити, що оскаржуваний у даній справі виконавчий напис №23823 вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 26 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що кредитний договір на підставі якого приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис не було посвідчено нотаріально.

Більш того, суд наголошує, що матеріали справи не містять доказів того, що нотаріусу було надано усі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором, а тому суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача в частині стягнення з нього 50% сплаченого позивачем судового збору, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до статті 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 2 статті 279 ЦПК України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Суд зазначає, що провадження у даній справі відкрито 23 жовтня 2021 року, судом вирішено здійснити розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно станом на день подання відповідачем заяви про визнання позову та стягнення з нього на користь позивача судових витрат у розмірі 50% від суми сплаченого судового збору, розгляд даної справи по суті вже було розпочато, тобто, підстав для застосування в даному випадку положень статті 142 ЦПК України у суду не має, а тому керуючись приписами статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у загальному розмірі 1362,00 грн (908,00 грн за звернення до суду з цим позовом + 454,00 грн за звернення до суду з заявою про забезпечення позову).

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центральної області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лехина Альона Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 26 червня 2021 року та зареєстрований у реєстрі за №238923 щодо звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» суми заборгованості у розмірі 31 561,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 362, 00 грн (одна тисяча триста шістдесят дві гривні 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасникыв судового розгляду:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», адреса: 08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Стельмаха, будинок 9а, офіс 203, .

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Миколайович, адреса: 01001, місто Київ, вулиця Мала Житомирська, будинок 6/5, РНОКПП не відомий.

Третя особа: Державний виконавець Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центральної області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лехина Альона Миколаївна, адреса: 19400, Черкаська область, Корсунь-Шевченківський район, місто Корсунь-Шевченківський, вулиця Героїв Майдану, будинок 9, РНОКПП не відомий.

Повний текст рішення суду складений 13.04.2023 р.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА