Справа №489/2504/19
Провадження №2/489/93/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Назаровою С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Корабельного відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_3 про визнання результатів електронних торгів недійсними

В С Т А Н О В И В:

Представниця позивачки звернулася до суду з позовом про визнання недійсними електронних торгів щодо продажу квартири АДРЕСА_1 ; визнання недійсними та скасування протоколу проведення електронних торгів № 406333 від 16.05.2019. Мотивуючи вимоги тим, що 02 квітня 2007 року чоловік позивачки ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу придбав квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира була придбана відповідачем в період перебування з позивачкою в зареєстрованому шлюбі і є їхнім спільним майном подружжя. Протягом останніх п`яти років, між позивачкою та ОСОБА_2 припинені подружні стосунки і на теперішній час між ними вирішується питання щодо розірвання шлюбу та поділу майна подружжя в добровільному порядку. Позивачка в серпні 2020 року звернулася до ОСОБА_2 з приводу укладення договору поділу майна подружжя для отримання свідоцтва про право власності на частка спірної квартири. Проте, ОСОБА_2 повідомив про те, що вказана квартира була продана з електронних торгів 31 травня 2019 року в ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем Корабельного ВДВС м. Миколаєва ПМУЮ (м. Одеса). Спірна квартира була оцінена 10.01.2019 року, вартість якої склала 245678,00 грн. Переможцем електронних торгів з продажу квартири, проведених 16.05.2019, було визнано ОСОБА_3 , якій в подальшому було відчужено дане нерухоме майно за ціною 319533,00 грн. Вважає. Що з таких торгів могла бути продана лише частка вищезазначеної квартири, оскільки квартира була придбана в період перебування позивачки з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі. Також, квартира була оцінена в сумі 245678 грн., що є значно меншою за ринкову вартість. У зв`язку з тим, що позивачці не було відомо про проведення торгів, вона позбавлена була можливості оскаржити оцінку вартості майна. Крім того, її про проведення торгів ніхто не повідомив. Жодних повідомлень про порушення основного зобов`язання позивачкою не отримувалося, а тому стягував ПАТ «Банк Хрещатик» не мав правових підстав приймати рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Від представника Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог до Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Зазначає, що відповідно до Акту про реалізацію предмета іпотеки від 31.05.2019 та протоколу проведення електронних торгів, продавцем визначено Корабельний ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області. Вважає, що Інгульський ВДВС м. Миколаєва ПМУЮ (м. Одеса) є неналежним відповідачем.

Від відповідачки ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 0 від 02.04.2007, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 77 260 швейцарських франків з метою придбання квартири АДРЕСА_1 . Поручителем по вказаному кредиту виступила ОСОБА_1 . З дублікату договору купівлі продажу спірної квартири, остання придбана ОСОБА_2 як ціла частка. Жодних застережень щодо зареєстрованого права на вказану квартиру зі сторони ОСОБА_1 у договорі не зазначено. У цей же день в забезпечення кредитних зобов`язань нерухоме майно передано в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк». В подальшому рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта банк» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк» стягнуто в солідарному порядку борг у сумі 80450,03 швейцарських франків та судові витрати, що в сукупності склало 399 824,72 грн. На виконання судового рішення державним виконавцем Корабельного ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області іпотечне нерухоме майно передано на реалізацію ДП «Сетам», яке в свою чергу здійснило, всі передбачені законодавством, дії щодо проведення електронних торгів з продажу нерухомого майна. Посилання позивача на ту обставину, що реалізоване майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже підлягало поділу по частки між подружжям боржниками, не відповідає дійсності, адже згідно свідоцтва про шлюб вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 10.04.2009, тобто через два роки після придбання ОСОБА_2 спірної квартири. Будь-яких доказів того, що позивачка має будь-які права на вказане майно відсутні. Посилання позивача на ту обставину, що ДП «Сетам» не повідомило її у передбачений законом спосіб про реалізацію спірного майна на електронних торгах також не узгоджується з обставинами та діючим законодавством.

26 січня 2022 року від позивачки надійшла заява про зміну підстав позову, відповідно до якої просить визнати електронні торги щодо продажу квартири АДРЕСА_1 недійсними, визнати недійсними та скасувати протокол проведення електронних торгів. Зазначає, що її чоловік ОСОБА_2 02.04.2007 на підставі договору купівлі продажу придбав квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира була придбана ОСОБА_2 не в період зареєстрованого шлюбу, а за два роки до його реєстрації. Однак, вона з ОСОБА_2 починаючи з 2004 року постійно проживали в спірній квартирі як одна сім`я. Саме тому, при придбанні цієї квартири вона виступила поручителем. Крім того, зі спільного бюджету вносились платежі, погашався кредит. Право користування зазначеною квартирою має їх спільна з відповідачем дитина ОСОБА_4 .. Згоди на відчуження вказаної квартири Орган опіки та піклування не надавав. Дитина має право на проживання за місцем проживання кожного з батьків, а тому вважає проведення торгів без відповідної згоди Органу опіки та піклування незаконним. Їй, як матері малолітнього ОСОБА_4 жодне житло на праві власності не належить, квартира батька це єдине житло неповнолітньої особи.

Ухвалою суду від 12.11.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.09.2021, закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті та витребувано докази.

Ухвалою суду від 26.01.2022, замінено відповідача, відкладено розгляд справи та витребувано докази.

Сторони у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду цивільної справи за відсутністю сторін, суд керується тим, що сторони скористались процесуальними правами на подання заяв по суті справи, клопотань по суті спору, витребування доказів, тощо. Також бере до уваги відсутність ухвали про визнання явки сторін обов`язковою, тривалість розгляду, належність повідомлення сторін та учасників справи, необхідність дослідження додаткових доказів, окрім тих, що наявні в матеріалах цивільної справи, допиту свідків, тощо.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, тому судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно приписів ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідно правовідносини.

Судом встановлено, 02 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 77 260 швейцарських франків з метою придбання квартири АДРЕСА_1 .

02 квітня 2007 року між ОСОБА_5 (далі продавець) та ОСОБА_2 (далі покупець) укладено Договір купівлі продажу, відповідно до якого продавець передав у власність покупцю квартиру АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 404182,00 грн., які продавець отримав від покупця повністю.

Вказаний договір купівлі продажу посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є., зареєстрований в реєстрі за № 746.

Позивачка в своєму позові зазначає, що квартира АДРЕСА_1 придбана не в період зареєстрованого шлюбу між нею та ОСОБА_2 , а в період фактичного спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та постанові Верховного Суду у справі №372/504/17 від 21.11.2018 року.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 10 квітня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, тоді як квартира придбана 02.04.2007.

Доказів на підтвердження спільного проживання позивачки з ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу суду не надано, вимоги про встановлення даного факту не ставилось, судове рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відсутнє.

Отже, твердження позивачки про те, що спірна квартира АДРЕСА_1 придбана в період перебування в шлюбних відносинах між нею та ОСОБА_2 , судом не береться до уваги.

З Акту про реалізацію предмета іпотеки від 31 травня 2019 року затвердженого начальником Корабельного ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області Матвійчук І.В., вбачається, що на примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1444/2008 виданого 17.11.2008 Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Дельта банк» борг у розмірі 80450,03 швейцарських франків (еквівалентно 398094,72 грн.), а також судові витрати 1730 грн., всього у сумі 399824,72 грн., перебувало виконавче провадження № 51174976. Боржник за основним зобов`язанням ОСОБА_2 .

В ході примусового виконання по виконавчому провадженню № 51174976, державним виконавцем Корабельного ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області проведено опис та арешт нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу № 746 від 02.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є., частка в праві власності: 1/1, для подальшої реалізації шляхом його продажу на електронних торгах.

Відповідно до висновку незалежної оцінки від 10.01.2019, виданого ТОВ «Незалежний центр експертиза та аналітики «Пи Кан», вартість двокімнатної квартири, яка розташована на першому поверсі, загальна площа 58,8 кв. м., житлова площа 41,5 кв. м., складається з: коридору 2,7 кв. м., кімната житлова 28,2 кв. м., коридор 3,1 кв. м., кімната житлова 13,3 кв. м., кухня 5,7 кв. м., санвузол 4,4 кв. м., балкон 1,4 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 становить 245678,00 грн.

В подальшому квартира АДРЕСА_1 передано на реалізацію та внесено до системи електронних торгів ДП «Сетам».

16 травня 2019 року державним підприємством «Сетам» проведено електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна (предмету іпотеки), яке належить боржнику ОСОБА_2 , а саме: двокімнатної квартири, яка розташована на першому поверсі, загальна площа 58,8 кв. м., житлова площа 41,5 кв. м., складається з: коридору 2,7 кв. м., кімната житлова 28,2 кв. м., коридор 3,1 кв. м., кімната житлова 13,3 кв. м., кухня 5,7 кв. м., санвузол 4,4 кв. м., балкон 1,4 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до протоколу проведення торгів № 406333 від 16.05.2019, електронні торги по лоту № 344062 відбулися, переможцем визнано ОСОБА_3 та визнано її покупцем предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1 . Ціна продажу майна становила 319533,00 грн.

Після надходження грошових коштів на депозитний рахунок Корабельного ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області у сумі 303556,35 грн. та сума гарантійного внеску 12283,90 грн., головним державним виконавцем Корабельного ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області Брага О.О. складено Акт про реалізацію предмета іпотеки від 31.05.2019 та видано ОСОБА_3 для подальшого оформлення права власності на зазначене нерухоме майно.

Позивачка в безпідставно вказує, що на електронний торгах могла бути продана лише частки спірної квартири, так як спірна квартира підлягає поділу між подружжям, оскільки на час розгляду справи відсутні відомості щодо наявності спору на спірну квартиру чи судове рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу, щоб дало підстави стверджувати про наявність підстав для визнання квартири спільною власністю подружжя.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (надалі-ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту проведення прилюдних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку.

Наведене узгоджується з нормами ч. 4 ст. 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема, на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Для визнання електронних торгів недійсними на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України, окрім недотримання вимог тієї чи іншої норми цивільного законодавства, слід встановити, чи мало це наслідком порушення суб`єктивного права особи, яка оспорює правочин.

Так, саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.09.2020 у справі №372/3161/18, згідно із якою «підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює».

Таким чином, для встановлення того, чи підлягає позовна заява задоволенню, слід перевірити, по-перше, чи допущено порушення закону в процесі проведення електронних торгів, а по-друге, чи призвело таке порушення, у разі його існування, до порушення прав позивачів та (або) їх малолітніх дітей. При цьому позов підлягає задоволенню виключно за умови сукупного існування обох описаних вище обставин.

Аналізуючи, чи діяв державний виконавець, реалізуючи квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у відповідності до приписів закону, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню (надалі - Інструкція).

Пунктом 2 Інструкції визначено, що примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 Закону, здійснюють державні виконавці та приватні виконавці (крім рішень, передбачених частиною другою статті 5 Закону).

Розділ VIІI Інструкції (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регламентує порядок звернення стягнення на майно боржника, в тому числі і на нерухоме.

У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу із підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону (п. 30 Розділу VIІI Інструкції).

Як встановлено ч. 1 та 3 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, відмовлятися від належних дитині майнових прав, зобов`язуватися від імені дитини порукою чи видавати письмові зобов`язання.

Статтею 177 Сімейного Кодексу України (надалі СКУкраїни) передбачено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав як укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, щодо майна, власником (співвласником) та/або користувачем якого є дитина. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Системний аналіз ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 177 СК України дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх.

Так, за змістом цитованої вище ст. 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - це обов`язок батьків, а додаткові засоби контролю з боку держави, передбачені статями 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», покликані забезпечити належне виконання саме батьками своїх обов`язків.

Верховний Суд у постанові від 08.06.2021 у справі №607/8145/18, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06.05.2019 у справі №639/5828/15-ц, від 06.11.2019 у справі № 346/432/16-ц та від 19.06.2019 у справі №695/2714/15-ц, зазначив, що чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні діти, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх.

Ця ж позиція послідовно застосовується судами та була повторена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.10.2021, справа №755/12052/19 (пункт 96), Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.02.2022; справа №335/4107/15.

Отже, у зв`язку з наведеним суд повинен виходити з того, чи мала дитина право користування спірною квартирою на момент передачі спірного майна на реалізацію та чи порушено внаслідок відчуження обтяженої квартири її немайнові права (право користування зазначеним житлом).

Як вбачається з витягів з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 20.01.2023 за № 16.27- та № 16.27-22238-2023, ОСОБА_4 не значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, права неповнолітньої дитини не були порушені під час реалізації спірної квартири.

Згідно з п. 1 розділу II Порядку датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідач ДП «СЕТАМ» відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02.10.2015 року № 1885/5 «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, є організатором електронних торгів та уповноважений відповідно до законодавства на здійснення заходів зі створення та супроводження програмного забезпечення системи реалізації арештованого майна, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у цій системі, на організацію та проведення електронних торгів та торгів за фіксованою ціною, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком.

Відповідно до п. 3 Розділу III Порядку реалізації арештованого майна Організатор вносить до Системи інформацію про майно та формує лот торгів (інформаційне повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною)) на підставі отриманої ним заявки не пізніше ніж на третій робочий день з дати її отримання. Лот вноситься за типом, найменуванням, категорією відповідно до класифікації, яка підтримується Системою, що забезпечує вільний та прямий пошук за відповідними пошуковими критеріями (вид майна, назва, модель, регіон зберігання, стартова ціна, номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчого провадження тощо).

Після внесення лота до Системи автоматично визначається строк для підготовки до проведення торгів, реєстрації учасників, огляду майна.

Дата початку проведення електронних торгів призначається на наступний після закінчення зазначених строків день та відображається в інформаційному повідомленні, яке розміщується на Веб-сайті автоматично після внесення інформації про лот у Систему.

Згідно з п. 4 розділу І Порядку взаємодія органів державної виконавчої служби та приватних виконавців з Організатором щодо реалізації арештованого майна, у тому числі надсилання документів та повідомлень, передбачених цим Порядком, здійснюється через особисті кабінети відділів державної виконавчої служби та приватних виконавців в Системі. Надсилання документів та повідомлень, передбачених цим Порядком, електронною поштою, поштовими відправленнями, доставка нарочним або кур`єрською службою доставки дозволяються виключно у разі наявності технічних підстав, що унеможливлюють роботу особистих кабінетів відділів державної виконавчої служби та приватних виконавців більше ніж на 24 години, до відновлення їх працездатності.

Не пізніше дня публікації повідомлення про проведення прилюдних торгів у засобах масової інформації організатор прилюдних торгів письмово сповіщає державного виконавця, приватного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна (ч. 5 ст. 43 Закону України «Про іпотеку».

Відомості про електронні торги, майно, яке виставляється на них, доступні всім особам та розміщені на веб-сайті електронних торгів; електронний ресурс, що є складовою частиною системи електронних торгів, на якому розміщуються організаційно-методичні матеріали, інформаційні повідомлення про електронні торги та результати їх проведення, здійснюється реєстрація учасників, подання заяв на участь в електронних торгах, забезпечується доступ спостерігачів електронних торгів та проводяться електронні торги. Веб-сайт функціонує у цілодобовому режимі та є доступним усім користувачам мережі Інтернет.

Відповідно до вимог п. 2 розділу ІІ Порядку Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Згідно з п. 4 розділу II Порядку перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Організатор лише перевіряє повноту заповнення заявки.

Абзацом 4 пункту 2 розділу VІІ Порядку, визначено, що не пізніше дня публікації повідомлення про проведення електронних торгів у засобах масової інформації Організатор письмово повідомляє виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день та час проведення електронних торгів та про початкову ціну продажу майна.

Отже, на організатора електронний торгів покладений обов`язок повідомити про проведення торгів таких осіб: виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки.

Позивачка ОСОБА_1 до вказаного переліку не належить, оскільки не являється ні іпотекодавцем, ні іпотеко держателем, ні особою, що має зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки.

Згідно з п. 1 розділу VIII Порядку після закінчення електронних торгів (закінчення строку аукціону з урахуванням його можливого продовження) на Веб-сайті відображаються відомості про завершення електронних торгів. Не пізніше наступного робочого дня Система автоматично формує та розміщує на Веб-сайті протокол електронних торгів за лотом.

Відповідно до п. 1 розділу X Порядку на підставі копії протоколу переможець електронних торгів протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно.

Згідно з п. 4 розділу X Порядку після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди Організатору) на підставі протоколу про проведення електронних торгів та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди Організатору (у випадку, якщо майно реалізувалося за ціною, вищою стартової), виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги, який є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, а у випадку придбання нерухомого майна документом, на підставі якого нотаріусом видається свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Отже, акт про проведення, який складений за результатами торгів, стосується оформлення правового результату торгів, наслідком яких є виникнення цивільних прав та обов`язків, у зв`язку з чим торги є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України.

Згідно правових позицій, які висловлені Верховним Судом України в постановах від 22.02.2017 року у справі № 6-2677цс16, від 13.04.2016 року по справі № 6-2988цс15, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно вимог ст. ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Разом з тим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що при проведенні електронних торгів відбулось порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5 та чинного на момент проведення спірних електронних торгів, та доказів того, що ці порушення вплинули на результати торгів і права та законні інтереси позивача порушені.

Що стосується порушень, допущених державним виконавцем під час здійснення своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, що в свою чергу узгоджується з висновками, викладеним у постанові Верхового Суду України від 24 жовтня 2012 року в справі № 6-116цс12.

Жодних порушень правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав позивачки такими порушеннями, позивачкою не доведено і судом не встановлено.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача у відповідності до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Корабельного відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_3 про визнання результатів електронних торгів недійсними відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Державне підприємство «Сетам», , юридична адреса: м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6.

Відповідач: Корабельний відділ державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), юридична адреса: м. Миколаїв вул. Океанівська 1а.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст судового рішення складено «15» травня 2023 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева