ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/562/22 Номер провадження 22-ц/814/3232/23Головуючий у 1-й інстанції Куц Т.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції з Комсомольським міським судом Полтавської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 лютого 2023 року у складі судді Куц Т. О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання протиправним та скасування наказу про припинення трудового договору (контракту), поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог (а. с. 135, 178, 210) просив суд визнати протиправним та скасувати наказ ТОВ «Єристівський ГЗК» від 10.05.2022 № 127-к «Про припинення трудового договору (контракту) начальника дільниці технічного обслуговування та ремонту цеху з ремонту гірничого обладнання ОСОБА_1 »; поновити його на посаді начальника дільниці технічного обслуговування та ремонту цеху з ремонту гірничого обладнання ТОВ «Єристівський ГЗК» з 11.05.2022; стягнути з ТОВ «Єристівський ГЗК» на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11.05.2022 по день винесення судом рішення у справі, що станом на 23.02.2023 становить суму 306 978 грн.

Позов мотивовано тим, що з 20.04.2012 по 10.05.2022 він працював на різних посадах ТОВ «Єристівський ГЗК», в тому числі в період з 01.11.2017 по 10.05.2022 на посаді начальника дільниці технічного обслуговування та ремонту цеху з ремонту гірничого обладнання.

Вказував, що наказом керівника ТОВ «Єристівський ГЗК» № 131-ОД від 29.01.2021 були введені в дію з 01.02.2021 зміни в організаційній структурі підприємства та новий штатний розпис, згідно яких на підприємстві було створено новий структурний підрозділ - дільницю ремонту та обслуговування гірничого обладнання цеху з ремонту гірничого обладнання та було введено нову штатну одиницю - начальника вказаної дільниці, які мають аналогічне завдання виключеного підрозділу та аналогічну трудову функцію з скороченою посадою позивача.

В подальшому наказом керівника ТОВ «Єристівський ГЗК» № 1802-ОД від 17.11.2021 зі змінами, внесеними наказом від 24.01.2022 № 113-ОД, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці підприємства прийнято рішення з 01.04.2022 виключити з організаційної структури та зі штатного розпису підприємства відповідні структурні підрозділи, в тому числі дільницю технічного обслуговування та ремонту цеху з ремонту гірничого обладнання, та скоротити відповідні робочі місця, в тому числі і його посаду начальника дільниці, а вже наказом керівника № 120-ОД від 25.01.2022 було прийнято рішення з 01.04.2022 скоротити відповідних працівників підприємства, в тому числі і його, - начальника дільниці технічного обслуговування та ремонту цеху з ремонту гірничого обладнання ОСОБА_1 .

Зазначав, що зі вказаними наказами та з повідомленням про його майбутнє скорочення його фактично не ознайомили, копії вказаних наказів він отримав лише 19.05.2022.

Протягом березня - квітня 2022 року він надавав працівникам постійно діючої комісії зі скорочення чисельності та штату працівників ТОВ «Єристівський ГЗК» свою згоду на переведення на інші наявні вакантні посади у разі можливого скорочення його посади, проте з незалежних від нього причин його переведення не відбулося.

Наказом заступника генерального директора комбінату з економічної безпеки ТОВ «Єристівський ГЗК» С. Дмитренко № 127-к від 10.05.2022 його було звільнено із посади начальника дільниці технічного обслуговування та ремонту цеху з ремонту гірничого обладнання на підставі пункту 1 статті 40 К3пП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Вказаний наказ вважає протиправним, а його звільнення незаконним, оскільки відповідачем було порушено процедуру звільнення, а саме: зміни в організації виробництва і праці підприємства не тягли за собою скорочення його посади; його не повідомили за два місяці до звільнення про таке звільнення; йому не були запропоновані всі наявні вакантні посади на підприємстві, які він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації; не було враховано його переважне право на залишення на роботі, тобто не був врахований його безперервний трудовий стаж на підприємстві, досвід його трудової діяльності та не було зроблено аналізу продуктивності його праці і кваліфікації в порівнянні з іншими працівниками.

Таким чином, вважає, що відповідач не виконав усіх у сукупності вказаних гарантій реалізації ним права на працю при скороченні чисельності та штату працівників, що є підставою для визнання його звільнення незаконним.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що звільнення позивача з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства та без порушень прав позивача.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що у даній справі саме на відповідача покладається тягар доведення законності звільнення позивача, при цьому будь-які сумніви в його законності повинні тлумачитися на користь позивача.

Вказує, що під час розгляду справи відповідач повинен був довести наявність дійсних обставин на підприємстві, що зумовлювали реальну потребу у скороченні його посади, факт його своєчасного, саме 31.01.2022, попередження про скорочення, наявність або відсутність у нього переважного права на залишення на роботі, факт пропонування йому усіх вакансій/іншої роботи на підприємстві та об`єктивну неможливість перевести його, за його згоди на іншу роботу.

При цьому, протягом періоду з 02.02.2022 по 10.05.2022 відповідачем було прийнято на роботу дев`ять працівників на різні посади, що свідчить про укладення відповідачем нових трудових договорів та наявність на підприємстві щонайменше дев`яти вакансій, кваліфікаційним вимогам до претендентів на які він відповідає за трудовим досвідом та освітою, хоча йому такі вакансії не пропонувалися, а лише вакансія слюсаря-ремонтника.

Зазначає, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про несвоєчасність та неповноту інформації про скорочення, яка офіційно надавалася відповідачем, та про його недобросовісну поведінку щодо рівності пропозицій вакантних посад на підприємстві для усіх працівників, посади яких підлягали скороченню.

Таким чином, на думку апелянта, судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам у справі, не були враховані правові позиції Верховного Суду, що призвело до помилкових висновків щодо обставин справи та неправильного застосування судом норм КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Єристівський ГЗК» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне, обґрунтоване та таке, що прийнято судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що з 20.04.2012 позивач ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Єристівський ГЗК», 01.11.2017 був переведений на посаду начальника дільниці технічного обслуговування та ремонту цеху з ремонту гірничого обладнання.

Наказом ТОВ «Єристівський ГЗК» № 131-ОД від 29.01.2021 «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни в штатному розписі ТОВ «Єристівський ГЗК» введено в дію з 01.02.2021 зміни в організаційній структурі дирекції з розвитку гірничних робіт і дирекції з технічного обслуговування і забезпечення виробництва ТОВ «Єристівський ГЗК» та введено з 01.02.2021 штатний розпис дирекції з розвитку гірничих робіт і дирекції з технічного обслуговування і забезпечення виробництва ТОВ «Єристівський ГЗК» (а. с. 14-16).

Наказом генерального директора ТОВ «Єристівський ГЗК» від 17.11.2021 № 1802-ОД «Про зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників ТОВ «Єристівський ГЗК» із змінами, внесеними наказом від 24.01.2022 № 113-ОД, наказано виключити з 01.04.2022 з організаційної структури ТОВ «Єристівський ГЗК» певні підрозділи, зокрема, цех з ремонту гірничого обладнання, та виключити зі штатного розпису ТОВ «Єристівський ГЗК» і скоротити робочі місця, у тому числі посаду начальника дільниці ЦРГО дільниця технічного обслуговування та ремонту (а. с. 8-9, 10).

На підставі вказаного наказу генеральним директором ТОВ «Єристівський ГЗК» видано наказ від 25.01.2022 № 120-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників ТОВ «Єристівський ГЗК», яким передбачено скорочення з 01.04.2022 працівників, зокрема, начальника дільниці ЦРГО дільниця технічного обслуговування та ремонту ОСОБА_1 (а. с. 11-13).

Пунктом 3.1. вказаного наказу визначено у термін до 01.02.2022 ознайомити працівників зазначених у пункті 1 наказу з даним наказом під підпис, із зазначенням дати ознайомлення, персонально повідомити про майбутнє звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, з дотриманням вимог статті 49-2 КЗпП України, запропонувати іншу роботу на підприємстві за наявності вакансій.

Згідно акту № 7, складеного за участю представників трудового колективу, профспілкової організації та адміністрації підприємства, 31 січня 2022 року ОСОБА_1 було ознайомлено з наказами № 1802-ОД від 17.11.2021, № 113-ОД від 24.01.2022 та № 120-ОД від 25.01.2022, та повідомлено про скорочення його посади та наступне вивільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. У присутності свідків ОСОБА_1 відмовився засвідчити власним підписом факт отримання повідомлення та ознайомлення. На вказаному акті ОСОБА_1 власноруч зазначив, що акт сфабрикований та не є дійсним (а. с. 91).

Актом № 7 від 31.01.2022 засвідчено, що 31.01.2022 позивачу було запропоновано вакансії, наявні в ТОВ «Єристівський ГЗК», з якими він ознайомився, від запропонованих вакансій відмовився в усній формі. Засвідчити власним підписом факт відмови від вакансій відмовився. Акт зачитано у присутності ОСОБА_1 . Ознайомитися під підпис з даним актом ОСОБА_1 відмовився. На вказаному акті ОСОБА_1 власноруч зазначив, що акт сфабрикований та не є дійсним (а. с. 92).

Відповідно до акту пропозиції роботи від 18.03.2022, складеного головою постійно діючої комісії зі скорочення чисельності та штату працівників ТОВ «Єристівський ГЗК» С. Валковим, позивачу було запропоновано наявні станом на 18.03.2022 вакансії на іншому підприємстві - ПрАТ «Полтавський ГЗК», згідно Додатку № 1 до акту. ОСОБА_1 погодився пройти співбесіду на вакансії ПрАТ «Полтавський ГЗК» станом на 18.03.2022 на вісім посад за своїм волевиявленням (а. с. 95-103).

Відповідно до акту пропозиції роботи від 18.04.2022, складеного головою постійно діючої комісії зі скорочення чисельності та штату працівників ТОВ «Єристівський ГЗК», ОСОБА_1 було запропоновано наявні станом на 18.04.2022 вакансії в ТОВ «Єристівський ГЗК», перелік яких зазначено в Додатку № 1 (а. с. 92-93).

Як вбачається з вказаного акту, ОСОБА_1 виявив бажання пройти співбесіду на вакансію слюсар-ремонтник дільниці внутрішньої логістики і складського господарства.

Згідно аркуша співбесіди від 19.04.2022, яку проходив кандидат ОСОБА_1 на посаду слюсаря-ремонтника СМТП та ЗР дільниці внутрішньої логістики і складського господарства, останній відмовився від запропонованої посади за станом здоров`я (а. с. 94).

Наказом № 127-к від 10 травня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника дільниці ЦРГО дільниця технічного обслуговування та ремонту на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників (а. с. 33).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у відповідача дійсно мало місце скорочення чисельності та штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, позивача було належним чином попереджено про наступне вивільнення, запропоновано позивачу всі вакантні посади, від яких він відмовився, наказ про звільнення виданий повноважною особою в межах своєї компетенції, отже звільнення позивача з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства та без порушень його прав.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантовано захист від незаконного звільнення.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Згідно частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За положеннями частини першої та третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівника персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи.

Згоду на переведення на іншу роботу працівник підтверджує письмово заявою про таке переведення.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 квітня 2015 року в справі № 6-40цс15 та їх підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17.

По справі судом встановлено та не спростовано доводами апеляційної скарги, що позивачеві було запропоновано усі наявність вакантні посади, що існували з моменту його попередження про наступне вивільнення з роботи до дня розірвання трудового договору, проте від пропозиції ОСОБА_1 відмовився, що підтверджено наявними у справі письмовими доказами, які відповідають вимогам щодо належності, допустимості та достатності доказів.

Твердження позивача, що він виявив бажання обійняти запропоновану посаду слюсаря-ремонтника дільниці внутрішньої логістики і складського господарства, є безпідставними, оскільки заяви про переведення на іншу роботу він роботодавцю не подавав, що свідчить про відсутність відповідної згоди працівника на переведення.

Доводи апеляційної скарги щодо прийняття на роботу нових працівників у період з 02.02.2022 по 10.05.2022 не відповідають встановленим фактичним обставинам справи, оскільки вакансії учня старшого комірника, учня зливальника-розливальника, учнів комірника було відкрито після відсутності згоди на переведення на вказану роботу кваліфікованих працівників, у тому числі відмови позивача від переведення на вакансії, що були запропоновані йому 31.01.2022, а вакансій на посади менеджера з персоналу, бізнес-партнеру з управління персоналом та інженера з метрології на підприємстві не виникало, оскільки виконання такої роботи у зв`язку з виробничою необхідністю було доручено іншим працівникам підприємства на умовах строкового трудового договору про роботу за сумісництвом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

Відповідно до ст. 102-1 КЗпП України сумісництвом вважається виконання працівником, крім основної, іншої оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або у роботодавця - фізичної особи. Працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної та творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному чи одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін (частина друга статті 21 КЗпП України).

Таким чином, посади, які обіймають працівники за сумісництвом, не можна вважати вакантними, що мали бути запропоновані позивачеві згідно вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Статтею 64 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), від 27 травня 2021 року у справі № 201/6689/19 (провадження № 61-5965св20) суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Отже, реорганізувавши роботу товариства шляхом скорочення штату та чисельності працівників, а також запровадивши сумісництво деяких посад, відповідач діяв в межах наданих йому повноважень і прав позивача при цьому порушено не було.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач вживав заходи по працевлаштуванню позивача, запропонувавши йому усі наявні вакантні посади з дня його персонального попередження про наступне вивільнення з роботи 31.01.2022 по день розірвання трудового договору 10.05.2022, проте ОСОБА_1 від переведення на запропоновані йому посади відмовився, що свідчить про відсутність порушення ТОВ «Єристівський ГЗК» вимог трудового законодавства при звільненні позивача.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційним судом не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна