Номер провадження 2/243/1138/2023
Номер справи 243/2883/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кравченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, яку обґрунтовано тим, що позивач - полковник міліції у відставці, ветеран органів внутрішніх справ МВС України, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувач пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і окрім пенсійних виплат не має іншого доходу.

Пенсійні права позивача неодноразово порушувались вказаним органом ПФУ і були захищені в судовому порядку.

Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року справа №200/14592/19-а прийнято рішення про зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату призначеної позивачу пенсії в основному розмірі 90% сум грошового забезпечення починаючи з 01 січня 2016 року.

Сума заборгованості перед позивачем за пенсійними виплатами за підрахунками відповідача за період з 01 січня 2016 року по 31 серпня 2020 року становить 109 486,98 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду №200/9100/21 задоволено позов ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови у перерахунку розміру пенсії позивачу на підставі довідки МВС України від 31.05.2021 року №22/6-2216 та зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки МВС України від 31.05.2021 року №22/6-2216, з урахуванням виплачених сум.

Сума заборгованості перед позивачем за пенсійними виплатами за підрахунками відповідача за період з 01 квітня 2019 року по 31 травня 2021 року становить 314 851,20 грн.

Виконуючи рішення суду по справі №200/9100/21 відповідач зменшив розмір пенсії до 70% та обмежив максимальний розмір пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду №200/14401/21 від 06 грудня 2021 року задоволено позов ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області нарахувати та виплатити з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» позивачу, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідач повідомив позивачу, що рішення суду ним виконано в серпні 2022 року в повному обсязі. Проведено перерахунок пенсії з 01 липня 2022 року з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн.

В зв`язку з тим, що станом на 01 липня 2021 року максимальний розмір пенсії не може перевищувати 18 540,00 грн., а розмір пенсії позивача складав на той час 18 540,00 грн., тому доплата після виконання рішення відсутня.

Такі дії відповідача вкотре залишили позивача без доплат згідно з рішеннями судів на його користь. Дії відповідача були оскаржені в суді і визнані протиправними, та відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/4429/22 від 30 листопада 2022 року.

Визнані протиправними дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90% до 70% грошового забезпечення та обмеження її максимальним розміром.

Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням 90% сум грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром та виплатою різниці недоотриманої пенсії з урахуванням виплачених сум починаючи з 01 квітня 2019 року.

Рішення суду не виконано: 05 липня 2023 року на сторінці особистого кабінету позивача порталу ПФУ відображено, що останній місяць виплати пенсії - липень. Загальна сума пенсії складає 35 117 грн. Сума останньої виплати 35117 грн. від 05 липня 2023 року. Складові пенсійної виплати: основний розмір пенсії 90% грошового забезпечення 41 533 грн.; індексація базового ОСНП 2022 року 4 916 грн.; індексація базового ОСНП 2023 року 1 500 грн.; з урахуванням максимального розміру пенсії 35 117 грн.

Позивач звертає увагу, що із складових пенсійної виплати зникла виплата у 2 000 грн. по ПКМУ №713 згідно з рішенням суду 200/14401/21, яка до липня 2023 року нараховувалась, але не виплачувалась. Також, при нарахуванні розміру пенсії за липень 2023 року суми індексацій за 2022-2023 роки також не враховані, а до виплати нараховано 35 117 грн. з урахуванням максимального розміру пенсії, який скасований рішенням суду.

Жодної з вказаних сум заборгованості по усім вказаним справам з 2019 року по теперішній час, що виникла перед позивачем за пенсійними виплатами, відповідачем виплачено не було.

Позивач зазначає, що протиправні дії відповідача виходять на рівень знущання над ним та його сім`єю. Він все життя пропрацював міліціонером від дільничого інспектора до начальника МРВ та РВ МВС України в Донецькій області, має дві юридичні освіти, та тепер йому приходиться роками судитися за його пенсію. Систематичні протиправні дії відповідача призвели до важкої хвороби - анемії важкого стану, яка спричинила нервові розлади та перевтомлення. Протиправними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка також виразилась в душевних стражданнях, порушенні життєвих планів, погіршенні стану здоров`я.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди просить суд виходити з характеру його страждань, які він та його родина зазнають через неправомірні дії відповідача, їх тривалості, врахувати стан його здоров`я, вимушені негативні зміни в життєвих стосунках, тому керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності вважає, що компенсація в сумі 70 000 грн. буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань та шкоди здоров`ю.

Просить суд визнати дії відповідача, які спричинили йому моральну шкоду, протиправними, та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь 70 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу неправомірними діями відповідача.

Позивач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

25 липня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач не погоджується з доводами позивача.

Обов`язковою умовою для відшкодування моральної шкоди є наявність вини заподіювача, а не просто бажання особи в отриманні моральної шкоди.

Позивач зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди є невиконання відповідачем судових рішень від 17 лютого 2020 року у справі №200/14592/19-а, від 10 вересня 2021 року по справі №200/9100/21, від 06 грудня 2021 року по справі №200/14401/21, від 30 листопада 2022 року у справі №200/4429/22 в частині виплати коштів.

В даному випадку відсутній головний критерій для відшкодування моральної шкоди, а саме наявність вини заподіювача.

Виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та членам їх сімей згідно з ст.8 забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Нараховані кошти позивачу на виконання судових рішень мають бути виплачені за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів ПФУ, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Так, судові рішення, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, обліковуються Головним управлінням.

Виділення коштів із Державного бюджету на фінансування судового рішення не залежить від волі Головного управління і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень, не має правових підстав.

Невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при фактичній відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості виконати судове рішення.

Позивачем не надано належних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, завдання шкоди його здоров`ю, чи завдання йому інших втрат немайнового характеру, з яких можливо обрахувати розмір компенсації та характер і обсяг моральних страждань, матеріальні витрати, понесені позивачем.

Головне управління вважає недоведеним факт моральних страждань позивача, а обґрунтування позовних вимог недоречним та необ`єктивним.

Сам факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року по справі №200/14592/19-а позивачу здійснено перерахунок пенсії в розмірі 90% від суми грошового забезпечення, починаючи з 01 січня 2016 року у загальному розмірі 109 486,98 грн.

Доплата згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року по справі №200/14592/19-а в загальному розмірі 109 486,98 грн. виплачена позивачу в липні 2023 року.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року по справі №200/14401/21 позивачу проведено розрахунок пенсійних виплат за період з 01 липня 2021 року. Суми до виплати визначені в розмірі 0,00 грн.

Доводи позовної заяви в означеній частині є безпідставними.

Позивач вважає, що моральна шкода за вказаними судовими рішеннями має становити 70 000 грн., при цьому повністю ігнорує принцип розумності і справедливості.

Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

26 липня 2023 року позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач, який є державним органом, який повинен захищати права ветеранів, пенсіонерів, відкрито продовжує знущання над ним. У додатках до позову позивач вказав, що працівники Фонду отримують заробітну платню більше ста тисяч гривень. У позові позивач посилався не виключно на факт про розмір його пенсії, а на всі протиправні дії відповідача, визнані такими судами за всі роки його знущань. Відповідач продовжує обманювати суд, що розмір його пенсії в липні 2023 року становив 35 117 гривень. У додатках до позову, в особистому кабінеті позивача на порталі ПФУ від 05.07.23р. була вказана така сума, але 05 липня 2023 року Ощадбанком йому була нарахована стара сума пенсії - 20 930 гривень. Просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16 червня 2010 року, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 28 квітня 2010 року ОСОБА_2 призначена пенсія за вислугу років.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року №200/14592/19-а задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії з 90% до 70 % сум грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016 року та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії в основному розмірі 90 % сум грошового забезпечення. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії ОСОБА_2 з 90% на 70% сум грошового забезпечення з 01.01.2016 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 призначеної пенсії в основному розмірі 90% сум грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016 року.

До відзиву відповідачем надано роздруківку з ПВП ДКГ про здійснення доплати позивачу за рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року №200/14592/19-а в загальному розмірі 109 486,98 грн., яка проведена в липні 2023 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року №200/9100/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року, задоволено позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду Українив Донецькій області щодо відмови у перерахунку розміру пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки МВС України від 31.05.2021 року №22/6-2216. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки МВС України від 31.05.2021 року №22/6-2216, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року №200/14401/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2022 року, задоволено позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_2 у нарахуванні з 01.07.2021 року в повному розмірі доплати до пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб ОСОБА_2 , з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року №200/4429/22, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2023 року, задоволено позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_2 з 90% до 70% грошового забезпечення та обмеження її максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з урахуванням 90% сум грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром та виплатити різницю недоотриманої пенсії, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 квітня 2019 року.

Відповідно до повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24 січня 2023 року, рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/14592/19-а від 17 лютого 2020 року, яке набрало законної сили 18 серпня 2020 року, виконано в серпні 2020 року в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. Проведено перерахунок пенсії з 01 січня 2016 року виходячи із 90% грошового забезпечення. Доплата до пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 серпня 2020 року у загальній сумі 109 486,98 грн. Рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/9100/21 від 10 вересня 2021 року, яке набрало законної сили 14 лютого 2022 року, виконано в травні 2022 року в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. Проведено перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 31 травня 2021 року №22/6-2216. Доплата до пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 31 травня 2022 року у загальній сумі 314 851,20 грн. Рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/14401/21 від 06 грудня 2021 року, яке набрало законної сили 20 липня 2022 року, виконано в серпні 2022 року в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. Проведено перерахунок пенсії з 01 липня 2022 року з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2 000 грн. Відповідно до постанови КМУ від 14 липня 2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням раніше виплачених сум. Розмір пенсії після перерахунку з 01 липня 2021 року складає 18 540,00 грн. Відповідно до ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Станом на 01 липня 2021 року максимальний розмір пенсії не може перевищувати 18 540,00 грн. Таким чином, доплата після виконання рішення відсутня.

Станом на 08 липня 2023 року на сторінці особистого кабінету позивача порталу ПФУ відображено, що останній місяць виплати пенсії липень. Загальна сума пенсії складає 35 117 грн. Сума останньої виплати 35117 грн. за липень 2023 року. Складові пенсійної виплати: основний розмір пенсії 90% грошового забезпечення 41 533 грн.; індексація базового ОСНП 2022 року 4 916 грн.; індексація базового ОСНП 2023 року 1 500 грн.; підсумок пенсії з надбавками становить 41 533,71 грн., з урахуванням максимального розміру пенсія становить 35 117 грн., проте згідно з повідомленням про зарахування заробітної плати, позивачу 05 липня 2023 року зараховано заробітну плату в розмірі 20 946,20 грн.

Позивач стверджує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по виплаті пенсії, через постійні нервові розлади та перевтому його стан здоров`я значно погіршився, на підтвердження чого ним надана виписка із медичної карти стаціонарного хворого №909/316, згідно з якою з 02 березня 2023 року по 17 березня 2023 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» з встановленим діагнозом: «Хронічна В-12-дефіцитна анемія важкого ступеню».

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Положеннями частини першої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України).

Згідно з роз`ясненнями, які викладені у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності про відшкодування шкоди підлягають встановленню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Насамперед, йдеться про визнання критично розглянутих національним судом (крізь призму обставин справи) і достатньо аргументованих, з огляду на суть порушеного права й характер правопорушення, показань сторін достатніми доказами для прийняття рішення щодо вимог з приводу відшкодування моральної шкоди. Такий підхід цілком узгоджувався б і з думкою Європейського суду з прав людини, викладеною ним у рішенні від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства», де зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які, як заявниці, зіткнулися з проблемами початку або продовження свого подружнього життя, можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. При цьому, однак, задовольняючи вимоги щодо компенсації моральної шкоди, Європейський суд з прав людини подекуди посилається на зазнані заявниками незручності, певне розчарування та страждання в результаті встановленого порушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Антоненков та інші проти України» // Офіційний вісник України. 2006. № 41. Ст. 2784), інші конкретизовані вияви немайнових втрат заявника, а іноді не вважає за потрібне чітко кваліфікувати їх вид і характер (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чуян проти України»)

Крім критеріїв, визначених у ст. 23 ЦК України (характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи), при визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, судом, зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а змістом моральних страждань потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Додатково слід зауважити, що моральною шкодою визначаються навіть не самі страждання, а саме негативні наслідки немайнового характеру, які ними спричиненні, оскільки тільки вони становлять розуміння шкоди як обов`язкової умови відповідальності.

В цьому контексті суд бере до уваги, що тяжкість переживання психотравмуючої події повністю залежить від індивідуально-психологічних особливостей людини, якій завдано моральну шкоду, від її темпераменту, стійкості афективно-вольових процесів, рівня суб`єктивного контролю, стресостійкості, соціальної адаптованості, способу реагування на фруструючі події.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019р. у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади. Такий висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 року, справа № 569/1799/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, які не завжди досягають рівня страждання або приниження.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач недоотримував пенсію. Позивач неодноразово звертався до Донецького окружного адміністративного суду і рішеннями даного суду були визнані дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_2 з 90% до 70% грошового забезпечення та обмеження її максимальним розміром, відмови в здійсненні перерахунку пенсії, відмови в нарахуванні доплати протиправними.

При цьому, само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушення його прав шляхом ухвалення судом рішення на користь позивача, не може компенсувати ОСОБА_2 його немайнових втрат, оскільки встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача, до суду, змушений був докладати зусиль для організації свого життя у зв`язку з неотриманням 100% пенсії та відчував безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки.

Вказане є достатніми доказами того, що позивачу було завдано моральної шкоди, та порушено звичний спосіб життя.

Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимоги позивача про визнання дій відповідача, які спричинили йому моральну шкоду, протиправними, оскільки протиправний характер таких дій вже встановлений рішеннями Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року №200/14592/19-а, від 10 вересня 2021 року №200/9100/21, від 06 грудня 2021 року №200/14401/21, від 30 листопада 2022 року №200/4429/22.

Що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач просив стягнути з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди суму коштів в розмірі 70 000 грн. Натомість, визначаючи розмір справедливого, розумного, належного та достатнього грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що в даному випадку мова йде про справедливе та розумне відшкодування, а не про покарання відповідача за неправильне тлумачення нормативно-правових актів, і, відповідно, таке відшкодування не має призводити до необґрунтованого збагачення позивача та невиправданої розтрати коштів державного бюджету.

Здійснюючи оцінку адекватності розміру компенсації завданої позивачу моральної шкоди суд бере до уваги той факт, що позивач змушений був докладати зусиль для організації свого життя у зв`язку з порушенням його прав, відчував безпорадність і пригніченість від таких дій відповідача, отримав погіршення стану здоров`я та змушений був проходити лікування в медичному закладі. За таких обставин протиправне обмеження його права на отримання пенсійного забезпечення у більшому розмірі вочевидь поглиблює рівень його душевних страждань, зумовлених відчуттям дискримінації порівняно з іншими членами суспільства.

З урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин, характеру спричиненої йому моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є непропорційним порівняно із характером спричинених моральних страждань, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з Державного бюджету України на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, слід стягнути суму коштів в розмірі 5 000 грн., що буде належним і достатнім засобом грошової компенсації такої шкоди.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір по справі в розмірі 1 050,00 грн.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 грн.

Процентне співвідношення задоволених вимог про відшкодування моральної шкоди становить 7,14 % ((5 000,00 грн. - задоволені вимоги) / (70 000,00 грн. - заявлені позовні вимоги )*100%), тому з відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 74,97 грн. (1 050,00 грн. * 7,14%) за вимоги майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 74,97 грн. (сімдесят чотири грн. 97 коп.).

В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2023 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Т.А. Хаустова