Справа № 565/104/23
Провадження № 2-з/565/6/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі судді Демчини Т.Ю., розглянувши заяву представника позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

Кузнецовським міським судом Рівненської області здійснюється судовий розгляд цивільної справи за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей синів сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання батька та матері відповідно.

30.05.2023 до суду надійшла заява представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 адвоката Веремчук Н.Л. про забезпечення позову, у якій заявлено вимоги вжити заходи забезпечення позову до набрання рішенням у справі законної сили, шляхом зобов`язання ОСОБА_3 надати ОСОБА_2 можливість провести з малолітніми синами ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільний відпочинок з 05.06.2023 по 15.06.2023 (включно без урахування часу для проїзду) за місцем проживання ОСОБА_2 в м.Вараш Рівненської області, з можливістю спільних прогулянок.

Вимоги заяви про забезпечення позову обґрунтовуються тим, що малолітні діти сторін з 19.08.2022 проживають разом з матір`ю ОСОБА_3 в с.Фурси Білоцерківського району Рівненської області, перебувають під її повним контролем, ОСОБА_3 чинить активні та пасивні перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми та їх побаченнями. Внаслідок цього батько не бачився з дітьми протягом дев`яти місяців, і такі обставини, враховуючи вік дітей, можуть сприяти відчуженню дітей від батька. У свою чергу, таке відчуження дітей від батька, у разі ухвалення рішення про задоволення первісного позову та визначення місця проживання дітей разом з батьком, може стати на заваді ефективному виконанню такого рішення без завдання шкоди дітям. Такий відпочинок разом з дітьми, як вбачається зі змісту поданої заяви, буде відповідати інтересам дітей, адже значна відстань між населеними пунктами за місцем проживання батька та дітей, а також змінний графік його роботи не дозволяють ОСОБА_2 мати з дітьми періодичні побачення.

Розглянувши заяву про забезпечення позову в порядку ч.1 ст.153 ЦПК України без повідомлення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, крім інших заходів, забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються іншими зазначеними у цій статті заходами.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд бере до уваги, що предметом спору у даній справі є місце проживання малолітніх дітей сторін, яке позивач за первісним позовом (їх батько) вимагає визначити разом з ним, а позивач за зустрічним позовом (їх мати) разом з нею.

Питання визначення батьками, які проживають окремо, місця проживання дитини, регламентовано статтями 160, 161 СК України. Згідно з вищезазначеними нормами, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Проте у заяві про забезпечення позову представником позивача ставиться вимога щодо вирішення питання участі батька у вихованні дітей, які проживають окремо від нього, реалізація такого права регламентована у ст.ст.157-159 СК України.

Так, відповідно до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Вирішення ж судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, регламентовано у статті 159 СК України. Згідно з цією нормою, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У такому випадку суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Отже, законодавством передбачено такий порядок вирішення питань щодо участі того з батьків, хто проживає окремо від дитини, у її вихованні, за яким у разі відсутності згоди між батьками щодо способів такої участі, заінтересована сторона звертається до органу опіки та піклування, яким таке питання вирішується шляхом ухвалення рішення, а у разі, якщо таке рішення другим з батьків не виконується заінтересована особа звертається до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Відтак, визначення місця проживання дитини та вирішення участі батьків у вихованні дитини є різними предметами судового захисту, регулюються різними статтями СК України та передбачають відмінний між собою порядок вирішення спорів.

Фактично, у заяві про забезпечення позову ставиться вимога про вирішення питання участі батька, який проживає окремо від малолітніх дітей, у їх вихованні та спілкуванні з ними. При цьому позов, який перебуває у провадженні суду та на забезпечення можливого рішення про задоволення якого представником позивача подано заяву про забезпечення позову, стосується визначення місця проживання малолітніх дітей.

З цих підстав суд прийшов до висновку, що запропоновані представником позивача заходи забезпечення позову не стосуються предмету позову, який розглядається судом. Обставини, які належить встановити суду для вирішення заяви про забезпечення позову, не стосуються обставин, які підлягають встановленню для розгляду справи по суті, та відрізняються від них. При цьому суд враховує також, що на даний час розгляд справи по суті не розпочинався та докази не досліджувались.

Суд також бере до уваги, що стороною позивача для розгляду заяви про забезпечення позову не подано відомостей про те, чи звертався ОСОБА_2 , якому, як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, мати дітей ОСОБА_3 чинить перешкоди у спілкуванні з ним, до органу опіки та піклування в порядку ст.158 СК України для вирішення питання своєї участі у їх вихованні, чи ухвалювалось органом опіки та піклування відповідне рішення, чи виконується воно матір`ю дітей.

Разом з тим, суд враховує, що запропонований захід забезпечення позову у виді забезпечення надання малолітніх дітей батькові на короткотривалий термін, за відсутності систематичного спілкування дітей з батьком, об`єктивно не забезпечить запобігання їх відчуження від нього, а тому не зможе прямо вплинути на можливе рішення суду про задоволення первісного позову. Крім того, враховуючи зміст позовних вимог, суд бере до уваги існування ризику, що задоволення заяви про забезпечення позову, у разі неповернення батьком дітей після закінчення спільного відпочинку, призведе фактично до залишення дітей на проживання з батьком, тобто вирішення по суті позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на вимогах закону, і зазначена в ній вимога за своєю сутністю не є вимогою про забезпечення позову, а є позовною вимогою, порядок вирішення якої неможливе у спосіб забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.149-159, 260, 353-354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника позивача за первісним позовом ОСОБА_6 адвоката Веремчук Наталії Леонідівни про забезпечення позову у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.Ю.Демчина