Справа № 466/6378/19 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф.
Провадження № 22-ц/811/2283/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м.Львів

Справа № 466/6378/19

Провадження № 22ц/811/2283/22

Провадження № 22ц/811/2284/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова та додаткове рішення цього суду від 24 червня 2022 року, ухвалені у м. Львові 6 червня 2022 року у складі судді Федорової О.Ф., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , з участю третіх осіб: Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 , про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю, визнання права, -

встановив:

6 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 . Після його відкрилась спадщина на майно, яке йому належало, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_5 та покійний ОСОБА_6 .Зазначає, що на протязі 8 років до дня смерті ОСОБА_6 вони жили разом однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та побут, тому 19 липня 2019 року вона (позивач) звернулася до Третьої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. 26 липня 2019 року вона отримала лист №1889/02-14, у якому зазначено, що в матеріалах спадкової справи наявна заява спадкоємця першої черги за законом. Просить встановити факт її постійного проживання однією сім`єю із спадкодавцем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати право на спадкування як спадкоємця першої черги.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 6 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 24 червня 2022 року, з урахуванням ухвали цього суду від 11 серпня 2022 року про виправлення описки, ухвалено стягнути стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн.

Рішення та додаткове рішення оскаржила ОСОБА_2 . Вважає, що оскаржувані рішення прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позові вимоги задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви. Щодо додаткового рішення зазначає, що представником відповідача порушено вимоги ч.8 ст. 141 ЦПК України. Просить скасувати додаткове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваних рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 , актовий запис №119).

ОСОБА_2 звернулася до Третьої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 як спадкоємець першої черги за законом.

Оскаржуване рішення суду від 6 червня 2022 року мотивоване наступним.

Позивачем не надано суду першої інстанції доказів того, з якого часу необхідно встановити факт постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, та чим вона обґрунтовує свої позовні вимоги.

Згідно із ч. 2ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України . Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно із ст. 1264 ЦК України для набуття права на спадкування за законом підлягає встановленню два юридичних факти: проживання однією сім`єю із спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі №490/4054/17 під безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно із ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.

Відповідно до рішення Конституційного Суду від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків.

Позивач не надала належних та допустимих доказів її проживання із ОСОБА_6 однією сім`єю з 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . З наданих стороною відповідача доказів вбачається, що поховання ОСОБА_6 здійснила мати ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , з якою спадкодавець перебував у шлюбі 28 травня 2010 року.

На підставі аналізу наявних в матеріалах справи доказів та встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

Додаткове рішення суду мотивовано насиупним.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно із ч. 8 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Встановлено, що представник відповідача у встановлений законом строк подав заяву про компенсацію здійснених витрат. До заяви про розподіл судових витрат додано договір про надання правової допомоги № 53 від 16 вересня 2019 року, розрахунок витрат на правничу допомогу згідно договору з якого вбачається, що розмір витрат становить 20 000 грн., акт приймання виконання робіт від 13 червня 2022 року, копія квитанції № Н7М0-С079-СН86-АМС6 від 13 червня 2022 про перерахування 20 000 грн.

Докази понесених витрат на професійну правничу допомогу подані у строк, визначений ЦПК України.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Встановлено, що рішенням суду першої інстанції від 6 червня 2022 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

На підставі наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі фактично понесених та підтверджених витрат.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 6 червня 2022 року та додаткове рішення цього суду від 24 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 травня 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: _______________ Ю.Р. Мікуш _______________Р.В. Савуляк