Справа № 344/5421/23
Провадження № 2/344/1785/23
У Х В А Л А

29 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бородовський С.О., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

представником позивача, через систему Електронний суд подано до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У відповідності до ст.185 ЦПК України, до відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, викладеним у статтях 175 і 177 цього Кодексу, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження у справі.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Представником при подачі позовної заяви через Електронний суд було подано позов як заяву про розірвання шлюбу за спільної заявою подружжя, а також відповідно до цієї категорії справ сплачено судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу, судовий збір сплачується в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1073,60 грн.

Також представником позивача в прохальній частині позовної заяви розміщена вимога «спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після розірвання шлюбу залишити на проживання та виховання зі мною - ОСОБА_6 ».

Цивільно-правові відносини несуть суб`єктивних характер, а тому відповідно до чинного законодавства необхідно зазначити та надати документи, що підтверджують представництво в інтересах ОСОБА_6 .

Згідно ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ч.4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Разом з тим, згідно положень ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи.

Матеріали позовної заяви не містять копію довіреності щодо представництва ОСОБА_1 та копії договору про надання правової допомоги.

Оскільки матеріали справи не містять належним чином оформленої від імені довірителя довіреності із спеціальним визначенням кола повноважень, які має здійснювати представник від імені довірителя єдиною підставою для підтвердження у представника обсягу повноважень, наданих йому довірителем є ордер адвоката.

Як зазначено ВП ВС у справі № 910/23346/16 від 13.03.2018 року чітка та передбачувана вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу та не є обмеженням права на доступ до суду. Зазначено висновку, що у разі відсутності довіреності з вичерпним переліком повноважень, правомочність адвоката як представника щодо підписання документів від імені свого довірителя, повинна підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно наданих йому повноважень чи шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Відповідно до ч.4 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Таким чином, надаючи право адвокату здійснювати представництво та захист своїх інтересів клієнт обумовлює обсяг наданих адвокату повноважень, який визначається змістом довіреності або відповідним договором на надання правової допомоги.

За змістом норм ст.19 та 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не встановлено безумовного права адвоката подавати до місцевого загального суду позовні заяви, а відтак таке право має бути безпосередньо надано клієнтом адвокату.

За змістом ч. 2 ст. 62 ЦПК України довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, повернення позовної заяви з підстав, передбачених законом не є порушенням права на справедливий судовий захист. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави. Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31) де зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Враховуючи викладене, встановлено правові підстави для повернення позовної заяви відповідно до п.1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України,а саме заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до зазначеного суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - вважати неподаною та повернути суб`єкту звернення.

Роз`яснити суб`єкту звернення, що повернення подання не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.О. Бородовський