КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 755/5120/22 Головуючий у суді першої інстанції: Галаган В.І.
Номер провадження: 22-з/824/413/2023 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 травня 2023 року місто Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,
при секретарі - Качалабі О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Євсюкоа Федора Борисовича про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Кременчуцький завод технічного вуглецю», про визнання Договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, -
В Дніпровський районний суд міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа: Приватне акціонерне товариство «Кременчуцький завод технічного вуглецю» (далі - ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю»), про визнання Договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, у якому, просив визнати недійсним Договір відступлення права вимоги, укладений 13 лютого 2022 року між ним та ОСОБА_2 , за яким, останній отримав 250 000,00 грн. та передав право вимоги до ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» про стягнення боргу за надання правової допомоги, застосувати реституцію, як наслідок недійсності правочину, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на його користь 250 000,00 грн., стягнути сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Особа, яка не брала участі у розгляді справи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» (далі - ТОВ «Хімекс Лімітед») також не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просило рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року скасувати..

Постановою Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Хімекс Лімітед» закрито.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року скасовано, ухвалено у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю», про визнання Договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину задоволено.

Визнано недійсним Договір відступлення права вимоги, укладений 13 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за яким останній отримав від позивача 250 000,00 грн. та передав право вимоги до Приватного акціонерного товариства «Кременчуцький завод технічного вуглецю» про стягнення боргу за надання правової допомоги.

Застосовано реституцію, як наслідок недійсності правочину, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 250 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 3 492 грн. 40 коп. та за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у розмірі 5 338 грн. 60 коп., а всього: 8 731 грн. судового збору.

В подальшому, 10 березня 2023 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Євсюков Ф.Б. направив до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат, у якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді, у розмірі 50 000 грн.

Заява мотивована тим, що апеляційний суд, ухвалюючи у справі судове рішення, не вирішив питання про розподіл судових витрат. Заявник вказує, що позивачем було витрачено 50 000 грн. на правову допомогу в межах розгляду даної справи в суді.

Заперечень на заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Євсюкова Ф.Б. про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат від ОСОБА_2 до Київського апеляційного суду не надійшло.

У судове засідання в суді апеляційної інстанції, учасники справи не з`явились. Про причини своєї неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява представника ОСОБА_1 - адвоката Євсюкова Ф.Б. підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 - 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження розміру понесених витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги в суді, позивачем надано договір про надання правової допомоги № 17/02/22 від 17 лютого 2022 року, укладений між адвокатом Євсюковим Ф.Б. та ОСОБА_1, копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 17/02/22 від 17 лютого 2022 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 002797, копію ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1090907, детальний опис та розрахунок наданих послуг від 08 березня 2023 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 08 березня 2023 року, рахунок № 3 від 08 березня 2023 року на суму 50 000 грн., платіжну інструкцію кредитового переказу коштів на суму 50 000 грн., роздруківку виписки про рух коштів на рахунку фізичної особи-підприємця від 10 березня 2023 року.

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені адвокатом Євсюковим Ф.Б. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 25 000 грн.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 246, 270 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Євсюкоа Федора Борисовичапро ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат - задовольнити частково.

Прийняти до постанови Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року додаткову постанову.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисячі) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар