Провадження № 2-с/752/24/23
У Х В А Л А

24 квітня 2023 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню по справі № 752/16031/19 за заявою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляційних втрат, трьох відсотків річних та судових витрат відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», -

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання судового наказу у справі 752/16031/19 від 06.09.2019 таким, що не підлягає виконанню.

У даній заяві заявник зазначив, що 06.09.2019 року Голосіївським судом м. Києва був виданий судовий наказ за заявою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

На підставі судового наказу Голосіївським ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Вказує, що зазначений вище судовий наказ не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що його видано помилково, тому що обов`язок боржника (відповідача) відсутній повністю.

Дослідивши подану заяву, перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі заяви Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 6 вересня 2019 року Голосіївським судом м. Києва було видано судовий наказ у справі №752/16031/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 8317,05 грн, 3% річних у розмірі 241,43 грн, інфляційні втрати у розмірі 909,65 грн, судовий збір у розмірі 192,10 грн.

Постановою старшого державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Танащук О.М. від 24.11.2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про примусове виконання судового наказу № 752/16031/19, виданого 06.07.2021.

18 липня 2022 року до суду надійшла заява відповідачки ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 06.09.2019 року. Ухвалою від 16 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 повернуто без розгляду.

У своїй заяві про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_1 зазначає, що на момент видачі судового наказу в квартирі АДРЕСА_1 не проживала та не була зареєстрована, не мала права власності на неї.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформації відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА від 04.10.2022 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 22.08.2016 року.

Згідно з договором міни від 23 листопада 2017 року власником 41/100 частки квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

Доказів належності квартири АДРЕСА_1 за зазначеною вище адресою на праві власності відповідачу ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах внормовані Розділом VІ ЦПК України.

Згідно ч.3 ст.431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до змісту частин 1, 2 статті 432 ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2023 року у справі № 752/28022/21 у задоволенні позову ПАТ Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовлено з підстави відсутності правових підстав для задоволення позову.

У відповідності до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч.1, 5-7 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Отже, обставини, на які посилається ОСОБА_1 , як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є істотними, не підлягають доведенню при вирішенні даного спору та вказують на припинення обов`язку зі сплати заборгованості

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Керуючись ст.432 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

заяву боржника ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню по справі № 752/16031/19 за заявою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляційних втрат, трьох відсотків річних та судових витрат відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ, виданий 06.09.2019 р. Голосіївським районним судом м. Києва за заявою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя К.Г. Плахотнюк