Єдиний унікальний номер судової справи 490/6872/21
Номер провадження 22-ц/812/909/23
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

21 серпня 2023 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення, яке ухвалено Центральним районним судом міста Миколаєва 13 червня 2023 року, під головуванням судді Гуденко О.А., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина на 19/100 часток домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 , як її непрацездатна донька.

Постановою державного нотаріуса Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 20 липня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині в зв`язку з пропуском строку, встановленого законодавством для прийняття спадщини.

Позивач зазначає, що пропустила передбачений шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки з 2002 року знаходиться під спостереженням лікаря-терапевта з приводу гіпертоничної хвороби ІІ стадії, 2 ступеня, судинний ризик 3, ішемічної хвороби серця: кардіосклероз атеросклеротичний СН1, та постійно отримувала гіпотензивну і судинну терапію. Саме на підґрунті її захворювання вона у грудні 2020 року впала та отримала численні забої та струс головного мозку, та з цього періоду перебувала на лікуванні та обстеженні.

Саме хвороба стала причиною для несвоєчасного звернення до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , як єдиної спадкоємиці першої черги на обов`язкову частку у спадщині.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 липня 2022 року замінено відповідача у справі Миколаївську міську раду на належного відповідача - ОСОБА_3 .

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 червня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що підстави, на які посилається позивач, з урахуванням норм права та релевантної практики Верховного Суду, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила судове рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було надано належної оціни доказам, зокрема медичним документам, які були надані на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання відповідної заяви.

Звернуто увагу на те, що в період строку передбаченого для прийняття спадщини з лютого по травень 2021 року діяв карантин та були запровадженні обмежувальні протиепідемічні заходи з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, внаслідок чого всі установи були зачиненні.

Відповідач ОСОБА_3 , в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, просила розглядати справу за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повному обсязі.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) є донькою ОСОБА_4 (а.с.14).

Відповідач ОСОБА_3 є донькою позивача ОСОБА_1 та онукою спадкодавця ОСОБА_4 (а.с.36 зворот, 37).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с.31 зворот).

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори 19 лютого 2013 року, зареєстрований в реєстрі за №1-230, відповідно до якого заповіла все належне їй майно ОСОБА_3 (а.с.32).

24 грудня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до Першої миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.31).

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області для оформлення спадкових прав після смерті її матері ОСОБА_4 та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині в порядку ст.1241 ЦК України, як непрацездатна за віком.

Постановою державного нотаріуса Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 20 липня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині в зв`язку з пропуском строку, встановленого законодавством для прийняття спадщини (а.с.9-10).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.1220,1222,1270 ЦК України).

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Під спадкуванням обов`язкової частки мається на увазі особливий порядок спадкування, який не залежить від волі спадкодавця, викладеної в заповіті.

Більш того, ЦК України (стаття 1235) регламентує, що спадкодавець при складанні заповіту не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Якщо ж спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадщині, не прийме спадкове майно у встановлений законом строк чи відмовиться від спадщини, майно успадковується спадкоємцями за заповітом.

Частиною третьою ст.1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження №61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20 (провадження №61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі №145/148/20 (провадження №61-16153св20).

Як на поважність причин пропуску строку для звернення із заявою на прийняття спадщини позивач посилається на стан свого здоров`я.

На підтвердження вищевказаного позивачем було надано:

докази, на підтвердження відвідування лікаря окуліста (офтальмолога) 15 березня 2021 року з приводу погіршення зору (а.с.19);

докази, на підтвердження відвідування лікаря невропатолога 16 квітня 2021 року з приводу скарг на запаморочення, де з пояснень позивача лікарем зафіксовано, що біля двох місяців до того позивач впала на порозі, отримала травму, яка призвела до виникнення гематоми (а.с.18);

результати магнітно-резонансного томографічного обстеження від 21 травня 2021 року із висновком МРТ (а.с.17);

довідку Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №1009 від 16 липня 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_1 знаходиться під спостереженням лікаря-терапевта з 2002 року (а.с.20);

консультативний висновок офтальмолога від 05 серпня 2021 року (а.с.21).

Колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, дав належну оцінку доказам та обставинам, на які посилалася позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та відповідно дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 була обізнана щодо смерті ОСОБА_4 , тобто про відкриття спадщини, проте не надала доказів на підтвердження наявності у неї об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті її матері оскільки, не довела перед судом існування обставин, які б перешкоджали їй своєчасно звернутись до державної нотаріальної контори.

Також сам по собі факт знаходження ОСОБА_1 під спостереженням лікаря-терапевта без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Доказів на підтвердження тривалої хвороби позивача, яка б об`єктивно перешкоджала останній протягом встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, звернутися до нотаріуса, не надано ні суду першої інстанції, ні при розгляді судом апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин у тому контексті, який, на думку позивача свідчить про поважність причин пропуску нею строку для прийняття спадщини. Проте такі аргументи належним чином перевірені судом та спростовані під час розгляду справи з урахуванням установлених конкретних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що в період строку передбаченого для прийняття спадщини з лютого по травень 2021 року діяв карантин та були запровадженні обмежувальні протиепідемічні заходи з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, внаслідок чого всі установи були зачиненні, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу.

Так, для подання заяви про прийняття спадщини не обов`язково їхати до нотаріальної контори, оскільки законодавство не позбавляє спадкоємця права направити таку заяву за допомогою засобів поштового зв`язку.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 09 лютого 2022 року у справі №709/769/19 (провадження №61-13720св20).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 21 серпня 2023 року