Справа № 643/8172/23
Провадження № 2-з/643/48/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2023 м.Харків

Суддя Московського районного суд м. Харкова Осадчий О.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ткаченко Юлії Олегівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Костіна Юлія Сергіївна, про визнання недійсними договорів дарування, -

ВСТАНОВИВ:

До Московського районного суду м. Харкова 17 серпня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Ю.О., до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Костіна Ю.С., про визнання недійсними договорів дарування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 травня 2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та зареєстровано у реєстрі за № 61119.

Відповідно до вказаного договору позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник отримав від позикодавця, грошові кошти у розмірі 16 820 000 (шістнадцять мільйонів вісімсот двадцять тисяч) гривень 00 копійок, що за згодою сторін на день укладення цього договору в еквіваленті складає 500 000 (п`ятсот тисяч) євро 00 євроцентів, зі строком повернення боргу не пізніше 31 (тридцять першого) грудня 2021 року. Однак, ОСОБА_2 не виконав взятого на себе зобов`язання та у зазначений термін грошові кошти не повернув.

10 січня 2022 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів, однак ОСОБА_2 повідомив, що не може повернути позику через скрутне майнове становище та зазначив, що поверне борг найближчим часом. Проте, відповідач взяте на себе зобов`язання так і не виконав, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення грошових коштів за вищезазначеним договором.

У подальшому позивачу стало відомо, що 15 червня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договори дарування майна, а саме:

1)договір дарування нежитлових приміщень: підвалу № 26-33 площею 113,9 кв.м., 1-го поверху № 22-38, 24а, 27а, 30а, 36а, площею 256,2 кв.м., 2-го поверху 8-10, 12-19, 8а, 9а, 10а, 12а, 13а, 14а, 19а площею 247,8 кв.м., приміщення № 15а, 16а антресолі 2-го поверху площею 18,3 кв.м., приміщення № 14-23 мансарда площею 118,0 кв.м. в літ. «А-3», загальною площею 754,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костіною Ю.С. за № 420 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 63877264 від 15 червня 2022 року).

2)договір дарування квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костіною Ю.С. за № 423 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 63877358 від 15 червня 2022 року).

Позивач вважає, що вищезазначені правочини були вчинені з метою уникнення відповідальності ОСОБА_2 перед ним за невиконання договору позики, а тому просить визнати їх недійсними, а також скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Костіної Ю.С про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 63877264 від 15 червня 2022, №63877358 від 15 червня 2022, за вказаними договорами.

Разом із позовною заявою, представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту та заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України, його структурним підрозділам та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо наступного нерухомого майна:

- квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120;

- нежитлових приміщеннь: підвалу № 26-33 площею 113,9 кв.м., 1-го поверху № 22-38, 24а, 27а, 30а, 36а площею 256,2 кв.м., 2-го поверху 8-10, 12-19, 8а, 9а, 10а, 12а, 13а, 14а, 19а площею 247,8 кв.м., приміщення: № 15а, 16а антресолі 2-го поверху площею 18,3 кв.м., приміщення: № 14-23 мансарда площею 118,0 кв.м. в літ. «А-3» загальною площею 754,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Заяву обґрунтовано тим, що відповідачі по справі намагаються уникнути відповідальності шляхом зміни власника спірного майна. Здійснення ОСОБА_2 на користь своєї дружини ОСОБА_3 дарування свого майна свідчить про те, що відбулась перереєстрація майна лише з метою уникнення реалізації майна в примусовому порядку у рамках виконавчого провадження. При цьому, ОСОБА_3 також може здійснити відчуження цього майна третій особі, а задоволення позовних вимог можливе виключно за умови наявності нерухомого майна, яке є предметом оспорюваного правочину у володінні та розпорядженні відповідача ОСОБА_3 .

Представник позивача зазначає, що відчуження такого майна на користь третьої особи може ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення. Накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборона вчиняти певні дії щодо цього майна не завдасть шкоди та збитків власнику цього майна, не позбавляє її права на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, приходить до наступних висновків.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації у майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У відповідності до частини другої статті 149 ЦПК забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 10 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства слідує, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У силу ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2016 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У пункті 6 цієї постанови роз`яснено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляються необґрунтованими.

При вивченні матеріалів справи, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 25 травня 2021 року укладено договір позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та зареєстровано в реєстрі за № 61119.

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 , грошові кошти у розмірі 16 820 000 (шістнадцять мільйонів вісімсот двадцять тисяч) гривень 00 копійок, що за згодою сторін на день укладення цього договору в еквіваленті складає 500 000 (п`ятсот тисяч) євро 00 євроцентів, зі строком повернення боргу не пізніше 31 (тридцять першого) грудня 2021 року.

Пунктом 8 договору позики передбачено, що позичальник підтверджує позикодавцеві, що на момент укладення цього договору йому на праві особистої приватної власності належить нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 (сто дев`яносто один тире «А») та нежитлові приміщення: підвалу № 26-33 площею 113,9 кв.м., 1-го поверху № 22-38, 24а, 27а, 30а, 36а, площею 256,2 кв.м., 2-го поверху 8-10, 12-19, 8а, 9а, 10а, 12а, 13а, 14а, 19а площею 247,8 кв.м., приміщення № 15а, 16а антресолі 2-го поверху площею 18,3 кв.м., приміщення № 14-23 мансарда площею 118,0 кв.м. в літ. «А-3», загальною площею 754,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на яке в разі невиконання позичальником зобов`язань за цим договором, позикодавець матиме право звернути стягнення. У зв`язку з цим позичальник зобов`язується не здійснювати жодних дій щодо розпорядження (продавати, обмінювати, дарувати, передавати в заставу) вказаним вище нерухомим майном до моменту повного виконання зобов`язань за цим договором. У разі недодержання цієї умови позикодавець має право звернутися до суду, з метою визнання договору, предметом якого виступає вказане вище нерухоме майно, недійсним.

Тобто, умовами договору позики була передбачена заборона на відчуження майна, яке належало на праві власності ОСОБА_2 до моменту виконання зобов`язань за договором позики.

Як зазначає позивач, наразі між ним та ОСОБА_2 існує спір щодо невиконання зобов`язання за вказаним договором позики, при цьому майно, на яке він мав право звернути стягнення наразі відчужено на користь третьої особи.

Згідно з інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костіною Ю.С. проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень (рішення №63877264 від 15 червня 2022 року) щодо нежитлових приміщень: підвалу № 26-33 площею 113,9 кв.м., 1-го поверху № 22-38, 24а, 27а, 30а, 36а, площею 256,2 кв.м., 2-го поверху 8-10, 12-19, 8а, 9а, 10а, 12а, 13а, 14а, 19а площею 247,8 кв.м., приміщення № 15а, 16а антресолі 2-го поверху площею 18,3 кв.м., приміщення № 14-23 мансарда площею 118,0 кв.м. в літ. «А-3», загальною площею 754,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , на підставі договору дарування №420 від 15.06.2022, посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костіною Ю.С.

Окрім цього, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костіною Ю.С. проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень (рішення №63877358 від 15 червня 2022 року) щодо квартири АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3 , на підставі договору дарування №423 від 15.06.2022, посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костіною Ю.С.

Тобто, ОСОБА_2 відчужено належне йому майно на користь ОСОБА_3 , на яке позивач мав право звернути стягнення згідно умов вказаного вище договору позики.

За встановлених обставин суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник спір, заява про забезпечення позову у достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, заявником викладено свої доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі невжиття таких заходів, а зазначена представником позивача підстава та вид забезпечення позову є співмірними з пред`явленими вимогами.

На переконання позивача вказані вище договори дарування є нікчемними, їх укладення обумовлено наміром уникнення обов`язку виконання зобов`язання за договором позики. Питання обґрунтованості вимог позивача може вирішуватись під час подальшого судового розгляду.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна та скасування реєстрації прав власності на це майно, а також враховуючи доводи позивача про те, що ОСОБА_2 реалізував своє право на розпорядження майном у порушення укладеного між ними договору позики, суд приходить до переконання про існування реальної загрози, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.

З урахуванням змісту позовних вимог, мети забезпечення позову, співмірності позовних вимог та заходів для забезпечення захисту прав позивача, обґрунтування забезпечення позову, суд вважає за можливе задовольнити дану заяву шляхом забезпечення позову у визначений представником позивача спосіб.

При цьому суд виходить із того, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову встановлювати обставини, які мають значення для справи. Задоволення заяв про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті, і не порушує прав особи щодо користування та володіння належним їй майном, а лише обмежує у здійсненні прав на його відчуження на певний період, та у подальшому забезпечить ефективний захист прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Підстав, які б визначали необхідність застосування зустрічного забезпечення позову у порядку ст.154 ЦПК України, судом не встановлено.

Керуючись статтями 149-153, 157 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ткаченко Юлії Олегівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Костіна Юлія Сергіївна, про визнання недійсними договорів дарування задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту та заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України, його структурним підрозділам та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо наступного нерухомого майна:

- квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120;

- нежитлових приміщень: підвалу № 26-33 площею 113,9 кв.м., 1-го поверху № 22-38, 24а, 27а, 30а, 36а площею 256,2 кв.м., 2-го поверху 8-10, 12-19, 8а, 9а, 10а, 12а, 13а, 14а, 19а площею 247,8 кв.м., приміщення: № 15а, 16а антресолі 2-го поверху площею 18,3 кв.м., приміщення: № 14-23 мансарда площею 118,0 кв.м. в літ. «А-3» загальною площею 754,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційного скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через Московський районний суд м. Харкова або безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя О.В. Осадчий