ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3479/23 Справа № 242/37/23 Суддя у 1-й інстанції - Черков В.Г. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №242/37/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 25 січня 2023 року (суддя Черков В.І.),

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Селидівського міського суду Донецької області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, посилаючись на те, що 20 жовтня 2021 року ГУ ПФУ в Луганській області винесено рішення №07, яким йому відмовлено в призначенні йому пенсії у зв`язку з невідповідністю паспортних даних, зазначених у дипломі № НОМЕР_1 від 24 липня 1987 року. Тому, просив суд, встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить диплом № НОМЕР_2 , який заповнений російською мовою у відмінному відмінку на ім`я « ОСОБА_1 ».

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа залишено без розгляду.

З вказаною ухвалою не погодився заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , та оскаржив її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 25 січня 2023 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що своїй заяві ОСОБА_1 просив суд встановити юридичний факт того, що ОСОБА_1 належить диплом № НОМЕР_1 , який заповнений російською мовою у відповідному відмінку на ім`я « ОСОБА_1 », що повністю відповідає пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України. Ніякого встановлення факту наявності трудового стажу або незгоди з рішенням органу Пенсійного фонду України заявник не має та не звертався до суду з цим питанням. Заявнику не зрозуміло, з яких причин суд першої інстанції посилається на висновки постанови Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 706/1637/16-ц, а також постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 198/623/18, де в заявника були зовсім інші вимоги. Крім того, представником заявника в порядку ЦПК України, через «Електронний суд було подано заяву про можливість участі у судовому засіданні по справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів через сервіс EASYCON, проте, суд ніяким чином не відреагував на дану заяву представника заявника та залишив заяву про встановлення факту без розгляду, помилково побачивши в цьому питання спору про право.

Заінтересована особа своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про свідчать довідки про доставку повідомлення.

Представник заінтересованої особи ГУ ПФУ в Луганській області в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про свідчать довідка про доставку електронного листа.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що звертаючись до суду із заявою ОСОБА_1 просив встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить диплом № НОМЕР_2 , який заповнений російською мовою у відмінному відмінку на ім`я « ОСОБА_1 », у зв`язку з відмовою ГУ ПФУ в Луганській області в призначенні пенсії заявнику.

Залишаючи позов без розгляду суд зазначив, що у разі незгоди з рішенням органу, що призначає пенсію, особа має звертатися за захистом свого права, але не із заявою про встановлення факту належності диплому, а зі скаргою на рішення органу Пенсійного фонду України за правилами адміністративного судочинства, а також виходив із того, що із заявлених заявником вимог вбачається спір про право і дані вимоги не підлягають судовому розгляду в окремому провадженні.

Таке рішення суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до частин 1, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіряючи мотиви ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Частина 3 статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 315 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

За правовими позиціями Верховного Суду щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 судам роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Згідно пунктом 2 частини 1 статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту мають бути зазначені причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

Суд першої інстанції в порушення частини 4 статті 265 ЦПК України, згідно якої рішення суду, у тому числі, складається з мотивувальної частини із зазначенням: 1) фактичних обставин, встановлених судом, та змісту спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) доказів, відхилених судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування, не надав оцінки доказам, обмежившись лише посиланням на те, що заінтересована особа заперечує проти задоволення заяви, тому існує спір про право.

Згідно із частинами 1 - 3 статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Проте, суд першої інстанції не сприяв учасникам справи у здійсненні їх прав, не вжив заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Зазначені обставини свідчать про те, що під час розгляду заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен встановити всю сукупність дій, надати оцінку доказам заявника та запереченням заінтересованої особи та, проаналізувавши всі встановлені обставини, постановити висновок у справі.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що заявник просив суд підтвердити лише належність йому правовстановлюючого документа, а саме диплома № НОМЕР_1 від 24 липня 1987 року, оскільки маються неточності в написанні його по батькові, що у подальшому надасть йому можливість на виникнення, зміну або припинення охоронюваних законом прав, свобод та інтересів, а також здійснення особистих майнових чи немайнових прав, які належать йому відповідно до положень статті 46 Конституції України.

Залишаючи заяву без розгляду в зв`язку з існування спору про право, суд не звернув належної уваги на те, що заявник звернувся до суду не із заявою про встановлення трудового стажу, а звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності диплому, виданому на ім`я заявника.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Враховуючи зазначені вище обставини, спір про цивільне право між заявником та Головним управлінням Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії відсутній, оскільки в даному випадку вирішується питання лише про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документа, що підтверджує стаж, оскільки по батькові, яке зазначено в документі, не збігається з по батькові особи за паспортом.

Встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії, що є метою встановлення факту належності диплому, здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення/відмови у призначенні підлягає оскарженню у встановленому законом порядку. Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

Крім того, Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

У пункті 26 наведеного вище Порядку визначено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

3 урахуванням наведеного, вимоги заявника у частині встановлення факту належності йому диплому, в яких по-батькові заявника вказано « ОСОБА_3 » (російською) замість вірного « ОСОБА_4 » (російською) за загальним правилом можуть бути предметом розгляду суду у порядку, передбаченому главою 6 розділу IV ЦПК України.

Відтак, залишення заяви без розгляду з підстав існування спору про право є помилковим і без розгляду по суті такої заяви порушить право особи на здійснення особистих майнових чи немайнових прав, які належать їй відповідно до положень статті 46 Конституції України.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки районним судом було допущено порушення норм процесуального права при вирішенні питання про залишення заяви без розгляду, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 25 січня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста