Справа 206/334/23
Провадження 2/206/344/23
31 травня 2023 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Кушнірчука Р.О.,
при секретареві Глущенко Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа П`ята дніпровська державна нотаріальна контора Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про встановлення юридичних фактів та визнання права власності в порядку спадкування,
за участю: представника позивача - адвоката Боровик Л.О.,-
26 січня 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який був двоюрідним братом позивача та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді по частині домоволодіння розтвшованого за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій розташоване вказане домоволодіння. ОСОБА_4 протягом життя декілька разів одружувався. Від обох шлюбів мав по одному сину: від першого шлюбу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та від другого шлюбу ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які обидва на час його смерті були повнолітніми. Після другого розлучення ОСОБА_4 повернувся мешкати до будинку своєї матері ОСОБА_5 де був знову зареєстрований у 2001 р. і мешкав до дня своєї смерті. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати спадкодавця ОСОБА_5 . Після смерті тітки позивача ОСОБА_5 у спадковому будинку залишився мешкати лише її син, а позивача двоюрідний брат ОСОБА_4 де і мешкав до дня своєї смерті у 2018 р. Оскільки позивач мешкає через один будинок від будинку двоюрідного брата -спадкодавця, а він після смерті матері у 2003 року залишився один, вони весь час підтримували тісні братські стосунки. Позивач допомагала йому у веденні господарства, дбала про брата та доглядала за його садибою. Позивач приходила до спадкодавця та готувала йому їжу, поралася по господарству, а брат допомагав їй фізично, оскільки вона на той час вже була розлучена і мешкала у будинку разом із своїми двома дітьми. Приблизно у червні 2012 р. у двоюрідного брата позивача -спадкодавця погіршився стан здоров`я, почалися проблеми із серцем. Оскільки він з рідною сестрою близьких стосунків не підтримував, з рідними дітьми від попередніх шлюбів - відповідачами не спілкувався, тож у нього нікого з близьких поруч не залишилося окрім позивача, яка переїхала мешкати у будинок свого брата доглядати його та допомагати по господарству. Позивач разом з спадкодавцем вели спільне господарство та кошти у них були спільні, які вони витрачали на поліпшення будинку, оплату комунальних послуг, харчування та проводили ремонтні роботи в домоволодінні.
ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець помер. Сестра спадкодавця ОСОБА_6 на спадщину не претендує, обидва сини спадкодавця відповідачі були присутні на похороні спадкодавця, повідомили позивача, що спадковий будинок їх батька їм не потрібен, вони на нього не претендують і приймати спадщину не будуть, а залишають її позивачу оскільки весь цей час позивач про нього піклувалася, доглядала та єдина займалася похованням свого брата - спадкодавця. Після поховання і до цього часу відповідачі до спірного домоволодіння не приходили. Таким чином позивач завжди вважала, що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном та проживанням в ньому відповідно до ст. 1268 ЦУ України, тому і не зверталася у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, і тому їй непотрібно додержуватись будь-яких строків щодо подання заяви про прийняття спадщини. У липні 2022 року з метою впорядкування документів позивач звернулася до державного нотаріуса П`ятої ДДНК Рівної О.В. із заявою для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй 27 липня 2022 року державним нотаріусом П`ятої ДДНК Рівною О.В. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у зв`язку з відсутністю реєстрації місця проживання разом із спадкодавцем та не подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку з чим їй рекомендовано звернутися до суду. На час звернення до суду власником домоволодіння на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 15.08.1955р. є померла у 2003 р. мати спадкодавця ОСОБА_5 .. Власником земельної ділянки площею 0,0763 га. на підставі державного акту на право приватної власності від 23.05.1997 р.є ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадкодавець ОСОБА_4 за життя прийняв вказану спадщину після смерті ОСОБА_5 , шляхом подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом разом із сестрою в рівних частках, але не встиг оформити за собою право власності на вказане майно. Відповідачами по даній справі є його діти, як спадкоємці першої черги. Позивач яка звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті двоюрідного брата ОСОБА_4 вважає себе спадкоємцем, оскільки проживала разом з ним на час відкриття спадщини після смерті останнього. Оскільки позивач юридично не зареєстрована разом із спадкодавцем на день його смерті, є розбіжності в написанні в правовстановлюючих документах на спадкове майно по батькові матері спадкодавця та їй відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, вона звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить суд встановити факт належності правовстановлюючих документів ОСОБА_5 , а саме: (рос.мов.) договора о предоставлении в бессрочное пользование земельного участка для строительства индивидуального жилого дома» от 15.08.1955г. та державного акту на право приватної власності серії ДП Д* № 002791 від 23.05.1997р. на земельну ділянку площею 0,0763 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої на території АДРЕСА_1 ; встановити факт проживання позивача - ОСОБА_1 разом із двоюрідним братом ОСОБА_4 померлим ІНФОРМАЦІЯ_6 , однією сім`єю з червня 2012 року і по день смерті ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 та визнати за нею право власності на частину домоволодіння та земельної ділянки розташованих за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Ухвалою суду від 2 березня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано від П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 133/2022 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с.58).
Ухвалою суду від 3 квітня 2023 року було витребувано від Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області належним чином завірену копію спадкової справи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.73).
Ухвалою суду від 12 квітня 2023 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись, про поважні причини неявки до суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення.
Третя особа представник П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Також, в судовому засіданні за клопотанням представника позивача було допитано свідків.
Так, свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є сусідкою спадкодавця ОСОБА_4 . Їй відомо, що ОСОБА_4 після смерті матері проживав один. В подальшому до нього переїхала позивач та вони вели з ним спільне господарство. Після його смерті позивач продовжує мешкати у будинку.
Свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що вона є колишньою дружиною спадкодаця ОСОБА_4 та матірю відповідача 1 по справі, однак підтримувала з ним добрі стосунки і приходила в гості. Бачила, що з 2012 р. до нього переїхала його двоюрідна сестра позивач, яка вела з ним спільне господарство, доглядала до смерті його та домоволодіння. Поховала спадкодавця та продовжує жити в його будинку.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що підтримував дружні стосунки з ОСОБА_4 , бачив що з 2012 р. з ним мешкала його сестра, яка доглядала його та дім, а також коли ОСОБА_4 помер, вона його поховала. На теперішній час вона мешкає у спадковому будинку.
Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини, зміст спірних правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що - рос.мовою « ОСОБА_9 на основании договора о предоставление в бессрочное пользование земельного участка для строительства индивидуального жилого дома от 15.08.1955г.» належав житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно рос.мовою «реєстраційного удостоверения от 21.11.1978 г. на вищевказаний будинок власником зазначено рос.мовою « ОСОБА_9 ».
Згідно рос. мовою «Акта прийомки индивидуального жилого дома» в експлуатацію забудовником будинку вказано рос. мовою « ОСОБА_9 ».
Як вбачається з копії Державного акту на право приватної власності на землю, серії ДП Д* № 002791 від 23 травня 1997 року, що зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 002791, ОСОБА_9 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 20.02.1997р. № 212, також належить земельна ділянка площею 0,0763 га в межах згідно з планом за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно листа начальника відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26.07.2022р. вих. № 0-4-0.38-1799/299-22-0.38 станом на 31.12.2012р. у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0763га на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 23.05.1997р., за ОСОБА_9 .
Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 (батько позивача), ІНФОРМАЦІЯ_8 , АДРЕСА_2 , виданого Карла-Маркською поселковою радою Дніпропетровського району, Дніпропетровської області батьками останнього є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
ОСОБА_1 (батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що Самарським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис про смерть № 282, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
Згідно копії повторного свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , серії НОМЕР_2 , виданого Дніпровським відділом ДРАЦС у м. Дніпрі ПСМУМЮ м. Дніпро, батьками останньої є ОСОБА_1 та ОСОБА_12 .
Відповідно до копії свідоцтва про народження рос. мов. « ОСОБА_13 » (мати спадкодавця, тітка позивача по лінії батька), ІНФОРМАЦІЯ_11 , № 60 , виданого Карла-Маркською сільською радою, Карла-Маркського району,Дніпропетровської округу, батьками останньої зазначено рос.мов. « ОСОБА_10 ».
Відповідно до копії свідоцтва про одруження складений рос.мовою ОСОБА_13 (мати спадкодавця, тітка позивача по лінії батька), 15.11.1949 г. серии ЯР, № 215282, последней заключен брак с ОСОБА_14 , а фамилию сменено на ОСОБА_15 , виданого пос. Карла-Маркса, Днепропетровського района и области».
Як вбачається з копії свідоцтва про народження складеного рос.мовою « ОСОБА_16 » (спадкодавця, двоюрідного брата позивача по лінії батька), ІНФОРМАЦІЯ_12 , серии НОМЕР_3 , выданого Карла-Маркковским поселковым советом, Дніпропетровского района и области, родителями последнего указаны ОСОБА_14 ОСОБА_9 ».
ОСОБА_17 (батько спадкодавця) помер ІНФОРМАЦІЯ_13 , про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Самарської районної ради м. Дніпропетровська зроблено відповідний актовий запис № 1436, від 29.12.2000р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 .
ОСОБА_5 (мати спадкодавця ОСОБА_4 - тітки позивача) померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що відділом реєстрації актів громадянського стану Самарського району управління юстиції м. Дніпропетровська зроблено відповідний актовий запис про смерть № 493, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 .
ОСОБА_4 (спадкодавкць, двоюрідний брат позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що Центральним районним у м.Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис № 149, від 19.04.2018р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 .
В судовому засіданні також було оглянуто копію спадкової справи № 269/03 від 20.05.2003р. заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ..
З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що 20 травня 2003 року до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_18 із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 16.02.2001 р. на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , яка відкрилась після смерті її тітки ОСОБА_5 на яку згодом отримала свідоцтво про право на спадщину за заповідом від 29.12.2005р.
З матеріалів вказаної спадкової справи також вбачається, що в серпні 2003 року до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_6 із заявами про прийняття спадщини за заповітом від 22.12.2000 р. на усе належне майно, де б воно не було та з чого б не складалося, в тому числі належний будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка відкрилась після смерті їх матері ОСОБА_5 , які спадщину так і не оформили.
Згідно державного акту серії ДПД*№002791 від 23.05.1997р. земельна ділянка площею 0,0763 га розташована на території АДРЕСА_1 передана у власність на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 20.02.1997 № 212 ОСОБА_9 .
В судовому засіданні також було оглянуто копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 .
З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що 13 травня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті її двоюрідного брата ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Постановою державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Рівною О.В. від 27 липня 2022 року позивачу ОСОБА_1 відмолено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння та земельну ділянку розташованих за адресою АДРЕСА_1 , після ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій стало те, що ОСОБА_1 не була зареєстрована на день смерті ОСОБА_4 разом із ним за однією адресою, тобто вона вважається спадкоємицею, яка пропустила строк для прийняття спадщини.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище ім`я по-батькові, місце та час народження якої, що зазначені в документів не збігаються з ім`ям по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян.
Також згідно п. 12 вищевказаної Постанови, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.
Постановою Великої Палати Верховного суду від 08.11.2019 по справі № 161/853/19 визначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
В судовому засіданні встановлено, підтверджено матеріалами справи та показами свідків, що ОСОБА_5 (тітка позивача та мати спадкодавця) дійсно є власницею домоволодіння та земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1 .
Виходячи з системного аналізу наданих позивачем доказів судом встановлено, що у зв`язку з розбіжностями у написанні по батькові ОСОБА_5 у рос.мом. «договоре о предоставлении в безсрочное пользование земельного участка для строительства индивидуального дома`від 11.10.1955р. та реєстраційному посвідченні цього договору від 21.11.1978 р., а також в невірно зазначеному прізвищі ОСОБА_5 в державному акті на право приватної власності на землю, на теперішній час позивач ОСОБА_1 не може іншим чином підтвердити належність правовстановлюючих документів померлій ОСОБА_5 , частину спадщини якої прийняв її син ОСОБА_4 за заповітом, який також помер та на спадщину якого претендує позивач.
Тобто, встановлення належності правовстановлюючих документів в судовому порядку дійсно має юридичне значення, оскільки дає можливість позивачу реалізувати своє право на отримання спадщини, що відкрилась після смерті її двоюрідного брата ОСОБА_4 .
Отже, виходячи з викладеного, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документу на домоволодіння та державного акту на земельну ділянку розташованого за адресою АДРЕСА_1 , оскільки встановлення цих фактів має юридичне значення для позивача, не суперечить чинному законодавству і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів.
Статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Норма статті 315 ЦПК України щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки застосовується до правовідносин, які виникли з 01 січня 2004 року (набрання чинності Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року № 2947-ІІІ).
Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину, як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту мають настати певні юридичні наслідки.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року пунктом 21 передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однієюсім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли досебе дитину як члена сім`ї, тощо.
Враховуючи наведене, до спадкоємців четвертої черги можуть належати і інші особи, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв`язках.
Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, ознайомившись з доданими до позову документами: квитанціями на прибдання будівельних матеріалів на поліпшення домоволодіння, документів підтверджуючих, що похованням ОСОБА_4 займалася позивач, допитаних по справі свідків, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині встановлення факту спільного проживання позивача ОСОБА_1 разом з двоюрідним братом ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_6 однією сімєю з червня 2012 р. і по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Крім того, згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу)
Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 1265 ЦК України визначено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За змістом ч.ч. 1,3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину
Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).
За змістом роз`яснень абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові лише за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.
Так, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі домоволодіння, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належали домоволодіння та земельна ділянка площею 0,0763 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Її спадщина була прийнята ОСОБА_4 (двоюрідний брат позивача) та ОСОБА_6 у встановлений законом строк в рівних частках.
Проте, свої спадкові права на домоволодіння та земельну ділянку за вказаною адресою спадкодавець ОСОБА_4 за життя оформити не встиг, хоча фактично спадщину у вигляді частини вказаного домоволодіння та земельної ділянки прийняв відповідно до положень ч. 1,5 ст. 1268,1269,1270 ЦК України, оскільки у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_5 та користувався спадковим майном, але ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, так і не оформивши спадщину отриману після смерті матері юридично.
Так, якщо за життя спадкодавець ОСОБА_4 набув права власності на відповідну частину нерухомого майна, то його спадкоємець також набуває права власності у порядку спадкування.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Так, Верховний Суд України 4 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними».
Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що померлий ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті матері на частину майна, що залишилося після смерті матері ОСОБА_5 , яка є юридичним власником спірного домоволодіння на підставі окрім договору від 15.08.1955р., ще й на підставі рішення виконавчого комітету Ігренської міської ради депутатів працюючих від 10.09.1974р., оригінал якого втрачено і є в наявності лише видана з архіву копія.
Виходячи із того, що судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 із померлим спадкодавцем ОСОБА_4 станом на час відкриття спадщини, ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 .
Тобто, на теперішній час, позивач ОСОБА_1 має право на спадкування зазначеного спадкового майна у вигляді 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , як спадкоємець четвертої черги за законом після смерті свого двоюрідного брата ОСОБА_4 , однак позбавлена можливості оформити право власності на вказане спадкове майно у позасудовому порядку, оскільки в неї відсутній один з оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Отже, виходячи з усіх цих обставин, суд вважає правильним на підставі ст. 392 ЦК України, захистити суб`єктивне документально не підтверджене право власності позивача на нерухоме майно, яке за законом належить позивачу.
Таким чином, суд також вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності у порядку спадкування та визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим, враховуючи заяву позивача суд залишає судові витрати за позивачем.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа П`ята дніпровська державна нотаріальна контора Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про встановлення юридичних фактів та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.
Встановити факт належності правовстановлюючих документів, а саме :
-державного акту на право приватної власності серії ДП Д* № 002791 від 23.05.1997 р. на земельну ділянку площею 0,0763 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої на території АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_9 як належний ОСОБА_5
Встановити факт проживання ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_7 ) разом із двоюрідним братом ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_12 померлим ІНФОРМАЦІЯ_6 , однією сім`єю з червня 2012 року і по день смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Визнати за ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_7 ) право власності на частину домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. А1, прибудови літ. а2 загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 36,4 кв.м., погрібу літ. а2, ганку літ. а3, літньої кухні літ. Б1, споруд № 1-6,I в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_12 померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Визнати за ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_7 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_12 померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 право власності на частину земельної ділянки площею 0,0763 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої на території АДРЕСА_1 згідно державного акту на право приватної власності серії ДП Д* № 002791 від 23.05.1997р.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук