Провадження № 2/752/199/23
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
01 травня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання Давиденко С.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -
у липні 2018 року представник ДП «КиївГазЕнерджи» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.
В обгрунтування заявлениї позовних вимог, які в подальшому зменшив, позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами природного газу, постачання якого з 01 липня 2015 року здійснює ДП «КиївГазЕнерджи» на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26 червня 2015 року. Відповідно до довідки від 04.08.2017 року № 3472, виданої комунальним концерном «Центр комунального сервісу», відповідачі прописані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Постачання газу здійснювалося на підставі пропозиції укласти договір оферти, що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опублікованого 26 червня 2015 року в газеті «Сегодня» № 116.
Всі побутові споживачі, які продовжували після 30 червня 2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти договір про надання послугу з газопостачання та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно.
У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01 липня 2015 року, він є таким, що з 01 липня 2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання.
Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є договором приєднання, затверджений Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року .
Цей договір, укладається на невизначений строк шляхом приєднання споживачів до умов цього договору та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Фактом згоди на приєднання споживача до умов договору постачання природного газу є фактичне споживання природного газу відповідачем.
Відповідно до умов договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку визначеному цим договором.
Згідно з п. 10 Правил надання населенню послуг з газопостачання, розрахунок населення за надані послуги з газопостачання починаючи з 01.04.2015 року здійснюється за роздрібними цінами на природний газ, що використовується для потреб населення: з 01.04.2015 по 30.04.2016 діяла ціна на газ у розмірі 7,188 грн за 1 куб. метр; з 01.05.2016 по 31.03.2017 - 6,879 грн; з 01.04.2017 - 6,9579 грн.
У порядку і на підставі ст. 32 ЦПК України та ч. 3 ст. 96 ЦПК позивач 09.11.2017 звернувся до суду в порядку наказного провадження із заявою про стягнення боргу з боржників з урахуванням трьох відсотків річних і інфляційних втрат.
10.11.2017 ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва у прийнятті заяви ДП «Київгазенергджи» відмовлено.
У зв`язку з порушенням відповідачами порядку розрахунків, встановлених договором та Правилами у них виникла заборгованість за період з 01.07.2015 по 31.08.2017 року у розмірі 2429,45 грн, інфляційне збільшення заборгованості становить 320,80 грн, 3% річних - 75,88 грн, а тому позивач і звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Сторонам було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень (а.с. 22).
У судовому засіданні сторони у справі не з`явилися.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. В розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судові повістки вважаються доставленими.
В установлений процесуальним законодавством строк відзив на позовну заяву не надійшов.
Суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідачів.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві від 9.08.2018 відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 27.01.2009 року, що підтверджується також довідкою комунального концерну «Центр комунального сервісу» Голосіївського району м. Києва № 3472 від 04.08.2017 (а.с. 14,21).
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Голосіївської РДА № 2930342 від 02.04.2019 року відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за вказаною вище адресою з 30.01.2017 року (а.с. 43).
За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до вимог ст. 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» в 2015 році відбулося реформування газової сфери, яке зокрема полягало у відокремленні функцій з постачання від функцій розподілу природного газу.
З 01.07.2015 року послуги з газопостачання побутовим споживачам природного газу на території м. Києва здійснює ДП «КиївГазЕнерджи» на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26 червня 2015 року (а.с. 7).
Пропозицію споживачам укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опубліковано 26 червня 2015 року в газеті «Сегодня» за № 116 (а.с. 12-13).
Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції.
Як вбачається з матеріалів справи, після 30.06.2015 року відповідачі отримують на території ліцензійної діяльності ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, а отже засвідчили бажання укласти договір про надання послуг з газопостачання та прийняли пропозицію повністю, безумовно.
У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01 липня 2015 року, він є таким, що з 01 липня 2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання.
Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про незгоду відповідачів отримувати природний газ за адресою: АДРЕСА_1 , або припинення газопостачання споживачеві.
Газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювалося у порядку, передбаченому договором постачання природного газу побутовим споживачам з урахуванням вимог Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМ України № 2246 від 09.12.1999 , що діяла з 02.03.2015 по 16.07.2016 , та правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015.
Згідно п.1 договору, постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачеві, членам його сім`ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, житловому будинку, для побутових потреб, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати за надані послуги з газопостачання за встановленими цінами у строки та на умовах, що передбачені цим договором.
Відповідно до п.3 договору, споживач розраховується з постачальником за надані послуги з газопостачання за роздрібними цінами на природний газ, що використовується для потреб населення, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Вартість спожитого відповідачем газу визначається множенням обсягів спожитого газу і чинних тарифів на природний газ, які встановлюються Постановою Нац. комісії від 03.03.2015 року «Про встановлення роздрібних цін на природний газ, що використовується для потреб населення» та постановою Кабінету Міністрів № 758 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу та змінами та доповненнями.
Згідно пункту 10 Правил надання населенню послуг з газопостачання, розрахунок населення за надані послуги з газопостачання, починаючи з 01 квітня 2015 року здійснюється за роздрібними цінами на природний газ, що використовується для потреб населення, диференційованими залежно від місячного обсягу та видів споживання, що встановлені НКРЕКП, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу.
Відповідно до п. 4.6. Договору розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надання протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Типовий договір, укладається на невизначений строк шляхом приєднання споживачів до умов договору та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Так, сторона позивача у позовній заяві зазначає, що відповідачі є споживачем природного газу, оскільки між сторонами укладений договір шляхом фактичного споживання природного газу.
Нормами Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини. Згідно ч. 1 ст. 12 цього Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
За вимогами п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.
Аналогічні положення містяться в ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно яких споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
В свою чергу положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать, зокрема: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу. За положеннями ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Згідно положень ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.
Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.
Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.
Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку.
Як зазначає представник позивача, зв`язку з порушенням відповідачами порядку розрахунків, встановлених договором та відповідними нормативно - правовими актами, у останніх виникла заборгованість за період липня 2015 р. - по серпень 2017 р. у розмірі 2429,456 грн (а.с. 15).
Вбачається, що належних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачами суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Відтак, вимога позивача щодо стягнення з відповідача основної суми заборгованості у сумі 2429,45 грн. підлягає задоволенню.
Відповідач, не сплативши у строк вартість послуг, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Позивач також просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення заборгованості , три проценти річних.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат та три проценти річних.
Відповідно до наданого розрахунку інфляційне збільшення заборгованості становить 320,80 грн., 3% річних - 75,88 грн. (а.с. 17-18).
За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов`язань, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ДП «КиївГазЕнерджи» в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних.
З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.
З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 962 грн та заяви про видачу судового наказу у розмірі 800 грн. .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625, 642, 714 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 19, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 258, 259, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд -
позов Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя К.Г. Плахотнюк