Справа № 172/568/23
Провадження № 2/172/140/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2023 Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Битяка І.Г. за участі секретаря судового засідання - Глушко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Третя особа-1 Виконавчий комітет Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Третя особа-2 Орган опіки та піклування виконавчого комітету Васильківської селищної ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з відповідачем перебуває у шлюбі зареєстрованому 04 листопада 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 92. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей, доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . До жовтня 2022 року вони проживали однією сім`єю, але протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства. Вважає подальше збереження шлюбу не доцільним.

Крім того, щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу з відповідачем було досягнуто згоди щодо проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 2008 року народження, разом за матір`ю ОСОБА_2 , але не досягнуто домовленості стосовно визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_6 2014 року народження. Доцільно встановити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 2014 року народження з батьком ОСОБА_1 за адресою його проживання. Матір дитини ОСОБА_2 може безперешкодно спілкуватись з дитиною, попередньо повідомивши про свої наміри батькові дитини, батько не повинен суперечити спілкуванню сина з матір`ю.

Просить суд розірвати шлюб та визначити місце проживання дитини з нею.

Ухвалою судді від 26.04.2023 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_7 надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує, строк для примирення просить не надавати.

Відповідачка ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище " ОСОБА_2 ".

Третя особа-1 Виконавчий комітет Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечує.

Третя особа-2 Орган опіки та піклування виконавчого комітету Васильківської селищної ради явку представника у судове засідання не забезпечила, причини неявки суду не повідомили про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.

Згідно зі ст. 112 Сімейного Кодексу України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 04 листопада 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 92. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей, доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 2008 року народження, разом за матір`ю ОСОБА_2 , але не досягнуто домовленості стосовно визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_6 2014 року народження. Доцільно встановити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 2014 року народження з батьком ОСОБА_1 .

На даний час подружжя фактично припинило шлюбні відносини, жодна із сторін не прагне до збереження сім`ї та шлюбу, тому суд вважає, що розірвання шлюбу відповідає інтересам обох сторін, оскільки його збереження суперечило б вимогам ст. 56 СК України, якою заборонено примушування до шлюбних відносин чи їх збереження та порушувало б права сторін на особисте життя.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого законом.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини разом з батьком повністю відповідає інтересам малолітньої дитини - ОСОБА_6 , 2014 року народження.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задоволені, то з відповідача на її користь слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого нею судового збору за подання позову до суду в сумі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, ст.ст. 110-113, 115, 141, 160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 200, 206, 211, 247, 259, 263, 279 ЦПК України, -

У Х В А Л И В

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

2. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 04 листопада 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 92. Які мають неповнолітніх дітей, доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3. Після розірвання шлюбу відповідачу залишити прізвище « ОСОБА_2 ».

4. Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання його батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду в сумі 1073,60 грн.

6. Копію рішення суду, після набрання ним законної сили, надіслати до Васильківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Битяк