Справа № 905/138/2012
Провадження № 6/342/7/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Матієк І.П.

за участю:

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Городенківський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, (м.Івано-Франківськ) про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

До Городенківського районного суду Івано-Франківської області надійшла заява від представника ОСОБА_2 адвоката Візінського В.В., заінтересована особа: Городенківський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, (м.Івано-Франківськ), в якій представник Богданюк Л.М. просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , встановлене на підставі ухвали Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25.09.2012 у справі №905/2511/2012.В обґрунтування заяви зазначив, що Городенківським районним судом Івано-Франківської області прийнято ухвалу від 25.09.2012 у справі №905/2511/2012, якою подання начальника ВДВС Городенківського РУЮ задоволено та тимчасово обмежено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, у праві виїзду за межі України. Відповідно до відповіді заінтересованої особи від 24.03.2023, ОСОБА_2 , тобто заявник, не являється боржником у Городенківському ДВС. Також, вона не значиться у Єдиному реєстрі боржників. Однак, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ухвали Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25.09.2012 у справі №905/2511/2012 не знято. Законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. Разом з цим, відповідно до відповіді заінтересованої особи від 24.03.2023, ОСОБА_2 , тобто заявник, не являється боржником у Городенківському ДВС, не значиться у Єдиному реєстрі боржників. Отже, на даний час відсутні будь-які законні підстави для обмеження права громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд з України.

В судовому засіданні представник заявника подану заяву підтримав з підстав, викладених у заяві. Просив задовольнити. Крім того, надав суду інформацію Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91/Б-5878-8563 від 02.05.2023.

Представник Городенківського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився. Подали лист, в якому просили судовий розгляд даної справи проводити без їхнього представника. Також в листі зазначили, що одночасно повідомляють про те, що на виконанні у відділі знаходилось виконавче провадження №33385329 про примусове виконання виконавчого листа №905/138/2012 від 28.05.2012 виданого Городенківським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» - 32519,80 грн. заборгованості за кредитним договором та 325,20 грн. судового збору, який було повернуто на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність майна у боржника). Станом на 06.04.2023 банк повторно не пред`являв до примусового виконання вищевказаний виконавчий документ. Матеріали виконавчого провадження №33385329 знищені на підставі ч.2 розділу ХІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців».

Про розгляд заяви також повідомлений ПАТ КБ «ПриватБанк», однак представник в судове засідання не з`явився.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що буде відповідати приписам ст.247 ч.2 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши письмові заяви, перевіривши матеріали справи і оцінивши досліджені докази в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 07.03.2012 по справі №905/138/2012 позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 32519,80 грн. задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 32519,80 грн. заборгованості за кредитним договором та 325,20 грн. судового збору, що були останнім сплачені при подачі заяви до суду. Рішення набрало законної сили 02.04.2012.

28.05.2012 на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист по справі №905/138/2012. Боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягувач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Постановою державного виконавця державної виконавчої служби Городенківського районного управління юстиції від 12.07.2012 відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа №905/138/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» - 32519,80 грн. заборгованості за кредитним договором та 325,20 грн. судового збору.

Ухвалою суду від 25 вересня 2012 року тимчасово обмежено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань відповідно до виконавчого листа №905/138/2012 від 28.05.2012 року Городенківського районного суду Івано-Франківської області. Дану ухвалу для виконання направлено до адміністрації Державної прикордонної служби України.

Інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91/Б-5878-8563 від 02.05.2023 стверджується, що станом на 12:05 02.05.2023 у Державній прикордонній службі України з 19.10.2012 перебуває на виконанні ухвала Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25.09.2012 у цивільній справі №905/2511/2012 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобов`язань відповідно до виконавчого листа №905/138/2012 від 28.05.2012 року Городенківського районного суду Івано-Франківської області.

Згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Частиною 3, 4 вказаної статті визначено, що суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

При вирішенні питання про відсутність підстав для застосування встановлених судом обмежувальних заходів мають враховуватися, європейські принципи (пропорційність втручання, легітимність мети тощо), а також конкретні обставини, які мають свідчити про виконання боржником своїх обов`язків та характер перешкод, що створюють встановлені обмеження для певної особи.

У справі «Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria)» (рішення від 26.11.2009, заява № 34383/03) Європейський суд визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям, а саме ґрунтуватися на законі; переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції; та знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому вжиття обмежувальних заходів з метою стягнення неоплачених боргів може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості (пункт 49).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення у справах «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96; «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35; «Рінер проти Болгарії», § 121).

Європейський Суд підкреслює, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, щоб порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин (пункт 50).

У справі «SoeringvsUK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Як слідує із листа Городенківського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, (м.Івано-Франківськ) №109/9 від 27.04.2023 на виконанні у відділі знаходилось виконавче провадження №33385329 про примусове виконання виконавчого листа №905/138/2012 від 28.05.2012 виданого Городенківським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» - 32519,80 грн. заборгованості за кредитним договором та 325,20 грн. судового збору, який було повернуто на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність майна у боржника). Станом на 06.04.2023 банк повторно не пред`являв до примусового виконання вищевказаний виконавчий документ. Матеріали виконавчого провадження №33385329 знищені на підставі ч.2 розділу ХІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців».

Із витягу з виконавчого провадження наданого Городенківським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, (м.Івано-Франківськ) встановлено, що старшим державним виконавцем 27.12.2012 винесено постанову про поверненння виконавчого документа стягувачу (п.2 ч.1 ст. 47).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 11.1. та п. 11.4. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, (в редакції яка діяла на момент прийняття постанови про повернення виконавчого листа, а саме: 27.12.2012) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням. А у разі виконання боржником відповідних зобов`язань, у тому числі зі сплати аліментів, а також у зв`язку із закінченням виконавчого провадження державний виконавець виносить відповідну постанову, копія якої підлягає обов`язковому направленню до Адміністрації Державної прикордонної служби України для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю.

З даної Інструкції слідує, що станом на час відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №905/138/2012 від 28.05.2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» - 32519,80 грн. заборгованості за кредитним договором та 325,20грн. судового збору (постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.07.2012) і станом на час повернення вказаного виконавчого листа (постанова про повернення виконавчого листа стягувачу від 27.12.2012) тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом було покладено на суд, а скасування обмеження виїзду у звязку з виконанням обовязку за рішенням, що перебувало на виконанні, було покладено на державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-ХІV від 21.04.1999), у разі закінчення виконавчого провадження (стаття 49) (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної- виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (стаття 48), арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документу стягувачу без виконання на підставі статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-ХІV від 21.04.1999), зняття арешту з майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення, не передбачено.

Положеннями частинами 5 статті 441 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду заяви) встановлено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 441 ЦПК України мотивування є обов`язковою вимогою заяви боржника про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду за кордон. При чому вмотивованість заяви - це відображення всіх мотивів та обґрунтувань заяви у її змісті, які забезпечені повнотою доказів, їх достатністю та належністю.

Отже, вмотивованість заяви є свідченням того, що доводи та міркування сторони (учасника) судового процесу повинні бути відображені у заяві; заявником повинно бути зібрано та подано докази приведеним доводам та обставинам; наведені норми права, якими урегульовані спірні правовідносини, з наданням обґрунтування того, чому ті чи інші правові норми мають бути застосовані у конкретній спірній ситуації.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, (в редакції чинній на час розгляду заяви) передбачено дві підстави для зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України в межах виконавчого провадження: 1) закінчення виконавчого провадження на підставі п. 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 ч. 1 ст. 39 Закону; 2) скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

Пунктами 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;

3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;

5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;

15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;

З аналізу зазначених норм слідує, що скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Предметом розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення виконання судового рішення у вигляді обмеження боржника у праві виїзду за межі України, як такої, а виключно наявність чи відсутність підстав для його скасування.

Суд звертає увагу на те, що ні заявником, ні її представником перш за все, не надано доказів того, що ОСОБА_2 було відмовлено в перетинанні державного кордону України, що свідчить про те, що подана заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, є передчасною.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 , будучи поінформованою про наявність відкритого виконавчого провадження, протягом десяти років не виконала рішення суду про стягнення з неї заборгованості.

Заявником не надано доказів закінчення виконавчого провадження, зокрема: з виконання виконавчого листа №905/138/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» - 32519,80 грн. заборгованості за кредитним договором та 325,20 грн. судового збору, чи закінчення вказаного виконавчого провадження на підставі п. 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, застосоване тимчасове обмеження прав заявника є цілком виправданим, оскільки воно сприяє погашенню заборгованості боржника перед стягувачем.

Сукупність досліджених обставин справи, не дають на даний час підстав дійти переконливого висновку про наявність обставин, які давали б підстави для скасування обмежувальних заходів, оскільки виконання боргових зобов`язань не підтверджено належними доказами, жодних фінансових документів заявником не було надано, відтак не можна стверджувати про очікуване виконання рішення суду.

У суда немає законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 та скасування тимчасового обмеження останньої у праві виїзду за межі України, оскільки тоді втрачається сама суть застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, як заходу забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання особою своїх зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням.

Обставини, які слугували для застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника на даний час не відпали, тому в задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України слід відмовити.

У відповідності до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти та об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 7 ст. 441 ЦПК України за результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до ч. 8 ст. 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 76, 80, 81, 259-261, 353, 441 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: Городенківський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, (м.Івано-Франківськ) про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 29.05.2023.

Суддя: Федів Л. М.