РІШЕННЯ

Іменем України

07.08.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судових засідань Сподар І.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кріль Т.Є. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Південне» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до ЛКП «Південне» про захист прав споживачів.

В обґрунтування своєї заяви зазначає, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира належить йому на праві власності, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після багаторазового залиття його квартири працівники ЛКП "Південне" склали акти про залиття: акт від 26.12.2019 р., акт від 28.01.2020 р., акт від 20.03.2020 р. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4. Усі складені відповідачем акти не відповідають цим вимогам. 3 метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з заявою, в якій просив відповідача скласти акти відповідно до вимог законодавства України. Як зазначає позивач, він отримав відповідь, яка не тільки ігнорує прохання позивача, але й суперечить статті 15 та статті 19 Закону України «Про звернення громадян». Згідно ч. 1 п. 3 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору, права споживача вважаються в будь - якому разі порушеними. Оскільки одержати акти про залиття позивач міг лише у відповідача, а відповідач відмовився скласти акти відповідно до п.2.3.6 Правил, право позивача на отримання належно виконаної послуги було порушене. Дії відповідача створили ситуацію, в якій позивач не може отримати відшкодування збитків, спричинених залиттям квартири від винуватця залиття. Разом із тим, позивачу протиправними діями відповідача завдана моральна шкода, яку позивач оцінює в розмірі 10 000 грн. Зважаючи на викладене, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди; зобов`язати відповідача замовити експертну оцінку збитків від затоплення коштом відповідача; стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі, визначеному експертною оцінкою.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 30.03.2023 року вказаний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в позовній заяві недоліків.

Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 05.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

19.06.2023 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначає, що за результатами обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_1 складено відповідні акти, відповідно до яких встановлено, що залиття квартири № 73 відбулося внаслідок несправності квартирної розводки квартири № 77 . Отже, комісією встановлено причину залиття квартири. Вказані акти підписані всіма членами комісії та затверджені директором підприємства. Окрім того, вимоги позивача про зобов`язання відповідача замовити експертну оцінку збитків від затоплення коштом відповідача та стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі, визначеному експертною оцінкою, не підлягають задоволенню також у зв`язку із тим, що звернуті до неналежного відповідача, яким у даному випадку повинен бути власник квартири, який спричинив залиття. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Окрім того, відповідачем подано заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 3001 грн.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши подані докази у своїй сукупності, доходить переконання про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності.

У зв`язку із залиттям квартири за адресою: АДРЕСА_1 комісією в складі головного інженера ЛКП «Південне» ОСОБА_4, майстра дільниці ЛКП «Південне» ОСОБА_5, сантехніка ОСОБА_3 складено акти від 26.12.2019 року, 28.01.2020 року, 20.03.2020 року, відповідно до яких встановлено, що залиття квартири № 73 відбулося з квартири № 77 внаслідок несправності квартирної розводки квартири № 77 .

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 03.06.2020 року, відповідно до якої просив скласти акти про залиття відповідно до вимог чинного законодавства та розрахувати вартість робіт та матеріалів за діючими в ЛКП «Південне» розцінками.

У відповідь на вказану заяву ЛКП «Південне» повідомило позивача листом №1103 від 18.08.2020 року, що акти складено згідно форми, яка додана до Правил утримання житлових будинків та прибудинкової території, які затверджені Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.10.2005 року та відповідає всім вимогам Цивільно процесуального кодексу України. Даний акт може братись до уваги та може бути підтвердженням вчинення цивільного правопорушення (протиправної дії чи бездіяльності). Що стосується розрахунку вартості відновлювальних робіт, ЛКП «Південне» не може вказувати дану інформацію, оскільки не є ліцензованою організацією, яка проводить оцінку вартості заподіяного збитку та вартості відновлювального ремонту.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Наказом Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року затверджено Правила утримання жилих будинків та прибудинкової території (далі - Правила).

Відповідно до п.1.1 Правила визначають порядок надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій: забезпечення нормального функціонування жилих будівель та прибудинкових територій протягом усього періоду їх використання за призначенням; проведення єдиної технічної політики в житловій сфері, що забезпечує виконання вимог чинних нормативів з утримання, поточного і капітального ремонту та реконструкції жилих будинків та прибудинкових територій.

Як вбачається із п. 2.3.6 Правил у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4).

Відповідно до додатку 4 вказаних Правил вбачається, що акт про залиття повинен містити опис того, що трапилося, і які наслідки залиття, що саме залито, які ушкодження, що стало причиною залиття, а також висновок комісії.

На переконання суду, видані акти від 26.12.2019 року, 28.01.2020 року, 20.03.2020 року відповідають вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території, зокрема, вказано причини залиття квартири, наслідки та обсяг залиття із зазначенням обсягу залиття окремих кімнат.

Разом із тим, позивач просить суд зобов`язати відповідача замовити експертну оцінку збитків від затоплення коштом відповідача, а також стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі, визначеному експертною оцінкою.

Стосовно вказаних вимог позивача суд зазначає, що Правилами утримання жилих будинків та прибудинкової території не передбачений обов`язок комунального підприємства здійснити дії, спрямовані на замовлення експертної оцінки збитків від затоплення. Більше того, ЛКП «Південне» не є суб`єктом, із якого можливо стягнути кошти у розмірі, визначеному експертною оцінкою, оскільки останній, в даному випадку, не є заподіювачем шкоди.

Зважаючи на викладене, суд вважає заявлені позивачем вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Окрім того, оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, відсутні також підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди, адже не встановлено протиправності у діях відповідача, якою могла бути заподіяна шкода позивачу.

Щодо вимоги представника відповідача про стягнення суми витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, на підтвердження аргументів про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу відповідачем надано суду: договір про надання правової допомоги № 01/01-2020 від 02.01.2020 року із додатком до вказаного договору від 21.02.2022 року; детальний опис наданих послуг на суму 3001 грн.; квитанції про оплату послуг на загальну суму 3001 грн.

З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, відмову в задоволенні позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову, значення справи для відповідача, вимоги розумності і справедливості, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про часткове задоволення вимог відповідача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 1500 грн. Зазначений розмір витрат на правову допомогу суд вважає належним та співмірним із характером правовідносин та складністю справи.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Південне» про захист прав споживачів - відмовити.

Заяву відповідача про стягнення витрат на правову допомогу задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Південне» 1500 (одну тисячу п`ятсот) грн. 00 коп. витрат, понесених на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.08.2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Львівське комунальне підприємство «Південне» (м. Львів, вул. Кульпарківська, 131, код ЄДРПОУ - 20818978).

Суддя Величко О.В.