Справа № 522/8303/22
Провадження № 2/522/2656/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року Приморський районний суд міста Одеси, у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

за участю секретаря Шумило М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов 06.07.2022 року позов ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач) до Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України (далі по тексту - Відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 08.07.2022 року позовну заяву було залишено без руху.

Позивач 22.07.2022 року подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, яка прийнята судом.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 25.07.2022 року відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що він працював з 14.07.2021 на посаді заступника генерального директора Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України.

З перших днів військової агресії відбувалися безпосередні бойові дії в м. Охтирка Сумської області. Саме місто неодноразово обстрілювалось окупантами з артилерії, градів, мінометів, ракетами значної дальності, на місто кидали авіабомби з літаків, місто Охтирка частково зруйновано та розбито. З 21 лютого 2022 року позивач перебував у відпустці та знаходився в м. Стамбул, Туреччина. 24 лютого 2022 року він повинен був повертатися літаком до м. Одеса. Проте, в результаті воєнних дій в Україні всі перельоти до України та з України були відмінені з 24 лютого 2022 року. Тому він змушений був замінити білет до м. Будапешт, Угорщина. Загроза життю та здоров`ю позивача внаслідок проведення бойових дій як безпосередньо в м. Охтирка так і взагалі в Україні змусили його залишитися за кордоном, за межами України. В м. Будапешт позивач знаходиться до цього часу в евакуації.

18.04.2022 року на свій телефонний номер позивач отримав копію наказу №36-ОД «Про припинення простою заступнику генерального директора». В наказі зазначено: ознайомити з даним наказом ОСОБА_1 , який перебуває у простої, будь-яким можливим способом: електронною поштою, телефоном, за допомогою сервісів Вайбер, Телеграм. 18 квітня 2022 року позивач направив у відповідь службову записку, в якій зазначив, що згідно наказу № 36-ОД від 18.04.2022 не має фізичної та фінансової можливості прибути у м. Охтирку у зв`язку з воєнним станом та тим, що знаходиться в евакуації.

06 червня 2022 року по сервісу «WhatsApp» на свій телефонний номер позивач отримав копію наказу т.в.о. генерального директора ДП «Охтирський КХП» від 06.06.2022 №39-к «Про звільнення заступника генерального директора». В наказі вказано: «Застосувати за порушення трудової дисципліни до ОСОБА_1 у зв`язку з перебуванням поза межами робочого місця та відмови приступити до своїх обов`язків, відсутності на роботі 17 днів, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Звільнити заступника генерального директора ДП «Охтирський КХП» ОСОБА_1 з роботи 06.06.2022 р. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за прогул. Компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 03 календарних дні, за період роботи з 14.07.2021-06.06.2022 р. (12 календарних днів використано). Бухгалтерії ДП «Охтирський КХП» здійснити всі розрахунки з ОСОБА_1 згідно із законодавством».

Позивач вважає, що звільнення його з посади заступника генерального директора ДП «Охтирський КХП» є незаконним, а наказ т.в.о. генерального директора від 06.06.2022 № 39-к повинен бути скасованим в судовому порядку.

Ухвалою суду від 25.10.2022 року клопотання представника ОСОБА_1 про витребування доказів по справі - задоволено: витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, інформацію про перетинання державного кордону України у період з 01.01.2022 року по день надання відповіді (за 2022 рік) громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 19 червня 2002 року, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданий 28.11.2017, орган що видав 5135. Витребувано від Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України; завірену належним чином копію оскаржуваного наказу т.в.о. Генерального директора Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України Юрія Батєньова від 06.06.2022 № 39-К «Про звільнення заступника Генерального директора»; докази витребування пояснень від ОСОБА_1 та його відмови від надання пояснень, докази ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про звільнення, докази проведення з ним повного розрахунку, докази вручення йому трудової книжки; довідку про доходи заступника генерального директора ОСОБА_1 за грудень 2021 року та січень 2022 року, а також довідку про його середній заробіток.

До суду 23.12.2022 року надійшов відзив (а.с.63-70) ДП «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову. З підстав відмови у задоволенні позову відповідач вказує на те, що згідно Статуту, ДП «Охтирський КХП» відноситься до сфери управління Державного агентства резерву України, форма власності державна. Власником підприємства є держава. Відповідно до даних трудової книжки та кадрових наказів Державного Підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів», ОСОБА_1 був прийнятий на посаду виконуючого обов`язки заступника генерального директора ДП «Охтирський КХП» з 14.07.2021 року, а з 05.10.2021 року згідно наказу № 127-К, позивач призначений на посаду заступника генерального директора ДП «Охтирський КХП».

В наказі про прийняття на роботу Позивача № 90-к від 13 липня 2021 року зазначено такі умови роботи: тривалість робочого дня (тижня) 3 робочих дні по 8 годин; вихідні дні четвер, п`ятниця, субота, неділя. Своїм підписом у вказаному наказі ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з умовами праці та внутрішнім трудовим розпорядком. Таким чином, для позивача було встановлено неповний робочий тиждень 3 робочих дні по 8 годин. Наказом № 11-В про надання відпустки, за період роботи з 14.07.2021 року по 13.07.2022 року Позивачу було надано відпустку з 21.02.2022 року по 04.03.2022 року. Позивач ознайомлений з наказом, що підтверджується підписом працівника біля формулювання «з наказом ознайомлений».

24.02.2022 наказом № 35-ОД було оголошено простій на підприємстві, у зв`язку з військовою агресією російської федерації. Згідно зазначеного наказу, під час простою працівники звільняються від обов`язку бути присутніми на робочих місцях, віддалених робочих місцях і на робочих місцях в офісі, а працівникам, які перебувають в щорічній відпустці та відпустці без збереження заробітної плати оголошено простій в перший день після закінчення відпустки, який повинен бути першим днем роботи.

18.04.2022 року по сервісу «Whats App» Позивач отримав копію наказу т.в.о. генерального директора ДП «Охтирський КХП» від 18.04.2022 року № 36-ОД «Про припинення простою заступнику генерального директора ОСОБА_1 з 19.04.2022 року. 18.04.2022 року Позивач направив у відповідь службову записку, в якій зазначив, що згідно наказу № 36-ОД від 18.04.2022 року не має фізичної та фінансової можливості прибути у м. Охтирка у зв`язку з воєнним станом та тим, що знаходиться в евакуації. Наказом ДП «Охтирський КХП» № 40-ОД від 10.05.2022 року скасовано наказ № 35-ОД від 24.02.2022 року, припинено дію простою всім працівникам ДП «Охтирський КХП» з 11.05.2022 року. 17.05.2022 року наказ № 40-ОД від 10.05.2022 року «Про припинення простою» було надіслано на сервіс Telegram, але Позивач на роботі так і не з`явився. Листом ДП «Охтирський КХП» № 172 від 01.06.2022 року позивачу запропоновано дати пояснення з приводу відсутності на роботі в ДП «Охтирський КХП» будь-яким можливим способом. Пояснення позивачем не було надано. Жодних розпорядчих документів, які б встановлювали інший режим роботи для ОСОБА_1 на підприємстві не приймалося. Позивач, визнає факт листування з відповідачем через телефонні сервіси, про, що зазначив у позові. Позивачеві було роз`яснено положення Постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2022 року № 481 «Деякі питання організації роботи працівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки на період воєнного стану», крім того зазначено, що місто Охтирка не перебуває в зоні бойових дій, Сумська область повністю звільнена від окупантів, а всі працівники Підприємства знаходяться на робочих місцях. Вказано, що підприємство зобов`язано працювати для забезпечення державних та суспільних потреб на період війни, на що ОСОБА_1 ніяк не відреагував. Позивач в подальшому не вийшов на роботу 27.04.2022 року, 02.05.2022 року, 03.05.2022 року, 04.05.2022 року, 10.05.2022 року, 11.05.2022 року, 16.05.2022 року, 17.05.2022 року, 18.05.2022 року, 23.05.2022 року, 24.05.2022 року, 25.05.2022 року, 30.05.2022 року, 31.05.2022 року, 01.06.2022 року, 06.06.2022 року, загалом був відсутній на роботі 17 днів. Факт відсутності ОСОБА_1 на роботі зафіксовано в актах відсутності на робочому місці (на роботі), які підписані працівниками Підприємства. Відсутність на роботі Позивача відображено в табелях використання робочого часу за звітні періоди 01.05.2022 по 31.05.2022 та 01.06.2022 по 30.06.2022.

Також Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги не спростовує той факт, що перебував за кордоном і по день звільнення був відсутній на робочому місці (роботі) за вказаний період. 06.06.2022 року інспектором з кадрів Гільовою Л.С. була складена та подана т.в.о. генерального директора ДП «Охтирський КХП» Батєньову Ю.І. доповідна записка про відсутність на робочому місці (роботі) без поважних причин заступника генерального директора підприємства Немченко М.В. з 27.04.2022 року по 06.06.2022 року. Позивач не надав пояснень з приводу відсутності на роботі, що зазначено у доповідній записці. До доповідної записки було додано: акти про відсутність на робочому місці позивача в кількості 17 штук; акт про направлення позивачу листа за допомогою сервісів Viber, Telegram, Whats App щодо надання ним пояснення з приводу відсутності його на роботі.

Враховуючи зазначені обставини, керівництвом відповідача було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю на роботі 17 днів, враховуючи його перебування поза межами робочого місця та відмови приступити до виконання функцій згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з урахуванням ст. ст. 147-149 КЗпП України, що було оформлено наказом № 39-К від 06.06.2022 року. 07.06.2022 наказом №41-К були внесені зміни до наказу № 39-К від 06.06.2022 року в пункт 3, щодо нарахування компенсації за невикористану щорічну відпустку за 7 календарних днів. 06.06.2022 на поштову адресу ОСОБА_1 направлено лист №189, в якому вказано про звільнення Позивача та запропоновано йому прибути до Підприємства для отримання оригіналу трудової книжки. Також, запропоновано, у разі неможливості особисто отримати оригінал трудової книжки, надати згоду на пересилання трудової книжки за зазначеною Позивачем адресою. Вказаний лист та наказ про звільнення направлені на відому адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , що підтверджується описом вкладення у лист № 967.

До суду 15.03.2023 року надійшла від представника Позивача відповідь на відзив (а.с.160-163), в якій зазначено, що Позивач не заперечує, що 18 квітня 2022 року він отримав по сервісу «WhatsApp» на свій телефонний номер копію наказу т.в.о. генерального директора ДП «Охтирський КХП» від 18.04.2022 № 36-ОД «Про припинення простою заступнику генерального директора». В наказі вказано припинити дію простою заступнику генерального директора ДП «Охтирський КХП» ДАРУ ОСОБА_1 з 19.04.2022 р.; ознайомити з даним наказом ОСОБА_1 , який перебуває у простої, будь- яким можливим способом: електронною поштою, телефоном, за допомогою сервісів Вайбер, Телеграм. Позивач не отримував від відповідача ні наказу № 40-ОД від 10.05.2022 «Про припинення простою», ні листа т.в.о. генерального директора від 01.06.2022 № 172 з пропозицією надати пояснення з приводу відсутності на роботі. Сторона позивача заперечує ці обставини, вказує, що ці документи позивач не отримував і не знайомився з ними. Більше того, позивач ніколи не давав своєї згоди на направлення йому документів по сервісу «WhatsApp» чи будь-якими іншими сервісами. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 отримав ці документи і ознайомився з ними.

Також сторона Позивача не згодна з позицією представника Відповідача про те, що відмова ОСОБА_1 приступити до виконання роботи не має поважних причин відсутності, оскільки у службовій записці від 18.04.2022 ОСОБА_1 вказав причини своєї відсутності - він не мав фізичної та фінансової можливості прибути у м. Охтирку у зв`язку з воєнним станом та тим, що знаходиться в евакуації. Вважає, що відсутність працівника на роботі у зв`язку з бойовими діями не може бути кваліфікована як прогул без поважної причини. Тож до з`ясування причин відсутності працівника та отримання від нього письмових пояснень, доцільно обліковувати його, як працівника, відсутнього з нез`ясованих або з інших причин. При цьому роботодавець має право вимагати від такого працівника письмових пояснень про причини своєї відсутності та їх поважність. Тому, у кожному окремому випадку слід виходити із конкретних умов, які склалися у відповідній місцевості, а також з можливості реальної загрози життю та здоров`ю працівників. Як один із варіантів виходу із ситуації - отримання таким працівникам відпустки без збереження зарплати. На момент звільнення позивача м. Охтирка знаходилася в зоні бойових дій. Позивач боявся за своє життя і здоров`я, а також членів своєї родини,тому він не прибув до роботи з поважних причин. Тому вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими і просить їх задовольнити у повному обсязі.

До суду 21.03.2023 року від представника Відповідача надійшли письмові заперечення (а.с.165-166), відповідно до яких, позивач не заперечує факт отримання наказу №36-ОД «Про припинення простою заступнику генерального директора».

Таким чином, ОСОБА_1 було відомо про необхідність прибути на підприємство та виконувати свою трудову функцію як заступника директора. Аргументуючи свої заперечення, Позивач не звертає увагу на те, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. При цьому п. 2, 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 481 передбачається, що робота працівників, членів виконавчого органу та керівників суб`єктів господарювання за межами України допускається лише у разі службового відрядження, оформленого в установленому порядку. У разі перебування працівників суб`єкта господарювання в робочий час поза межами робочого місця в Україні, без рішення, зазначеного в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, або перебування в робочий час за кордоном, за винятком перебування у відрядженні, оформленому в установленому порядку, до них може бути застосоване дисциплінарне стягнення відповідно до закону. Будучи заступником керівника підприємства, позивач зобов`язаний виконувати свої обов`язки сумлінно, забезпечивши роботу підприємства в умовах воєнного стану, функції якого полягають у забезпеченні держави матеріальним резервом.

Посилання Позивача на те, що Сумська область була в зоні бойових дій з 06.03.2022, а з 30.05.2022 Охтирська міська територіальна громада була віднесена до переліку громад, де ведуться бойові дії не підтверджують зв`язок цих фактів з неможливістю ОСОБА_1 прибути до підприємства і виконувати свої функції. Оскільки, як зазначалося у відзиві, 30.03.2022 року Сумська область була повністю звільнена від окупантів, на підприємстві на той момент працювало і працює 85 працівників, щодо безпечних умов роботи на підприємстві позиція викладена у відзиві.

24.03.2023 року на адресу суду від відповідача надійшли витребувані документи ухвалою суду від 25.10.2022 року (а.с.172-176).

28.03.2023 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, а саме розрахунку вимог щодо стягнення середнього заробітку, в якій позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 червня 2022 року по 05 квітня 2023 року включно в розмірі 273 373,42 грн. (а.с.179-182).

Ухвалою суду від 05.04.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

17.04.2023 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, а саме розрахунку вимог щодо стягнення середнього заробітку, в якій позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 червня 2022 року по 23 травня 2023 року включно в розмірі 315 109,82 грн. (а.с.204-206).

У судове засідання 23.05.2023 року представник Позивача з`явився та підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, з урахуванням уточнень поданих 17.04.2023 року, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи, та на обставини, які викладені в позовній заяві, поясненнях та відповіді на відзив.

Представник Відповідача у судовому засіданні 23.05.2023 року проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити за недоведеністю позовних вимог, вважаючи законним звільнення позивача з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вислухавши пояснення учасників справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.

Згідно Статуту, ДП «Охтирський КХП» відноситься до сфери управління Державного агентства резерву України, форма власності державна. Власником підприємства є держава.

Відповідно до п. 2.1, метою діяльності Підприємства є одержання прибутку на основі здійснення господарської діяльності, задоволення державних та суспільних потреб у державному матеріальному резерві та потреб споживачів на продукцію, роботи і послуги.

Законом України «Про державний матеріальний резерв» встановлюється, що державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, Державний резерв призначається для: забезпечення потреб України в особливий період; надання державної підтримки окремим галузям народного господарства, підприємствам, установам і організаціям з метою стабілізації економіки у разі тимчасових порушень термінів постачання важливих видів сировини і паливно-енергетичних ресурсів, продовольства, виникнення диспропорції між попитом і пропонуванням на внутрішньому ринку та участь у виконанні міждержавних договорів; подання гуманітарної допомоги; забезпечення першочергових робіт під час ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.

Положенням «Про Державне агентство резерву України» передбачено, що завданням Держрезерву є реалізація державної політики у сфері державного матеріального резерву.

Відповідно до даних трудової книжки та кадрових наказів Державного Підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів», ОСОБА_1 був прийнятий на посаду виконуючого обов`язки заступника генерального директора ДП «Охтирський КХП» з 14.07.2021 року, а з 05.10.2021 року, згідно наказу № 127-К, Позивач призначений на посаду заступника генерального директора ДП «Охтирський КХП».

Згідно Посадової інструкції заступника генерального директора до завдань та обов`язків ОСОБА_1 входило: планування та координація забезпечення підприємства якісним зерном; забезпечення ефективної роботи підприємства; виконання соціально-побутових питань підприємства; розроблення планів діяльності комбінату; організація ефективної прибуткової роботи комбінату згідно з плановими завданнями та укладеними договорами, вчасного відвантаження споживачам та інші обов`язки передбачені розділом 2 зазначеної посадової інструкції.

Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників Державного підприємства «Охтирський КХП» (копія додається) у п. 4.3 встановлено 5-ти денний робочий тиждень (робочі дні понеділок-п`ятницю); початок роботи: з 8-00, закінчення роботи 17-00, обідня перерва з 12-00 по 13-00; вихідні: субота неділя, напередодні святкових днів тривалість робочого часу скорочується на одну годину. У свою чергу, пунктом 4.4. зазначених правил при прийнятті працівника на роботу, а також під час дії трудового договору за угодою сторін може встановлюватися неповний робочий час та неповна робоча неділя із визначенням тривалості роботи, її розпорядку та оплатою пропорційно відпрацьованому часу.

Згідно наказу про прийняття на роботу позивача № 90-к від 13 липня 2021 року зазначено такі умови роботи: тривалість робочого дня (тижня) 3 робочих дні по 8 годин; вихідні дні четвер, п`ятниця, субота, неділя. Своїм підписом у вказаному наказі ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з умовами праці та внутрішнім трудовим розпорядком. Таким чином, для Позивача було встановлено неповний робочий тиждень 3 робочих дні по 8 годин.

Наказом № 11-В про надання відпустки за період роботи з 14.07.2021 року по 13.07.2022 року Позивачу було надано відпустку з 21.02.2022 року по 04.03.2022 року. Позивач ознайомлений з наказом, що підтверджується підписом працівника біля формулювання «з наказом ознайомлений».

Наказом № 35-ОД від 24.02.2022 року було оголошено простій на підприємстві, у зв`язку з військовою агресією російської федерації. Згідно зазначеного наказу, під час простою працівники звільняються від обов`язку бути присутніми на робочих місцях, віддалених робочих місцях і на робочих місцях в офісі, а працівникам, які перебувають в щорічній відпустці та відпустці без збереження заробітної плати оголошено простій в перший день після закінчення відпустки, який повинен бути першим днем роботи.

18.04.2022 року по сервісу «Whats App» позивач отримав копію наказу т.в.о. генерального директора ДП «Охтирський КХП» від 18.04.2022 року № 36-ОД «Про припинення простою заступнику генерального директора ОСОБА_1 з 19.04.2022 року.

18 квітня 2022 року позивач направив у відповідь службову записку, в якій зазначив, що згідно наказу № 36-ОД від 18.04.2022 року не має фізичної та фінансової можливості прибути у м. Охтирка у зв`язку з воєнним станом та тим, що знаходиться в евакуації.

Наказом ДП «Охтирський КХП» № 40-ОД від 10.05.2022 року скасовано наказ № 35-ОД від 24.02.2022 року, припинено дію простою всім працівникам ДП «Охтирський КХП» з 11.05.2022 року.

17.05.2022 року наказ № 40-ОД від 10.05.2022 року «Про припинення простою» було надіслано на сервіс Telegram, але Позивач на роботі так і не з`явився.

Відповідно до листа ДП «Охтирський КХП» № 172 від 01.06.2022 року, Позивачу запропоновано дати пояснення з приводу відсутності на роботі в ДП «Охтирський КХП» будь-яким можливим способом. Пояснень Позивачем не було надано.

Позивачу було роз`яснено положення Постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2022 року № 481 «Деякі питання організації роботи працівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки на період воєнного стану», крім того зазначено, що місто Охтирка не перебуває в зоні бойових дій, Сумська область повністю звільнена від окупантів, а всі працівники Підприємства знаходяться на робочих місцях. Вказано, що підприємство зобов`язано працювати для забезпечення державних та суспільних потреб на період війни, на що ОСОБА_1 ніяк не відреагував.

Судом встановлено, що Позивач не вийшов на роботу 27.04.2022 року, 02.05.2022 року, 03.05.2022 року, 04.05.2022 року, 10.05.2022 року, 11.05.2022 року, 16.05.2022 року, 17.05.2022 року, 18.05.2022 року, 23.05.2022 року, 24.05.2022 року, 25.05.2022 року, 30.05.2022 року, 31.05.2022 року, 01.06.2022 року, 06.06.2022 року, загалом був відсутній на роботі 17 днів.

Факт відсутності ОСОБА_1 на роботі зафіксовано в актах відсутності на робочому місці (на роботі), які підписані працівниками Підприємства.

Також, відсутність на роботі Позивача відображено в табелях використання робочого часу за звітні періоди 01.05.2022 по 31.05.2022 та 01.06.2022 по 30.06.2022.

Як вбачається з доповідної записки від 06.06.2022 року, складеної інспектором з кадрів Гільовою Л.С. та поданої т.в.о. генерального директора ДП «Охтирський КХП» Батєньову Ю.І., заступник генерального директора підприємства Немченко Микола Вікторович з 27.04.2022 року по 06.06.2022 року був відсутній на робочому місці (роботі) без поважних причин, крім того Позивачем не було надано пояснень з приводу відсутності на роботі. До доповідної записки було додано: акти про відсутність на робочому місці позивача в кількості 17 штук; акт про направлення позивачу листа за допомогою сервісів Viber, Telegram, Whats App щодо надання ним пояснення з приводу відсутності його на роботі.

У зв`язку з відсутністю на роботі 17 днів, враховуючи його перебування поза межами робочого місця та відмови приступити до виконання функцій керівництвом було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 , згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з урахуванням ст. ст. 147-149 КЗпП України, що було оформлено наказом № 39-К від 06.06.2022 року.

Згідно наказу №41-К від 07.06.2022 року були внесені зміни до наказу № 39-К від 06.06.2022 року в пункт 3, щодо нарахування компенсації за невикористану щорічну відпустку за 7 календарних днів.

06.06.2022 року Позивачу на його поштову адресу направлено лист №189 в якому вказано про звільнення Позивача та запропоновано йому прибути до Підприємства для отримання оригіналу трудової книжки. Також, запропоновано, у разі неможливості особисто отримати оригінал трудової книжки, надати згоду на пересилання трудової книжки за зазначеною Позивачем адресою.

Вказаний лист та наказ про звільнення направлені на відому адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , що підтверджується описом вкладення у лист № 967.

Отже, суд вважає, що жодних розпорядчих документів, які б встановлювали інший режим роботи для ОСОБА_1 на підприємстві не приймалося.

Також суд вважає, що у позові не зазначено конкретні поважні причини неможливості прибути на Підприємство з 19.04.2022 року, зазначено лише загальні факти, що в країні тривають бойові дії, а також те, що тривали бої до 27.03.2022 на підступах в м. Охтирка.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника.

Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20.

Позивач в позові посилався на ресурс - https://uk.wikipedia.org/wiki/Бої_за_Охтирку, де зазначено, що 27 березня закінчилася активна фаза боїв за Охтирку. Продовжуються обстріли прикордонних населених пунктів і бойові дії по звільненню Охтирщини від загарбників. 30 березня в Охтирці, яку місяць обстрілювали і бомбардували російські війська, почали ремонтувати пошкоджені будинки. Працюють волонтери та комунальні служби. Аби допомогти мешканцям, міська рада надає плівку та рейки безкоштовно. Також для допомоги мешканцям створена ремонтна бригада, в якій працює 18 робітників.

Однак, офіційні джерела (в т. ч. https://www.unian.ua/war/sumsku-oblast-povnistyu-zvilnili-vid-okupantiv-novini-vtorgnennya-rosiji-v-ukrajinu 11777457.html) Сумської обласної військової адміністрації зазначають, що 08.04.2022 Сумську область повністю звільнили від російських окупантів, заявив очільник обласної військової адміністрації ОСОБА_2 . Територія області вільна від орків, тож якщо ви чуєте вибухи (а їх чимало останніми днями)-це працюють рятувальники і вибухотехніки. Знешкоджують боєприпаси, які лишили російські військові на нашій землі", - розповів чиновник.

Також 02.04.2022 року Міноборони повідомило про звільнення Київщини від окупантів (https://www.radiosvoboda.org/a/news-kyivshchyna-zvilnennia-rf/31782843.html): «Заступниця міністра оборони ОСОБА_3 повідомила, що Київщина звільнена від російських військ». А отже, шлях від Одеси до м. Охтирки був вільний від бойових дій окупаційних військ.

Тому, станом на момент, коли Позивач повинен був прибути на роботу і до 06.06.2022 обстрілів у м. Охтирка не відбувалося, а з 1 квітня в громадах Сумської області, зокрема в містах Охтирка, ОСОБА_4 , а також в інших населених пунктах Охтирського району, які були в зоні бойових дій, розпочато розмінування територій.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Захист Вітчизни це не лише її оборона. Це і стан захищеності державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу, законних інтересів держави та прав громадян від посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, це відповідний рівень громадського порядку та громадської безпеки, збереження національної культури та ін. Усі ці аспекти захисту Вітчизни мають відстоюватись громадянами. (Конституція України. Науково-практичний коментар https://coollib.com/b/340418/read).

Необхідність виконувати свої трудові обов`язки працівниками державних підприємств в умовах воєнного стану закріплено також нормативними актами прийняті в цей період, так п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2022 року № 481 «Деякі питання організації роботи працівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки на період воєнного стану» встановлює, що у разі перебування працівників суб`єкта господарювання в робочий час поза межами робочого місця в Україні, без рішення, зазначеного в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, або перебування в робочий час за кордоном, за винятком перебування у відрядженні, оформленому в установленому порядку, до них може бути застосоване дисциплінарне стягнення відповідно до закону. Установити, що на період воєнного стану для працівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки (далі - суб`єкт господарювання) за рішенням виконавчого органу або керівника суб`єкта господарювання може запроваджуватися дистанційна робота за наявності організаційної і технічної можливості для виконання їх обов`язків (пункт 1 зазначеної постанови).

Судом встановлено, що Позивачем не вказано в позові та не надано доказів, що саме стало причиною неможливості прибути до м. Охтирка та виконувати свою роботу з 19.04.2022 року, адже Сумщина з того часу була повністю звільнена, була можливість прибути в м. Охтирка, адже дорога з м. Одеси до м. Охтирка є відносно безпечною (не враховуючи ракетні обстріли, які вражають всю країну), відсутні будь-які війська агресора впродовж слідування маршрутом, в м. Охтирка відсутня небезпека потрапити в зону бойових дій чи піддатись артилерійському обстрілу.

Між самою війною та відсутністю ОСОБА_1 на роботі повинен існувати зв`язок, що через воєнний стан (бойові дії) у нього вимушено не було можливості з`явитися на роботі. І це відбулося незалежно від волі й бажання. Позивачем не було надано жодних обґрунтованих повідомлень, які б свідчили про його причини не з`явлення на роботу, про вжиття заходів прибути на роботу.

При цьому, обов`язок доказування фактів винного вчинення при вирішенні трудових спорів покладений на роботодавця. В свою чергу, обов`язок доводити поважність причини відсутності на роботі покладений на працівника.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню приухваленні судового рішення. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 139 КЗпП України передбачає, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до абз.1 ст. 149 КЗпП, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Таким чином, трудове законодавство зобов`язує роботодавця перед прийняттям рішення про застосування до працівника дисциплінарного стягнення, ініціювати питання щодо відібрання у такого працівника відповідних пояснень, що стосуються порушення останнім трудової дисципліни.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення, а враховуючи, що правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника, наявність таких пояснень є одним із ключових елементів всебічної оцінки ситуації. Втім, важливість етапу відібрання пояснень від працівника, створює для останнього можливість зловживання своїми правами та затягування часу, аби уникнути дисциплінарної відповідальності, враховуючи, що згідно із ст.148 КЗпП, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Заходи, які визначені у ст. 147 КЗпП України, а саме догана і звільнення, є дисциплінарними стягненнями. Ст. 148 КЗпП України чітко визначає строк для застосування дисциплінарних стягнень (не пізніше одного місяця з дня виявлення проступку).

Верховний суд у Постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року по справі № 6-2801цс15, усуваючи розбіжності застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, прийшов до наступного висновку: «Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 341/1751/17.

Також відповідачем зазначено, що керівництво намагалися зв`язатися з Позивачем, телефонуючи йому, проте ОСОБА_1 не відповідав на дзвінки.

Після чого, відповідачем було складено акт від 01.06.2020 року, який підтверджує що 01.06.2022 року з телефону старшого інспектора з кадрів ОСОБА_5 за допомогою сервісів Viber, Telegram, Whats App Позивачу був направлений лист № 172 від 01.06.2022 року, із пропозицією надати пояснення з приводу відсутності його на роботі.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення як: догана; звільнення.

Відповідно до КЗпП України та враховуючи позицію Верховного Суду України, викладену в пункті 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним у разі, зокрема прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати: ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду; обставини, за яких вчинено проступок; попередню роботу працівника.

Відповідачем зазначено, що обираючи вид стягнення відносно ОСОБА_1 роботодавцем були враховані наступні факти щодо ступеню тяжкості вчиненого проступку та можливість настання наслідків:

ОСОБА_1 є заступником генерального директора ДП «Охтирський КХП», тому, організовує ефективну роботу підприємства, забезпечує його продовольством та організовує виробництво на виконання вимог споживачів щодо продукції яка виробляється на підприємстві.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 без поважних причин не прибув до своєї робити у ДП «Охтирський КХП», не надав пояснень з приводу прогулів.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що процедуру звільнення позивача з роботи на підставіп. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було дотримано відповідачем.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного та трудового законодавства України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Оскільки вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від позовної вимоги про поновлення на роботі, вона задоволенню також не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір відповідно до Закону України "Про судовий збір" Відповідно до статей 133, 141 ЦПК України з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання позову, оскільки судом в позові відмовлено повністю.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, 258-259, 263-264, 265, 268, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 травня 2023 року.

Суддя

23.05.2023