ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року

м. Харків

справа № 638/3815/20

провадження № 22-ц/818/630/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2022 року у складі судді Шишкіна О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ТОВ «Жилсервіс» звернувся до суду з позовом після уточнення якого просив стягнути з відповідача, що мешкає у кв. АДРЕСА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у розмірі 20132,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що квартира знаходиться в багатоквартирному житловому будинку, безпосередньо утриманням, експлуатацією та управлінням яким займається ТОВ «Жилсервіс» на підставі Договору про управління житлового будинку від 01.10.2006 року, укладеного позивачем з забудовником АТ «Агросервіс - Україна». Відповідач отримує комунальні послуги від позивача на підставі договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.01.2010 року. Однак відповідач не виконує належним чином умови договору, не сплачує у повному обсязі кошти в рахунок погашення заборгованості. 13.04.2016 між сторонами укладено Додаткову угоду про реструктуризацію та порядок погашення заборгованості, за умовами якої відповідач визнав заборгованість у розмірі 11080,32 грн та зобов`язався сплатити борг у повному обсязі до 14 квітня 2017 року. Відповідач частково погасив заборгованість у сумі 4500 грн після чого за комунальні послуги не сплачує, та має заборгованість.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2022 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за житлово - комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території на користь ТОВ «Жилсервіс» заборгованість у розмірі 20132 (двадцять тисяч сто тридцять дві) грн 24 коп, судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведено, що саме він є належним управителем житлового будинку АДРЕСА_2 . Долучені до позову докази не доводять правомірність встановлення і підвищення тарифів на комунальні послуги.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 96 кв.м, що підтверджується Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 29 серпня 2006 року.

На підставі Договору про здійснення управління житлового будинку від 01 жовтня 2006 року АТ «Агросервіс-Україна» як будівельна компанія передала ТОВ «Жилсервіс» в управління будинок АДРЕСА_2 , для здійснення управління цими будинками, а ТОВ «Жилсервіс» прийняло цей будинок згідно акту приймання-передачі та забезпечує його постійну та належну експлуатацію відповідно до закону.

01.10.2010 року між ТОВ «Жилсервіс» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, пунктом 2 якого встановлено, що розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення договору складає 146,98 грн, в т.ч. ПДВ 24,50 грн.

Згідно з п. 20 Договору договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2010 року. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією зі сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим.

Додатковою угодою від 13 квітня 2016 року відповідач визнав заборгованість за період з 01.06.2012 року до 13.04.2016 року у розмірі 11080,32 грн та зобов`язався її сплатити до 14 квітня 2017 року. Крім того пунктом 1.3. договору визначено розмір щомісячної плати за попередній період 248,26 грн.

Відповідно до Протоколу №1 загальних зборів співвласників житлового будинку і нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , від 12 вересня 2018 року, збільшено та встановлено розмір витрат з управління та утримання будинку, спорудами та прибудинкової території у розмірі 5,153 грн за 1 кв.м. загальної площі у квартирі у даному будинку.

Відомостей про оскарження чи визнання недійсним, а ні рішення загальних зборів співвласників будинку АДРЕСА_2 , затвердженого даним протоколом, а ні Договору від 01.10.2010 року матеріали справи не містять.

Відповідно до виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому за адресою: АДРЕСА_3 , на ім`я ОСОБА_1 , заборгованість споживача за період з січня 2016 року до лютого 2020 року складає 23646,88 грн.

Визнана сторонами заборгованість у розмірі 11080,38 грн за період до 13.04.2016 року доказуванню не підлягає.

З виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач у жовтні 2016 року та у грудні 2016 року сплачував заборгованість у розмірі 2000 грн кожного разу, а також сплатив 500 грн у березні 2017 року.

Судовим наказом від 18.08.2016 року №638/10292/15, стягнуто з відповідача на користь ТОВ «Жилсервіс» заборгованість у розмірі 8477,64 грн.

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 01 листопада 2019 року закінчено виконавче провадження №52025757 щодо виконання даного судового наказу у зв`язку з його повним виконанням.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач як власник майна зобов`язаний його утримувати. Між позивачем та відповідачем існують договірні зобов`язання щодо сплати житлово-комунальних послуг які повинні виконуватись належним чином. Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що позивач належним чином виконав умови укладеного договору і надав відповідачу передбачені ним послуги.

Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних та інших послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку із простроченням сплати житлово-комунальних та інших послуг за період з 01.04.2017 до 01.01.2020 з відповідача на користь позивача підлягають сплаті 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат у розмірі 1254 грн та 3497,77 грн відповідно.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як було встановлено, ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг, зокрема і послуг з утримання будинку за адресою: будинок АДРЕСА_2 . Відповідно до наданих доказів ТОВ «Жилсервіс» заборгованість відповідача зі сплати комунальних послуг станом на кінець лютого 2020 року, з урахуванням стягнутих грошових коштів за оспорюваний період та нарахованої заборгованості за вивіз побутових відходів, складає 15380,47 грн., інфляційні втрати 3499,77 грн, 3% річних 1254,00 грн.

Заперечуючи проти вимог ТОВ «Жилсервіс», ОСОБА_1 , всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на спростування заявлених позивачем вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Жилсервіс» заборгованості за житлово-комунальні послуги у визначеному ним розмірі.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи

При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення відсутні. Тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.,ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 травня 2023 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук