Справа № 495/4526/23
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

11 травня 2023 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

судді Заверюха В.О., при секретарі - Червинській І.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст та обґрунтування позову

28.08.2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №2056, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 28.08.2015 року. Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 26.06.2019 року, актовий запис №2658 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 26.06.2019 року, актовий запис №2657. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 січня 2023 року, справа №495/10406/22 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком у звязку з самостійним вихованням дітей батьком без участі матері та відібрання малолітніх дітей у матері без позбавлення батьківських прав був задоволений. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28.08.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №2056 був розірваний. Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з самостійним вихованням малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком без участі матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 були відібрані у матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , без позбавлення її батьківських прав. Починаючи з травня 2022 року відповідач не проживає з доньками, а проживає окремо за адресою: АДРЕСА_2 . На даний час доньки фактично проживають з позивачем за його зареєстрованим та фактичним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 та повність перебувають на утриманні позивача. Судом справі №495/10406/22 встановлені обставини того, що позивач самостійно займається вихованням та утриманням дітей, забезпечує дітей матеріально та піклується про них, має власне житло, в якому створені належні умови для проживання та розвитку дітей. Позивач, як батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує їх усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про їх фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`ям та успіхами, виявляє інтерес до їх внутрішнього світу. Тобто з боку позивача відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання малолітніх дітей разом з ним, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток. Відповідач в свою чергу залишила малолітніх дітей на позивача та переїхала до іншого населеного пункту. Відповідач, як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, не цікавиться їх життям, здоров`ям та розвитком, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей. Вказані обставини встановлені рішенням суду та не потребують додаткового підтвердження. Саме вказані обставини і стали підставою для відібрання дітей у відповідача, через необхідність забезпечення як найкращих інтересів дітей в отримані освіти, вихованні та майбутньому становленні, як самостійних, вихованих та освідчених громадян. З часу ухвалення вищевказаного рішення, поведінка відповідача не змінилась та жодних висновків остання не зробила. Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, створились умови, які шкодять інтересам дітей. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідач не має хронічних або тяжких хвороб, які б перешкоджали останній належно виконувати свої батьківські обов`язки та які б виправдовували її винну поведінку. Необхідність позбавлення відповідача батьківських прав викликані не належною поведінкою відповідача по відношенню до спільних дітей, відсутністю будь-якого інтересу до їх виховання, тим самим відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2023 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підтоговче судове засідання.

Позивач в судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини які зазначені в позові та просив позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей, оскільки вона як мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідач в судове засідання не зявилась, але на адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність в звязку із зайнятістю та до заяви долучила нотаріально посвідчену заяву, в якій вона зазначає, що у звязку із неможливістю виконувати свої батьківські обов`язки відносно дітей та у звязку, що батько дітей самостійно виховує дітей, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дітей, наслідки позбавлення їй зрозумілі, заперечень не має.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору повідомлявся про розгляд справи.

За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Положенням ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, докази, суд приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Судом встановлено, що 28.08.2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №2056, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 28.08.2015 року.

Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 26.06.2019 року, актовий запис №2658 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 26.06.2019 року, актовий запис №2657.

Після народження доньок сторони проживали разом, спільно брали участь у вихованні та утриманні дітей та вели спільне господарство. Проте, починаючи з травня 2022 року відповідач залишила малолітніх дітей на позивача та проживає окремо за адресою: АДРЕСА_2 . Як мати зовсім перестала цікавитись дітьми, неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки та самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дітей. На даний час доньки фактично проживають з позивачем за його зареєстрованим та фактичним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 та повність перебувають на утриманні позивача. Оскільки відповідач залишила спільних малолітніх дітей на позивача та переїхала до іншого населеного пункту, як мати належним чином не виконувала свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, не цікавилась їх життям, здоров`ям та розвитком, не забезпечувала їх усім необхідним, не проявляла батьківську турботу, не піклувалась про їх фізичний та духовний розвиток, позивач усі обов`язки щодо догляду за дітьми взяв на себе, самостійно займався вихованням та утриманням дітей, піклувався про них, цікавився станом їх здоров`я та успіхами, тобто позивач, як батько належним чином виконував свої батьківські обов`язки. Позивач є біологічним батьком дітей та враховуючи необхідність подальшої опіки над доньками та іншого способу вплинути на відповідача не було, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком у звязку з самостійним вихованням дітей батьком без участі матері та відібрання малолітніх дітей у матері без позбавлення батьківських прав.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 січня 2023 року, справа №495/10406/22 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком у звязку з самостійним вихованням дітей батьком без участі матері та відібрання малолітніх дітей у матері без позбавлення батьківських прав був задоволений.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28.08.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №2056 був розірваний.

Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з самостійним вихованням малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком без участі матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 були відібрані у матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , без позбавлення її батьківських прав.

Однак, відповідач ОСОБА_1 , з моменту відібрання малолітніх дітей до теперішнього часу, так і не змінила свого сталого ставлення до малолітніх дітей, продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками щодо утримання та виховання малолітніх дітей, як і раніше будь-якої участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не цікавиться життям дітей, станом здоров`ям, інтересами та вподобаннями, не проявляє турботи та піклування, жодного разу не подзвонила та не відвідала дітей. Вказані обставини бездіяльності матері свідчать про байдужість останньої щодо долі своїх дітей та фактичне небажання виховувати малолітніх дітей, що є свідомим самоусуненням від належного виконання батьківських обов`язків щодо дітей.

Фактом того, що ОСОБА_1 свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків та не має бажання належним чином виховувати та утримувати дітей, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, свідчить надана нотаріально засвідчена заява щодо відсутності заперечень про позбавлення її батьківських прав відносно доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умові сімї виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області від 23.03.2023 року, малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та повність перебувають на утриманні позивача.

В матеріалах справи наявна довідка приватного закладу дошкільної освіти комбінованого типа «Академія дитинства» від 26.04.2023 року, з якої вбачається, що батько дітей ОСОБА_1 займається вихованням дітей, регулярно приводить та забирає дітей із садочку, відвідує всі святкові заходи в садочку, спілкується з вихователями та цікавить дошкільним життям дітей, діти регулярно відвідують садочок, завжди охайні та доглянуті.

Отже, судом встановлено, що на теперішній час малолітні діти проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та повність перебувають на утриманні позивача. Всі питання щодо виховання та матеріального утримання дітей вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, як мати. Позивач забезпечує дітей матеріально та піклується про них, має власне житло, в якому створені належні умови для проживання та розвитку дітей. Позивач, як батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує їх усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про їх фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`ям та успіхами. Тобто з боку позивача відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання малолітніх дітей разом з ним, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток. В свою чергу, відповідач, як мати не цікавиться життям дітей, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, тобто фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх доньок, що проявилось в письмовій нотаріально завіреній відмові від виховання та утримання дітей, тобто вона свідомо відмовилась приймати участь в житті своїх дітей.

Правовідносини, що виникли між сторонами, відповідають сімейним, тому при вирішенні спору суд застосовує норми Сімейного кодексу України щодо визначення прав і обов`язків матері і дитини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згіно ч.1,2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст.164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

Згідно з нормами ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15,16,17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Після відібрання дітей за рішенням суду, відповідач жодних висновків не зробила, на проти продовжує свідомо нехтувати своїми батьківськими обов`язками, будь яких хронічних або тяжких хвороб, які б перешкоджали відповідачу належно виконувати свої батьківські обов`язки та які б виправдовували її винну поведінку відсутні.

Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст.ст.169, 170 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Висновок суду

З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, а також визнання позову відповідачем, свідому відмову від виконання своїх батьківських обов`язків та згоду на позбавлення батьківських прав, суд має всі достатні підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітніх доньок, не виявляє бажання спілкуватися з дітьми, не цікавиться та не приймає участі у їх буденному житті, не утримує та не забезпечує їх матеріально, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, тобто не дбає про нормальне зростання дітей з загальновизнаними нормами поведінки в соціумі з духовним та культурним надбанням, а також моральними цінностями, які притаманні кожній свідомій людині.

Зазначене є підставами для позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст.ст.4, 12-13, 200, 206, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Заверюха В.О.