Справа № 569/3525/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Мізера А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні заявник та представник заявника заяву повністю підтримали, просять суд її задоволити з підстав, викладених у заяві та встановити факт постійного спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків доньки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 зі своїм батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн. НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 та визнати членом сім`ї ОСОБА_2 його доньку ОСОБА_3 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В судовому засіданні представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 не заперечила проти задоволення заяви заявника з підстав, викладених у заяві та встановлених в судовому засіданні.

Заслухавши заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що заявник по справі народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Дубно.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , місце реєстрації м.Дубно відділ реєстрації актів громадянського стану Рівненської області з якого вбачається, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Дубно, про що зроблено відповідний актовий запис за №342. Батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

В судовому засіданні заявник суду пояснила, що її батьки розлучилися в 2001 році, коли вона ще була маленькою і певний час вона не спілкувалася з батьком. Приблизно з кінця 2018 року її батько почав активно з нею спілкуватися, усвідомив необхідність піклування про свою доньку, надавав їй матеріальну допомогу та просив допомагати йому в побуті та ведені домашнього господарства. З січня 2019 року вона з батьком спільно проживали в одному будинку вели спільний побут та мали спільні права та обов`язки, які полягали в оплаті комунальних послуг та утриманні спільного побуту. З 2021 року її батько був прийнятий на військову службу, яку проходив у м. Мукачево.

З дослідженого в судовому засіданні витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) м.Мукачево від 26.01.2021 №18 вбачається, п.11. Старшого лейтенанта ОСОБА_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 18 січня 2021 року №17 на посаду командира 2 гірсько -штурмового взводу 4 гірсько-штурмової роти 2 гірсько-штурмового батальйону, ВОС 0210003, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_9, з 26 січня 2021 року зарахувати до списків особового складу частини, надати 3 (три) доби з 26 по 28 січня 2021 року для приймання справ та посади. Підстава: припис військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_9 №1 від 25.01.2021 року.

З дослідженої в судовому засіданні довідки про реєстрацію місця проживання особи №7-01-23/4265 від 21 квітня 2022 року виданої за підписом адміністратора відділу ЦНАП Герасименко І.Л. вбачається, що за відомостями Відділу «Центру надання адміністративних послуг» Дубенської міської ради місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце народження Україна, Рівненська обл., м.Дубно, громадянство України, зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 з 10 квітня 2001 р. по 02 квітня 2022 року.

З дослідженого в судовому засіданні лікарського свідоцтва про смерть №1873 від 31 березня 2022 року вбачається, що ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_10»; дата смерті рік ІНФОРМАЦІЯ_1». Місце проживання померлого: АДРЕСА_2 . Місце смерті: Україна, область Запорізька, район Запорізький, смт.Комишуваха, смерть настала в іншому місці - в зоні проведення бойових дій.

Ушкодження внаслідок дій, передбачених законом та военних операцій. Множинні осколкові поранення тулуба з ушкодженням внутрішніх органів.

З дослідженого в судовому засіданні кс.копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 виданого 02 квітня 2022 року Дубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 50 років, про що складе відповідний актовий запис №173. Місце смерті Україна Запорізька область Запорізький район селище міського типу Комишуваха.

З дослідженого в судовому засіданні сповіщення сім`ї №1 від 04.04.2022 №1/2056 за підписом ТВО ІНФОРМАЦІЯ_9 підполковником ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_7 сповіщено про те, що батько, старший лейтенант ОСОБА_2 , командир гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти гірсько-штурмового батальйону в/ч № НОМЕР_7 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 поблизу н.п.Мирне Запорізької області, вірний військовій присязі у бою за нашу батьківщину, виявивши стійкість і мужність. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

З дослідженого в судовому засіданні повідомлення за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 полковника ОСОБА_8 від 19.05.2022 №12/1/624 вбачається наступне: « У ІНФОРМАЦІЯ_8 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_8 ) надійшли документи від ОСОБА_1 , дочки загиблого військовослужбовця ОСОБА_9 ( за вх. №2059 від 12.05.2022) для направлення на розгляд комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Згідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 одноразова грошова допомога розподіляється річними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до п.1 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Відповідно до п.2 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» члени сім`ї та батьки загиблого померлого військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Оскільки ОСОБА_4 вже досягла повноліття та вийшла заміж, тобто створила свою сім`ю, тому у судовому порядку має були доведено, що вона є членом сім`ї загиблого батька, військовослужбовця ОСОБА_9 . Разом з тим, повідомляю, що у наданих документах відсутнє свідоцтво про народження загиблого. У зв`язку з цим, відсутні підстави для направлення поданих документів на розгляд вищезазначеної комісії Міністерства оброни України.».

З дослідженого в судовому засідання Витягу від 25.03.2022 №1546 із послужного списку особової справи номер К-248 ст. лейтенанта ОСОБА_2 вбачається, що до послужного списку особової справи внесені наступні відомості: Рядок 15: батько - відомості відсутні; мати - відомості відсутні. Рядок 16: дружина - розлучений; син - ; донька - ОСОБА_1 , 1995 р.н. Підпис ТВО Командира військової частини НОМЕР_4 підполковника ОСОБА_11 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суду пояснили, що вони особисто знайомі з батьками заявниці та особисто з заявницею. Вони товаришували сім`ями, спілкувались до того часу, коли батьки заявниці не розлучились і почали проживати окремо. З 2019 року заявниця почала проживати разом зі своїм батьком - ОСОБА_2 . Між ними були теплі відносини, вони разом займались господарством. Після того, як батько заявниці був мобілізований, ОСОБА_1 і надалі проживала у батьківському будинку у АДРЕСА_2 , доглядала за будинком, підтримувала господарство біля будинку. Після смерті батька, заявниця займалась його похованням.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як вбачається з правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2021 року № 750/10356/16-а …дата смерті військовослужбовця є визначальною обставиною для визначення дати виникнення у відповідних осіб права на отримання одноразової грошової допомоги та, відповідно, розміру для її нарахування. Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця визначається за законодавством, яке діяло на дату смерті військовослужбовця.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова КМУ №168) визначаються умови виплати одноразової грошової допомоги.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

Так, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до п.4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5- рп/99) роз`яснив, що під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства.

До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки.

Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні.

Членами сім`ї військовослужбовця можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші).

Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця є та з визначених у пункті 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) «У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Крім того, спори щодо розміру грошової допомоги та права на її відшкодування між особами, які претендують на такі виплати та органом, який проводить їх нарахування та виплату розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2020 року у справі №140/2178/15-ц (провадження № 61-9869св20) та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 295/3547/21 (провадження № 61-10600св21)).

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61- 26210св18), у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18).

Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі №1-8/99 (№5-рп/99) зазначив, «Якщо дорослі діти чи батьки мають чи створюють власні сім`ї, то члени їх сім`ї набувають право на зазначені пільг нарівні з іншими членами сім`ї військовослужбовця, працівника міліції чи особового складу державної пожежної охорони, але лише за умов, коли вони визнані як інші особи, що належать до членів сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони на підставі положень частини другої статті 64 Житлового кодексу України, тобто як такі, що постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство та з дотриманням правил, визначених частиною третьою цієї ж статті та статтею 65 названого Кодексу.».

Так, відповідно до статті 64 Житлового кодексу України передбачено, що: члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Частиною 6 ст. 29 Цивільного кодексу України визначається, що фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ч.10 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року за №5-рп/99 визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком і жінкою є: спільне проживання; спільний побут; взаємні права і обов`язки.

Вказані обставини, а саме факт постійного проживання заявниці з батьком у АДРЕСА_2 , ведення спільного господарства підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимог знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, визнаними представником заінтересованої особи, а тому вони підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10,12,263,264,265,268,273,

293,315, 354 ЦПК України,

суд,-

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволити.

Встановити факт постійного спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 зі своїм батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн. НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Визнати членом сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 його доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована АДРЕСА_1

Заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_3

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов