Ухвала

23 травня 2023 року

м. Київ

справа № 750/3630/22

провадження № 61-4998ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні,

встановив:

05 квітня 2023 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Кулініч К. В. засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у вказаній справі, тобто зпропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 24 квітня 2023 року представником заявника надіслано до Верховного Суду касаційну скаргу в новій редакції, докази сплати судового збору за подання касаційної скарги, а також клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Проте вимоги ухвали Верховного Суду від 24 квітня 2023 року заявником в повному обсязі усунуті не були з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування норми права, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов'язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У касаційній скарзі зазначено, що вона подається на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не врахували висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду в справі № 738/1452/17. Проте заявником не зазначено дату винесення указаної постанови Верховного Суду.

Крім того, в тексті касаційної скарги є посилання й на інші постанови Верховного Суду. У випадку, якщо заявник вважає, що судами також не були враховані висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у вказаних постановах, то їй слід чітко зазначити про це у касаційній скарзі та обґрунтувати такі посилання.

Також у поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на недослідження судами всіх зібраних у справі доказів, не наводить передбаченої частиною другою статті 389 ЦПК України відповідної підстави касаційного оскарження судових рішень.

Таким чином, заявнику слід уточнити підстави касаційного оскарження.

Крім того, представником заявника подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, у якому вона вказує, що оскаржувану постанову апеляційного суду ОСОБА_1 отримала лише 06 березня 2023 року в суді апеляційної інстанції. На підтвердження наведеного надає копію супровідного листа Чернігівського апеляційного суду від 06 березня 2023 року про надіслання відповідно до положень статті 386 ЦПК України на адресу відповідача у справі копії постанови від 28 лютого 2023 року.

Проте наданий доказ не дає достатніх підстав для визнання поважними заявлених ОСОБА_1 підстав для поновлення строку звернення з касаційною скаргою, оскільки на супровідному листі апеляційного суду відсутні будь-які відмітки про отримання заявником копії оскаржуваної постанови.

Ураховуючи викладене, заявником та її представником не надано належних доказів щодо дати отримання копії постанови Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року.

У зв`язку з тим, що безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заявнику необхідно направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази (зокрема, довідку апеляційного суду щодо надіслання на адресу ОСОБА_1 на виконання вимог статті 272 ЦПК України копії постанови Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року та щодо отримання/неотримання заявником копії оскаржуваної постанови).

Таким чином, заявнику необхідно уточнити підстави касаційного оскарження та надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), а також направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтями 127, 393 ЦПК України,

ухвалив:

Визнати підстави для поновлення строку на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2022 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року за клопотанням представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Кулініч Катерини Валеріївни неповажними.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в іншій частині касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов