Справа № 175/984/22
Провадження № 2/175/320/22
РІШЕННЯ

Іменем України

10 серпня 2023 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойко О.М.

при секретареві судового засідання Бабко-Малої В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою позовом Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України до Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської сільської ради в частині надання дозволів на виготовлення проектів відведення земельних ділянок, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 в особі представника-адвоката Рибалко Марини Анатоліївни до Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України, треті особи: Миколаївська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 про визнання державного акту на право постійного користування землею таким, що втратив чинність, та визнання відсутнім права постійного користування земельними ділянками,

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України звернулося до суду з позовом до Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в якому просило суд визнати незаконним та скасувати пункти 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18 рішення Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 22 грудня 2021р. №282-15/VIII «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» в частині надання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 дозволів на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ДП ДН 034201, виданого Дніпропетровською районною Радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області 16.12.1998, Державному підприємству «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» передано в постійне користування земельні ділянки загальною площею 25564,7 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею під №1254.

22 грудня 2021 року, розглянувши заяви громадян про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району, Дніпропетровської області, 15 сесія VIIІ скликання Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області прийняла рішення №282-15/VIII, яким надала дозволи на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства, в тому числі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

19 вересня 2022 року ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» (замовник) уклало з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_12 (експерт) договір про надання послуг про проведення експертного дослідження, згідно якого експерт зобов`язався із урахуванням вимог Закону України «Про судове експертизу» провести земельно-технічне дослідження.

На виконання умов договору від 19.09.2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_12 03 жовтня 2022 року склав висновок №56, у якому на поставлене замовником питання сформував наступну відповідь: За результатами проведеного дослідження експерт дійшов висновку, що земельні ділянки з кадастровими номерами :02:105:0023, :02:105:0024, :02:105:0025 та :02:105:0026, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, входять до масиву земель, що були передані в користування ДП «НВДА «НАУКОВА» НААК України» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ДП ДН 034201, виданого Дніпропетровською районною Радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області 16.12.1998 року.

Відтак, Миколаївська сільська рада Дніпровського району в порушення вимог Земельного кодексу України розпорядилась земельними ділянками, які фактично відносяться до державної власності, без отримання попереднього погодження із землекористувачем. А тому рішення органу місцевого самоврядування повинно бути визнано незаконним та скасовано в частині надання таких дозволів.

ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 не погодились з позовними вимогами та звернулися до суду із зустрічним позовом до Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України», в якому просили суд визнати Державний акт на право постійного користування землею, серії ДП ДН 034201 від 16.12.1998 року, таким, що втратив чинність, та відсутнім у Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» права постійного користування земельними ділянками, наданими в постійне користування відповідно до Державного акту на право постійного користування землею, серії ДП ДН 034201 від 16.12.1998 року.

В обґрунтування своїх вимог позивачі за зустрічним позовом зазначають, що вони звернулися до Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області із заявами від 14 грудня 2021 року, в яких просили надати їм дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області за межами населених пунктів. За результатами розгляду заяв Миколаївська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області прийняла рішення №282-15/VIII від 22.12.2021 року, яким надала відповідні дозволи, однак, ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» із посиланням на Державний акт на право постійного користування землею, серії ДП ДН 034201 від 16.12.1998 року фактично створює перешкоди у розробленні проектів землеустрою та подальше їх затвердження.

З позиції позивачів за зустрічним позовом вказаний Державний акт серії ДП ДН 034201 від 16.12.1998 року втратив свою чинність, оскільки в 2003 році на підставі судових рішень Господарського суду Дніпропетровської області його було визнано недійсним в частині передачі земельних ділянок в розмірі 4848,0 га та 5462,0 га, розташованих в межах Миколаївської та Орджонікідзевської сільських рад, проте відповідач за зустрічним позовом в силу вимог чинного на той момент законодавства України не здійснив належних заходів щодо внесення змін до Державного акту серії ДП ДН 034201, внаслідок чого цей документ фактично втратив свою чинність, а тому у ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» відповідно відсутнє право постійного користування земельними ділянками.

Представник позивача за первісним позовом ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України адвокат Якименко О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд визнати незаконним та скасувати пункти 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18 рішення Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 22 грудня 2021р. №282-15/VIII «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», у задоволенні зустрічного позову просив суд відмовити у зв`язку із його необґрунтованістю.

Представник відповідачів - ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 - адвокат Рибалко М.А. просила суд у задоволенні позову ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» відмовити у повному обсязі та задовольнити зустрічний позов, визнавши Державний акт на право постійного користування землею, серії ДП ДН 034201 від 16.12.1998 року, таким, що втратив чинність, та відсутнім у Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» права постійного користування земельними ділянками, наданими в постійне користування відповідно до Державного акту на право постійного користування землею, серії ДП ДН 034201 від 16.12.1998 року.

Представник Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судовому засіданні просили суд у задоволенні позову ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» відмовити у повному обсязі та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 .

Інші відповідачі у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причину неявки в судове засідання суду не повідомили.

Суд вислухавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази дійшов наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Дніпропетровської районної Ради народних депутатів від 21 жовтня 1998 року №ІІІ/ХХІІІ вирішено передати Агрофірмі «Наукова» в постійне користування землі площею 25564,7 га, що знаходяться на території Дніпропетровського (Дніпровського) району Дніпропетровської області. Право постійного користування оформлено Державним актом на право постійного користування землею серії ДП ДН 034201, виданим Дніпропетровською районною Радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області 16.12.1998 року та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею під №1254.

Вказаний Державний акт на підставі судових рішень Господарського суду Дніпропетровської області визнано недійсним в частині передачі земель загальною площею 10310 га.

Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2002 року, зміненим постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08 січня 2003 року, по справі №А9/366 (А12/64-А1/103) за позовом Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області до Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області, третя особа-1: Колективне сільськогосподарське підприємство «Жовтнева революція», третя особа-2: Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова», визнано недійсним Державний акт на право постійного користування землею від 16.12.1998р. серія ДП ДН 034201 у тому, що Агрофірмі «Наукова» надається у постійне користування 25564,7 гектарів землі в межах згідно з планом користування землею в частині надання 4848,0 гектарів землі, яка розташована в межах Миколаївської сільської ради. Рішення суду першої інстанції по справі №А9/366 (А12/64-А1/103) набрало законної сили 08.01.2003 року.

В іншій справі №Н32/20 (Н25/106-Н22/283) за позовом Орджонікідзевської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області до Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області, третя особа-1: Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова», третя особа-2: Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Орджонікідзе, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2003 року визнано недійсним Державний акт на право постійного користування землею від 16.12.1998р. серія ДП ДН 034201 у тому, що Агрофірмі «Наукова» надається у постійне користування 25564,7 гектарів землі в межах згідно з планом користування землею в частині надання 5462,0 гектарів землі, яка розташована в межах Орджонікідзевської сільської ради. Рішення суду першої інстанції по справі №Н32/20 (Н25/106-Н22/283) набрало законної сили 14.05.2003 року.

У зв`язку із прийняттям вказаних судових рішень 25 липня 2003 року ІХ сесія XXIV скликання Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області прийняла рішення, згідно якого вирішила: 1. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справах №Н32/20/Н25/106-Н/22/283 від 23.04.2003 року та №А9/366/А12/64-А1/103 від 16.10.2002 року взяти до відома; 2. Доручити районному відділу земельних ресурсів ( ОСОБА_13 ): 2.1. Внести зміни до Державного акту на право постійного користування землею науково-виробничої дослідної агрофірми «Наукова» від 16.12.1998 року серія ДП ДН 034201 в частині надання у постійне користування 5462 га землі, розташованої в межах Орджонікідзевської сільської ради та в частині надання у постійне користування 4848 га землі, розташованої в межах Миколаївської сільської ради; 3. Рекомендувати райдержадміністрації згідно повноважень, визначених Земельним кодексом України (п.12 розділу 10 Перехідних положень), провести дії, необхідні для виконання рішень Господарського суду Дніпропетровської області у справах №Н32/20/Н25/106-Н/22/283 від 23.04.2003 року та №А9/366/А12/64-А1/103 від 16.10.2002 року; 4. Рекомендувати райдержадміністрації до 01.10.2003 року розробити Програму використання цих земель з урахуванням розпаювання та інформувати районну раду.

Керуючись вказаним рішенням, в примірнику Державного акту на право постійного користування землею серія ДП ДН №034201, який знаходився в Дніпропетровському районному відділі земельних ресурсів Державного комітету України по земельних ресурсах, зроблено запис: «Вилучено згідно рішення ІХ сесії ХХIV скликання Дніпропетровської районної ради від 25 липня 2003 року: по Орджонікідзевській с/р - 5462,0 га, по Миколаївській с/р - 4848,0 га».

Відповідно до Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" та із врахуванням Розпорядження Кабінету Міністрів України № 601-р від 20 травня 2020 року «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Дніпропетровської області» Миколаївська, Горьківська, Новотаромська (колишня Орджонікідзевська), Степова територіальні громади Дніпровського району увійшли до складу об`єднаної Миколаївської територіальної громади.

14 грудня 2021 року до Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надійшли заяви мешканців територіальної громади про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області за межами населених пунктів. До кожного клопотання долучено викопіювання з публічної кадастрової карти із позначенням місця розташування бажаної земельної ділянки.

За результатами розгляду вказаних заяв Миколаївська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області прийняла рішення від 22 грудня 2021 року №282-15/VIII «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства». Згідно з пунктами 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18 цього рішення вирішено надати дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Після отримання дозволів на замовлення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 розроблено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на підставі яких в подальшому сформовано та зареєстровано в Державному земельному кадастрі земельні ділянки з кадастровими номерами :02:105:0023, :02:105:0024, :02:105:0025, :02:105:0026.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України та про необхідність задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 .

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, в тому числі, розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено у статті 118 Земельного кодексу України.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено судом у судовому засіданні, відповідачі за первісним позовом - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 звернулися 14 грудня 2021 року до Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області із клопотаннями про надання їм дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області за межами населених пунктів. При цьому, до клопотань було долучено викопіювання з Публічної кадастрової карти із зазначенням місця розташування бажаних земельних ділянок, і на той час вказані ділянки не були сформовані та зареєстровані у Державному земельному кадастрі та відповідно щодо них була відсутня інформація про наявність зареєстрованого права власності чи будь-якого іншого похідного речового права на нерухоме майно.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, на час розгляду клопотань відповідачів не існувало жодних підстав для відмови їм у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому рішення Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №282-15/VII від 22.12.2021 року Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства відповідно є законним.

Суд наголошує на тому, що згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14.03.2019 року по справі №540/893/15-ц та від 27.02.2019 року по справі N 433/259/14-ц.

Із аналізу вказаних норм та судової практики слідує, що у разі, коли в конкретній справі жодне право, свобода чи інтерес саме позивача не було порушено зазначеним у позові незаконним діянням відповідача, права, свободи чи інтереси позивача відповідач не оспорює, то в такому разі правових підстав для задоволення такого конкретного позову немає.

Враховуючи вищевикладене, реалізуючи своє право на судовий захист, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а також долучає докази, які підтверджують зазначені обставини.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права встановлюється під час розгляду справи по суті на підставі доказів, поданих учасниками справи, та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача. Вимоги позивача підлягають задоволенню тільки у тому випадку, якщо він у спосіб, визначений законом, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог і вони не будуть спростовані стороною відповідача.

Відповідно до змісту первинної позовної заяви, на обґрунтування свого порушеного права та наявності підстав для скасування рішення органу місцевого самоврядування Державне підприємство «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» посилається на те, що Миколаївська сільська рада порушила норми Земельного кодексу України, оскільки розпорядилась земельними ділянками державної власності, а також надала дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки без отримання згоди землекористувача і без припинення його права постійного користування. Доказом віднесення спірних земельних ділянок до земель державної власності та існування стосовно них права постійного користування позивач зазначає лише Державний акт на право постійного користування землею, серії ДП ДН 034201 від 16.12.1998 року, виданий на підставі рішення Дніпропетровської районної Ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області №ІІІ/ХХІІІ від 21.10.1998 року, та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1254. Будь-які інші докази щодо наявності порушеного права позивача у позовній заяві відсутні.

За результатами дослідження Державного акту суд погоджується з позицією позивачів за зустрічним позовом та робить висновки, що цей документ втратив свою чинність, а тому не може бути підтвердженням наявності у Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» права на постійне користування землями, зазначеними в акті.

Так, відповідно до положень ст. 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-XII та ст.ст.125 та 126 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III, в редакції чинній до 01.01.2013 року, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, який оформляється та реєструється у визначеному законом порядку.

Наразі ст.ст.125 та 126 Земельного кодексу України у чинній редакції передбачають, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Вказані норми кореспондують із частиною 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно з якою речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Разом з тим, частина 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає умови, за наявності якої речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення , або 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Пунктом 10 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 №3613-VI визначено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними, а згідно з пунктом 2 земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Таким чином, державні акти на право постійного користування землею, які видані та оформлені у відповідності до норм законодавства України до 01 січня 2013 року, залишаються чинними та відповідно посвідчують право осіб, яким вони видані, на користування земельними ділянками.

Разом з тим, враховуючи обставини справи, зміст Державного акту ДП ДН 034201 від 16.12.1998 року не приведено у відповідність до вимог, передбачених чинним законодавством України.

Як встановлено судом, на підставі рішень Господарського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2002 року по справі №А9/366 (А12/64-А1/103) та від 23 квітня 2003 року по справі №Н32/20 (Н25/106-Н22/283) Державний акт серії ДП ДН 034201 від 16.12.1998 року визнано недійсним у тому, що Агрофірмі «Наукова» надається у постійне користування 25564,7 гектарів землі в межах згідно з планом користування землею в частині надання 4848,0 гектарів землі, яка розташована в межах Миколаївської сільської ради, та в частині надання 5462,0 гектарів землі, яка розташована в межах Орджонікідзевської сільської ради.

Станом на дату набрання законної сили вказаними судовими рішеннями діяла Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 № 43. Згідно із пунктом 3.9. Інструкції, який був чинним до 25.07.2003 року, у разі будь-яких змін в розташуванні меж земельної ділянки або умов її передачі чи надання, які відбулися після видачі державного акта, ці зміни вносяться одночасно до обох примірників державного акта. Нові межі відображаються на плані земельної ділянки суцільною лінією чорною тушшю, а старі межі перекреслюються червоною тушшю. Кожен запис про зміни посвідчується підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України.

Із вказаного слідує, що на момент визнання недійсним Державного акту ДП ДН 034201 від 16.12.1998 року в частині передачі земель в розмірі 4848,0 га та 5462,0 га, існували норми законодавства України, які на випадок виникнення будь-яких змін, що стосуються передачі земель в постійне користування, встановлювали обов`язок внесення таких змін одночасно до всіх примірників державного акту на право постійного користування землею. Якщо зміни стосувались саме розташування, меж або площі земельних ділянок, то в примірниках державних актів в обов`язковому порядку зазначалися нові межі землі на підставі відповідної документації про відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За результатами огляду в судовому засіданні оригіналу примірника Державного акту серії ДП ДН 034201, який знаходиться у Державному підприємстві «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України», а також копії примірника, що перебуває у Головному управлінні Держгеокадастру у Дніпропетровській області, судом встановлено, що у визначеному законом порядку у вказані документи не вносились зміни стосовно загальної площі переданих в постійне користування земельних ділянок із врахуванням рішень Господарського суду Дніпропетровської області про визнання недійсним акту в частині передачі земель в розмірі 4848,0 та 5462,0 га, а також щодо нових меж землекористування у зв`язку із виключенням земель, розташованих в межах Миколаївської та Орджонікідзевської сільських рад.

Як висновок, Державний акт серії ДП ДН 034201 не містить інформації, яка відповідає актуальним умовам передачі земельних ділянок в постійне користування, та відомостей про фактичні межі земельних ділянок.

На сьогодні відсутні будь-які чинні норми закону чи підзаконного нормативного акту, які б передбачали можливість внесення змін, повторну видачу або переоформлення державного акту на право постійного користування землею. А тому факт невиконання позивачем за первісним позовом вимог щодо внесення змін до змісту Державного акту серії ДП ДН 034201 та приведення його у відповідність до вимог, передбачених чинним законодавством України, вказує на те, що Державний акт серії ДП ДН 034201 втратив свою чинність, і як наслідок у Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» припинилось право постійного користування на земельні ділянки, розташованих на території Дніпровського (Дніпропетровського) району Дніпропетровської області.

Доводи Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» про те, що примірник Державного акту серії ДП ДН 034201, який знаходиться у Головному управлінні Держгеокадастру в Дніпропетровській області, є належним підтвердженням внесення до нього змін, суд не бере до уваги з огляду на наступне.

Згідно з вимогами пункту 3.9. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 № 43, будь-які зміни вносилися одночасно до обох примірників державного акта про право на постійне користування землею.

Із змісту оригіналу примірника Державного акту, який знаходиться у ДП ««Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України», слідує, що після його видачі до акту не вносились будь-які записи про зміни в землекористуванні, в тому числі, у зв`язку із вилученням частини земель на підставі рішень Господарського суду Дніпропетровської області. А тому, наявність записів лише в одному примірнику Державного акту не свідчить про належне оформлення вказаного документу, оскільки Інструкція містила чіткий обов`язок внесення змін до всіх його примірників.

Щодо примірника Державного акту, який зберігається у Головному управлінні Держгеокадастру в Дніпропетровській області, то суд приходить до висновку, що запис до нього внесено не у відповідності до вимог закону.

Так, зміст вказаного запису вказує на те, що його здійснено на підставі рішення ІХ сесії ХХIV скликання Дніпропетровської районної ради від 25 липня 2003 року. Разом з тим, станом на дату прийняття вказаного рішення стаття 10 Земельного кодексу України передбачала, що до повноважень районних рад у галузі земельних відносин на території району належить , зокрема, розпорядження землями на праві спільної власності відповідних територіальних громад. В свою чергу розпорядження землями державної власності відповідно до ст. 17 Земельного кодексу України відносилось до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин.

Вказані норми кореспондували із пунктом 12 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, відповідно до якого до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Таким чином, станом на день внесення запису до Державного акту серії ДП ДН 034201 законодавство України чітко передбачало, що Дніпропетровська районна рада вже не мала повноважень на розпорядження землями, переданими у постійне користування ДП ««Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України». Натомість, будь-які рішення стосовно цих земель, в 2003 році могли бути прийняті лише Дніпропетровською районною державною адміністрацією.

Про це свідчить і зміст рішення Дніпропетровської районної ради від 25.07.2003 року, за змістом пунктів 3 та 4 яких вирішено рекомендувати райдержадміністрації згідно повноважень, визначених Земельним кодексом України (п.12 розділ 10 Перехідних положень), провести дії, необхідні для виконання рішень Господарського суду Дніпропетровської області у справах №Н32/20/Н25/106-Н/22/283 від 23.04.2003 року та №А9/366/А12/64-А1/103 від 16.10.2002 року та розробити Програму використання цих земель з урахуванням розпаювання та інформувати районну раду.

Враховуючи викладене, рішення ІХ сесії XXIV скликання Дніпропетровської районної ради від 25 липня 2003 року не могло бути підставою для внесення змін до Державного акту серії ДП ДН 034201, оскільки на той час районна рада не мала відповідних повноважень та не була розпорядником земель державної власності.

Також, суд зауважує, що в жодному з примірників Державного акту в плані зовнішніх меж землекористування не відмічено нових меж і не перекреслено старих, що було обов`язковим в силу вимог п.3.9. Інструкції, у зв`язку із зменшенням загальної площі земельних ділянок, переданих в користування ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України».

Посилання в примірнику Державного акту, що знаходиться в ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області, лише на загальну площу земель в межах Миколаївської сільської ради та Орджонікідзевської сільської ради, не дає змоги встановити конкретний склад земель, які вилучено із постійного користування ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України», оскільки законодавство на той час не передбачало можливості встановлення меж сільських рад взагалі.

Такий висновок підтверджується долученим до матеріалів справи листом Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 28.04.2023 року вих.№29-4-0.223-2552/2-23, який направлено у відповідь на адвокатський запит представника позивача за первісним позовом. У вказаному листі зазначено, що відповідно до ст.173-175 Земельного кодексу України в редакції від 01.01.2002 межі адміністративно-територіальних утворень встановлюються в порядку та відповідно до закону. Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів. Межа району, села, селища, міста, району у місті це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Враховуючи наведене порядок встановлення меж територій сільських/селищних рад законом не визначено.

Аналогічна позиція викладена в листі Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, наданому у відповіді на питання представника позивачів за зустрічним позовом чи були встановлені межі Миколаївської, Орджонікідзевської (Новотармської), Горьківської та Степової сільських рад Дніпропетровського району Дніпропетровської області станом на 14 травня 2003 року. Миколаївська сільська рада у листі від 10.05.2023 року вих.№564 повідомила, що станом на 2003 рік такої адміністративно-територіальної одиниці як «сільська рада» не існувало. Повноваження сільських рад діяли виключно у межах населених пунктів, а відтак встановлення меж сільських рад (територіальних громад) у їх сучасному розумінні не здійснювалося.

Відповідно до п.п. 1.13. та 1.18. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 № 43, в редакції чинній на момент визнання недійсним Державного акту в частині, складання державного акта на право приватної власності на землю, на право власності на землю та на право постійного користування землею при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і товариствам громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. При наданні земельної ділянки у постійне користування до технічної документації зі складання державного акта обов`язково додається копія матеріалів щодо перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки з проекту відведення цієї земельної ділянки, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 28.04.2023 року вих.№29-4-0.223-2552/2-23, який долучено до матеріалів справи, інформація щодо проведення робіт по відновленню в натурі (на місцевості) та закріпленню межовими знаками меж земель, переданих в постійне користування на підставі Державного акту серії ДП ДН №034201, відсутня.

Таким чином, станом на момент набрання законної сили рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області про визнання недійсним Державного акту серії ДП ДН №034201 в частині не існувало порядку визначення меж територій Миколаївської сільської ради та Орджонікідзевської сільської ради, а також відповідно до п.п. 1.13. та 1.18 Інструкції не відновлювались межі земельних ділянок у зв`язку із вилученням частини земель із постійного користування ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України», тому жоден із примірників Державного акту не визначає актуальні межі землекористування та не містить актуальних даних стосовно умов передачі земель в постійне користування.

Із врахуванням вищевикладеної інформації суд приходить до висновку, що Державний акт серії ДП ДН №034201 втратив свою чинність та відповідно не може бути використаний як документ, що посвідчує право постійного користування ДП «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України».

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Враховуючи викладене, позивачем за первісним позовом не доведено суду належними та допустимими доказами наявності у нього права постійного користування, і як наслідок віднесення в силу підпункту «а» пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України земельних ділянок, зазначених у Державному акті серії ДП ДН №034201, до державної власності, що свідчить про законність рішення Миколаївської сільської Дніпровського району Дніпропетровської області прийняла рішення №282-15/VIII від 22.12.2021 року.

Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ДП ««Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» задоволенню не підлягають в повному обсязі, натомість вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Отже з урахуванням відмови судом у задоволенні позовних вимог первісного позову та задоволення вимог зустрічної позовної заяви судові витрати необхідно віднести за рахунок Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» до Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської сільської ради в частині надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок відмовити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 до Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України», за участі третіх осіб: Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 про визнання державного акту на право постійного користування землею таким, що втратив чинність, та визнання відсутнім права постійного користування земельними ділянками задовольнити.

Визнати Державний акт на право постійного користування землею, серії ДП ДН 034201 від 16.12.1998 року, виданий на підставі рішення Дніпропетровської районної Ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області №ІІІ/ХХІІІ від 21.10.1998 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1254, таким, що втратив чинність.

Визнати відсутнім у Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» () права постійного користування земельними ділянками, наданими в постійне користування відповідно до Державного акту на право постійного користування землею, серії ДП ДН 034201 від 16.12.1998 року, виданого на підставі рішення Дніпропетровської районної Ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області №ІІІ/ХХІІІ від 21.10.1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1254.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 судові витрати за подачу зустрічної позовної заяви у розмірі 2147,20 гривня для кожного.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Бойко

Повний текст рішення складено 22.08.2023 року