Справа № 467/339/23
Провадження № 2/467/104/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника органу опіки та піклування Арбузинської селищної ради Миколаївської області Дроботун Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Арбузинської селищної ради Миколаївської області

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2011 року по 2020 рік позивач проживав спільно з відповідачем без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які постійно проживають з позивачем. Посилаючись на те, що з 2021 року відповідач самоусунулась від виховання доньок і з того часу не цікавиться їх долею, він має можливість забезпечити належні умови для нормального утримання, догляду та виховання дітей, так як проживає у приватному будинку з частковими зручностями, що належить йому на праві приватної власності, де створені всі умови для проживання дітей, здійснює їх матеріальне забезпечення, має постійне місце роботи та стабільний дохід, має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, позивач прохав визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з ним як батьком дітей.

Ухвалою суду від 05 квітня 2023 року по справі відкрито загальне позовне провадження.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, пояснила, що у неї з відповідачем був спір щодо місця проживання дітей. Вони зверталися до суду у 2021 році з цього питання. На теперішній час позивач і вона проживають в с.Агрономія Первомайського району у окремих будинках. Вона проживає разом ще з однією малолітньою дитиною, батьком якої відповідач не є являється. Так як діти вирішили проживати разом з батьком, тому вона не буде заперечувати щодо їхнього рішення.

Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні пояснила, що з 2020 року між сторонами наявні сварки щодо того питання, з ким з батьків будуть проживати діти. Відповідач залишила дітей та вирішила створити нову сім`ю. Для цього вона орендувала житло. Діти прийняли самостійне рішення, що вони будуть проживати з батьком. Батько має належні умови для проживання дітей, опікується їх навчанням.

Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України).

Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини .

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей:ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 2011 року по 2021 року сторони та діти проживали в с.Агрономія Первомайського району Миколаївської області.

В подальшому між сторонами виник спір щодо того, з ким із батьків мають проживати діти.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_2 .

Зі змісту характеристик на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , наданих Агрономійським ліцеєм Арбузинської селищної ради Миколаївської області вбачається, що батько дітей зацікавлений у навчанні дітей, займається їх вихованням.

Позивач має задовільний стан здоров`я, працевлаштований водієм у ДП ДГ «Агрономія», проживає у житловому будинку, що належить йому на праві приватної власності, може забезпечити всі необхідні умови для проживання дітей, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 21 квітня 2023 року.

Відповідно до положень ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо визначення її місця проживання.

Допитані у судовому засіданні неповнолітні діти ОСОБА_3 (10 років) та ОСОБА_1 (7 років) надали суду пояснення про те, що їх матір разом з ними не проживає більше трьох років. Матір їх матеріально не підтримує, не купує їм подарунки, незважаючи на власні обіцянки. ОСОБА_6 повідомила, що у матері вдома була у минулому році. Виразили бажання залишитися проживати разом з батьком, оскільки матір зловживає алкогольними напоями.

Згідно висновку органу опіки та піклування Арбузинської селищної ради від 26 квітня 2023 року є доцільним визначити місце проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_1 .

За таких умов, оскільки діти тривалий час проживають з батьком, який створив всі необхідні умови для повного і гармонійного розвитку їх особистості, він надає дітям житло, своєчасне медичне обслуговування, якісне харчування, виховання та розвиток, це середовище для дітей є звичним та природнім, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, необхідність забезпечення дітей турботою, враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що місцем проживання дітей слід визначити місце проживання їх батька, що буде відповідати їх інтересам та вимогам закону. При цьому, визначення місця проживання дітей з батьком не позбавляє матір права виховувати дітей, утримувати їх, спілкуватися з ними.

Приймаючи до уваги погодження відповідачки щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком, вік дітей, ставлення батьків до своїх батьківських обов`язків, створені умови для проживання та виховання дитини, а також враховуючи інтереси дітей для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Арбузинської селищної ради Миколаївської області задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М.Кологрива