П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 року

м. Рівне

Справа № 567/1408/22

Провадження № 22-ц/4815/807/23

Головуючий у Острозькому районному суді

Рівненської області: суддя Венгерчук А.О.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) проголошено

о 15 год. 29 хв. 25 квітня 2023 року

в м. Острог Рівненської області

Повний текст рішення складено: 28.04.2023

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Мороз А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія";

відповідач2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід Агро";

представники учасників справи:

позивача адвокат Плакса Вячеслав Анатолійович;

відповідача1 адвокат Андросюк Ігор Сергійович;

за участі: представників сторін адвокатів Плакси Вячеслава Анатолійовича та ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 25 квітня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" про скасування рішення державного реєстратора та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року в суд звернулась ОСОБА_1 через свого представника адвоката Плаксу В.А. з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (далі ТОВ "Західна агровиробнича компанія"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" (далі ТОВ "Захід Агро") про скасування рішення державного реєстратора та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося про належність їй на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером :06:004:0080 площею 4,6719 га, яка розташована на території Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області. В серпні 2022 року дізналася, що на ці земельні ділянки зареєстровано право оренди за ТОВ "Західна агровиробнича компанія". Підставою для державної реєстрації державним реєстратором вказані договір оренди землі від 01.04.2014 та додаткова угода від 21.09.2017, укладені між ТОВ "Захід-Агро", ТОВ "Західна агровиробнича компанія" та нею. Строк дії оренди 7 років з правом пролонгації. Вважає, що між сторонами існує спір, оскільки додаткової угоди щодо передачі земельної ділянки вона не підписувала, її умови не погоджувала та на укладення такої угоди нікого не уповноважувала, з нею не узгоджувалися умови вказаної угоди, а тому вона є неукладеною. Тому користуючись спірною земельною ділянкою ТОВ "Західна агровиробнича компанія" порушує її права на користування та розпорядження цим майном.

Виходячи з наведеного, просив усунути перешкоди у користуванні своїм майном, зобов`язавши ТОВ "Західна агровиробнича компанія" повернути їй належну земельну ділянку, і скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди цієї земельної дялянки.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 25 квітня 2023 року позов задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційний офіс" Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Власенка В.І., індексний номер рішення: 38841922 від 20.12.2017, номер запису про інше речове право №7876991 від 28.11.2014 про державну реєстрацію права оренди ТОВ "Західна агровиробнича компанія", з одночасним припиненням права оренди ТОВ "Західна агровиробнича компанія" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:004:0080 площею 4,6719 га.

Зобов`язано ТОВ "Західна агровиробнича компанія" повернути ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :06:004:0080 площею 4,6719 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області).

У поданій апеляційній скарзі ТОВ "Західна агровиробнича компанія", вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неповноті з`ясування обставин, які мають значення для справи, та порушенні норм матеріального права, просить його скасувати, а в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про хибність висновків районного суду з приводу того, що підставою для висновку суду про непідписання спірного договору є ненадання його оригіналу суду. На переконання заявника, у матеріалах справи наявні докази, на які суд не звернув увагу, тоді як вони свідчать про волевиявлення позивача на укладення оспорюваного правочину. Так, заявником надано документи, які підтверджують сплату коштів ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на користь орендодавця за угодами за 2020 та 2021 роки, а саме копію відомості №1 від 11.04.2018, оригінал відомості №0 від 06.08.2019, копію відомості від 15.11.2020, копію платіжного доручення від 25.11.2021 та копію платіжного доручення від 24.12.2021. Вважає, що його доводи відповідають правовій позиції Верховного Суду, що висловлена у постановах від 01 лютого 2023 року у справі №530/130/21 і від 19 грудня 2022 року у справі №670/1088/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №227/3760/19-ц. Тобто отримання позивачем від ТОВ "Західна агровиробнича компанія" орендної плати за відповідним договором оренди та користування орендарем спірною земельною ділянкою підтверджує факт виконання договору, волевиявлення орендодавця на укладення правочинів та встановлення відносин оренди між сторонами. Оскільки умови додаткової угоди виконувалися, тому правочин не може бути неукладеним.

Іншими учасниками справи чи їх представниками відзив на апеляційну скаргу не подавався, хоча про таке право їм було роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 24 липня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом попередньої інстанції було з`ясовано, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :06:004:0080, площею 4,6719 га, що знаходяться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (колишня Сіянцівська сільська рада Острозького району Рівненської області), що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.08.2022.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.08.2022 вбачається, що державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстраційний центр" Городищенської сільської ради Рівненської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.12.2017, індексний номер рішення 38841922, зареєстровано право оренди вказаної земельної ділянки за ТОВ "Західна агровиробнича компанія", орендодавцем якої вказано позивача, а підставою для реєстрації права оренди такої земельної ділянки зазначено додаткову угоду до договору оренди землі. (а.с.10-12)

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася з позовом до ТОВ "Захід Агро" і ТОВ "Західна агровиробнича компанія" про скасування державної реєстрації договору оренди землі, усунення перешкод в користування нею та покладення на відповідача обов`язку з її повернення власнику, посилаючись на те, що цей договір вона не підписувала та не укладала.

Внаслідок того, що ТОВ "Західна агровиробнича компанія" не надано витребовуваний судом оригінал договору оренди землі № б/н ні від 01 квітня 2014 року та додаткову угоду від 21 вересня 2017 року, суд попередньої інстанції прийшов до переконання щодо наявності фактичних та правових підстав для визнання неукладеним договору оренди землі стосовно належної позивачу земельної ділянки площею 4,6719 га з кадастровим номером :06:004:0080. Оскільки договір оренди позивачем не підписувався, з огляду на що його укладено не було, тому власник земельної ділянок вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення правочину в мотивах негаторного позову.

Колегія суддів з таким висновком погоджується, адже ненадання оригіналу спірної угоди унеможливило проведення в справі судової почеркознавчої експертизи, а тому та обставина, для з`ясування якої вона мала призначатись, тобто непідписання позивачем правочину, визнається судом як встановлений факт.

Статтею 109 ЦПК України встановлено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Висновки про те, що відсутність оригіналу договору оренди землі підтверджує доводи позивача про те, що такий договір не укладався, міститься у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі № 687/328/20 (провадження № 61-14532св21), від 17 січня 2022 року у справі № 687/358/20 (провадження № 61-8698св21), від 30 листопада 2022 року у справі № 687/182/20 (провадження № 61-4943св21).

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, обґрунтовано з`ясував, що оспорюваний договір позивач не підписувала, відповідачем жодних доказів волевиявлення на укладення договору оренди не надано, а також, враховуючи заперечення відповідача1 щодо отримання від нього орендної плати за користування цією земельною ділянкою, зробив правильний висновок щодо необхідності повернення земельної ділянки та скасування державної реєстрації для реального відновлення порушеного права позивача.

Згідно зі ст.ст. 90, 124 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ст.ст. 792, 407, 627, 638, 203, 205, 207, 204, 215, 391 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також суперечити інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним парва користування та розпоряджання своїм майном.

Норми статей 2, 13, 14, 16, 17 Закону України "Про оренду землі" у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, вказують, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст.ст. 2, 26, 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

З правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц, вбачається, що такий спосіб захисту як визнання правочину неукладеним не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність оспорюваного договору в мотивувальній частині судового рішення. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Верховний Суд своєю постановою від 11 травня 2023 року у справі №357/3155/21 підтвердив, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про повернення таких земельних ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Такий самий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 23 вересня 2020 року у справі № 396/1857/16, від 11 листопада 2020 року у справі № 598/538/19 (провадження № 61-9846св20) та від 14 грудня 2022 року у справі № 394/85/21-ц (провадження № 61-9582св22).

Крім того, висновком у цій же постанові Верховний Суд не погодився з тим, що вчинення власником земельної ділянки конклюдентних дій свідчать про вчинення правочину, зокрема, отримання власником землі орендної плати від орендодавця за договором оренди з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі.

Між тим, статтею 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Зазначена норма виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований.

З таких же висновків виходила Велика Палата Верховного Суду у пунктах 7.37, 7.38 постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Отже, враховуючи конкретні встановлені судами обставини справи, що розглядається, колегія суддів не вбачає підстав для застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 378/1194/20 (провадження № 61-20827св21), від 14 грудня 2022 року у справі № 394/85/21-ц (провадження № 61-9582св22).

Колегія суддів відхиляє аргумент апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних відносин висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, які знайшли своє подальше застосування в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №227/3760/19-ц.

Верховним Судом у постанові від 15 січня 2021 року у справі №650/1331/18 розглядалось питання щодо застосування висновків Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц при вирішенні правовідносин, предметом яких є негаторний позов з приводу земельної ділянки, щодо якої договір оренди не укладався, разом із висновками Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17.

З правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 15 січня 2021 року у справі №650/1331/18 видно, що при вирішенні того питання, чи вважається спірний договір укладеним у разі вчинення конклюдентних дій (сплати орендної плати), підлягають застосуванню висновки пунктів 7.38-7.39 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц і аргументи щодо досягнення волевиявлення сторони на укладення такого договору внаслідок отримання орендної плати визнано необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів враховує, що права і обов`язки, які з`ясовувалися Великою Палатою Верховного Суду справах № 338/180/17 та 227/3760/19-ц, є нерелевантними до існуючих спірних правовідносин - різними є предмет та підстави позову, а також їх матеріально-правове регулювання.

Так, відносини в справі №227/3760/19-ц виникли з приводу договору майнового найму нежитлового приміщення, а в справі №338/180/17 - щодо визнання укладеним договору підряду та стягнення заборгованості.

Зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду в справі №227/3760/19-ц (п.6.35) вбачається, що її правова позиція фактично застосовує висновок постанови у справі № 338/180/17 з того приводу, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Від цього висновку Велика Палата Верховного Суду в справі №227/3760/19-ц не відступала, а зазначала (п.6.38), що у разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Між тим, саме визначений законодавством спеціальний порядок укладення та реєстрації договорів оренди землі, тобто встановлені законодавчі застереження, виключає можливість його укладення шляхом вчинення конклюдентних дій (через сплату орендної плати).

Решта доводів заявника теж є необґрунтованими і тому колегією суддів відхиляються.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" залишити без задоволення, а рішення Острозького районного суду Рівненської області від 25 квітня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено: 22.08.2023

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків