ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" квітня 2023 р. м.Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді -Губської Я.В.
при секретарі - Мордухович К.Г.
17.11.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана заява, в якій заявник просить суд: замінити стягувача АТ «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс».
Заявник в поданій заяві просив суд задовольнити заяву та заяву розглянути за його відсутності.
ОСОБА_2 та його представник адвокат Субочев С.Ю. в судове засідання не з`явились, представник у поданих заперечення просив про розгляд справи за їх відсутності.
Інші сторони по справі до судового засідання не з`явились, про час і місце розгляду заяви повідомлялись своєчасно та належним чином, причини не явки учасників процесу суду не відомі, що відповідно до ч. 3 ст.442 ЦПК України не перешкоджає розгляду даної заяви за їх відсутності.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного.
Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суму заборгованості в розмірі 123 858,35 грн.; стягнуто пропорційно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 619,29 грн. з кожного.
На виконання рішення суду Київським районним судом м.Харкова , 07.04.2017 видано виконавчі листи.
Також, 20.06.2018 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Лисенко С.О. було відкрито ВП №56644542 щодо примусового стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в розмір 123 858,35 грн.
Постановою Харківського апеляційного суду від 22.07.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за відсотками змінено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 7271, 05 грн. заборгованості за відсотками.В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишено без змін. Рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 107 389, 59 грн. та солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 16 468, 76 грн. не переглядалося і в цій частині дію рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року поновлено.Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в дохід держави 137, 48 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Хоменко В.В. від 06.04.2020 виконавче провадження №56644542 з примусового виконання виконавчого листа Київського районного суду м.Харкова від 07.04.2017 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в розмірі 123858,35 грн. було закінчено на підставі п.5 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження». Виконавчий лист перебуває в матеріалах цивільної справи.
Також, з відомостей з АСВП вбачається, що ВП №56504950 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості завершено.
З даних, які містяться у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_3 від 05.02.2020 вбачається, що ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 про що зроблений актовий запис №35.
Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
Вказане вище відображене в правовій позиції Верховного Суду в постанові від 03.06.2020, справа №2/461/09, провадження №61-2812св19.
Ураховуючи зміни в законодавстві про виконавче провадження, які набували чинності в період з дня набрання законної сили рішенням суду в справі й до дня укладення договору про відступлення прав вимог, строк предявлення виконавчих листів до виконання змінювався з 1-го до 3-х років з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Тобто, у будь-якому разі строк пред`явлення Виконавчого листа до виконання станом на дату укладення договору про відступлення прав вимог вже сплив. Таким чином, суд установив, що заявник при укладення договору про відступлення прав вимог мав об`єктивну можливість знати про закінчення строку пред`явлення Виконавчого листа до виконання ще до укладення вказаного договору.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони.
З наданих суду матеріалів вбачається, що виконавчий лист був виданий ще 07.04.2017. У своїй заяві заявник не ставить питання перед судом про поновлення йому строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Суд зауважує, що заявник міг ще до укладення договору відступлення прав вимоги отримати у попереднього кредитора інформацію про закінчення на момент укладення такого договору строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а право попереднього кредитора на звернення до суду з вимогою про поновлення йому пропущеного процесуального строку останній реалізує на власний розсуд і не може передати таке право іншій особі.
Так само не оскаржувались стороною заявника постанова приватного виконавця Хоменко В.В. від 06.04.2020, якою виконавче провадження №56644542 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в розмірі 123858,35 грн. було закінчено та постанова про завершення ВП№56504950 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ «Дельта Банк».
Згідно ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення..
Вимогами ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Під правонаступництвом у виконавчому проваджені необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Так, підставою правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу.
За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 закону «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц.
Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до ст. 512 ЦК України підставою заміни кредитора є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок зміни кредитора у зобов`язанні визначений в статті 516 цього Кодексу. Так, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Виходячи з цих норм, зокрема пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення права вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Відповідно до статті 15 Закону України "Про виконавче провадження"сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Отже, особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Водночас, заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, в тому числі, до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (тобто, протягом невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним і обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.
Відповідно до частин 1 та статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.
Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Заміна сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу, означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Такі дії можуть порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.
Згідно висновку Верховного Суду викладеного у постанові №2-1818/10 від 14 липня 2021 року заміна сторони (стягувача) виконавчого провадження (листа) неможлива, якщо заява була подана після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом.
У зазначеній справі , заява про заміну сторони (стягувача) у виконавчих провадженнях подана 17.11.2021, тобто вже після закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Клопотання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа заявником надано не було та ухвала суду від 04.03.2020 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є чинною.
На підставі викладеного, для недопущення подвійного стягнення заборгованості, забезпечення прав боржника, забезпечення належного використання своїх прав та обов`язків та недопущення зловживання цими правами, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про заміну стягувача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 57, 258, 259, 353, 442 ЦПК України, 512, 514 ЦК України, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» ( м.Київ Солом`янська площа 2) про заміну сторони виконавчого провадження -відмовити.
Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарженн я, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Згідно п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя -