Справа № 286/2404/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Шалига А. Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року позивач АТ КБ «ПриватБанк», від імені якого діє представник за довіреністю Балагурак Вероніка Василівна, звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить на підставі ст.ст.509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 7180,64 грн. за кредитним договором № б/н від 10.10.2014 року та судові витрати в сумі 2481 грн.

В обґрунтування позову вказує на те, що ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з цим у нього виникла заборгованість в сумі позову. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого боржника та прийняв спадщину спільним із ним проживанням. До складу спадщини входять кредитні зобов`язання померлого боржника, яких на вимогу банку відповідач не виконав.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, хоча був належно повідомлений про розгляд справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», позивачем у справі, найменування якого в наступному було змінено на АТ КБ «ПриватБанк», так як АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.7 Статуту АТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позичальник ОСОБА_2 отримав кредит вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» під процентну ставку 30% річних, шляхом підписання 10.10.2014 року Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Як вбачається із доданих до позову довідок АТ КБ «Приватбанк», позичальнику 10.10.2014 року був встановлений кредитний ліміт на кредитну платіжну картку в сумі 1100 грн., який збільшувався в різні періоди і 07.06.2019 року становив 9000 грн., а 29.01.2020 року був зменшений і становив 0 грн.; крім того, 10.10.2014 року банком на ім`я позичальника була видана кредитна платіжна картка, яка перевипускалася 01.03.2018 року і строк дії якої сплив 31.10.2021 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть.

Відповідно до наданого розрахунку, заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору станом на дату смерті позичальника 23.01.2020 року становила 7180,64 грн. за тілом кредиту.

Як повідомила Овруцька державна нотаріальна контора Житомирської області Центрально-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції листом від 24.06.2020 року № 1050/02-14, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 спадкова справа не заводилася, так як спадкоємці і заявами про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини, не зверталися.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи копій сторінок паспортів громадянина України померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в обох паспортах міститься відмітка про зареєстроване місце проживання за однаковою адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач стверджує, що ОСОБА_1 , відповідач у справі, будучи сином померлого ОСОБА_2 , з огляду на норми ст.ст.1261, 1268, 1269 ЦК України, є спадкоємцем за законом першої черги, і вважається таким, що прийняв спадщину спільним проживанням і спадкодавцем. При цьому доказів у підтвердження факту родинних стосунків між померлим ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як батьком та сином, позивач суду не надав.

Пред`являючи позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості позичальника з його спадкоємця, банк обґрунтовує їх правомірність тим, що до складу спадщини відповідно до ст.1218 ЦК України входять всі обов`язки спадкодавця, які не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі зобов`язання щодо сплати кредитних платежів.

В свою чергу існування договірних кредитних зобов`язань позичальника обґрунтовує тим, що позичальник був згоден з тим, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що позичальник ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відтак, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши 10.10.2014 року Заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. До кредитного договору (Анкети-заяви) банк додав Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 31.03.2014 року № СП-2014-6633715, які розміщені на офіційному веб-сайті ПриватБанку за посиланням https://privatbank.ua/terms/ у розділі «Архів договорів» та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами першою-третьою статті 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Виходячи з вимог частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною другою статті 1067 ЦК України банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення кредитних коштів.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність обставини існування обов`язку позичальника повернути суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 7180,64 грн.

Проте ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер та заборгованості не погасив.

Щодо вимоги позивача стягнути суму непогашеної кредитної заборгованості позичальника з його спадкоємця, то суд виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з приводу заборгованості померлого ОСОБА_2 позивач 21.05.2020 року звернувся з претензією кредитора до Овруцької нотаріальної контори Житомирської області, яка листом від 24.06.2020 року у відповідь повідомила АТ КБ «ПриватБанк», що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 спадкова справа не заводилася, так як спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та заявами про видачу свідоцтва про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися; тоді як вимога Приватбанку надійшла своєчасно, записана у книгу вхідної кореспонденції 23.06.2020 року за № 1170/02-14 і для заведення спадкової справи банку необхідно сплатити квитанцію за Витяг зі спадкового реєстру у розмірі 102 грн., квитанція додається. Також позивач 05.08.2021 року звертався з листом-претензією до відповідача ОСОБА_1 щодо сплати ним, як спадкоємцем померлого боржника, кредитної заборгованості в сумі 7180,64 грн. Вказана претензія залишена відповідачем без реагування.

Відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (ч.2). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч.3). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (ч.4).

Згідно з ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Однак в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт прямих родинних стосунків померлого позичальника та відповідача. А без наявності переконливих доказів існування такого факту, висновки про спадкоємство та прийняття спадщини відповідачем після померлого позичальника спільним із ним проживанням є передчасними і юридично неспроможними, так як ґрунтуються на припущенні і не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки в порядку ст.82 ЦПК України сторонами перед судом не визнавалися. Крім того, в матеріалах справи відсутні і позивачем не подано докази, які б підтверджували обставини того, що позичальнику на праві власності належало майно, яке входить до складу спадщини, а відповідач, як єдиний спадкоємець померлого позивальника, одержав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, і вартості цього спадкового майна достатньо для задоволення вимог позивача.

Відтак, з огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481 грн., які у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 2, 4, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду або якщо суд визнає причини пропуску строку поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.04.2023 року.

Суддя: В. І. Вачко