ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9324/21 Номер провадження 22-ц/814/2245/23Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 липня 2022 року у складі судді Тімошенко Н. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, третя особа: Головне управління державної казначейської служби України в Полтавській області про визнання дій, бездіяльності незаконними, протиправними та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області із залученням третьою особою Головного управління державної казначейської служби України в Полтавській області, у якому просила суд визнати дії, бездіяльність слідчого ГУ НПУ в Полтавській області (Слідче управління) незаконними, протиправними та стягнути з ГУ НПУ в Полтавській області (Слідче управління) на її користь 30 000 грн відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 01.06.2021 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави Савченко Л. І. задоволено подане нею клопотання про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000012 від 15.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення за частиною першою статті 203-2 КК України та скасовано арешт, накладений на мобільний телефон марки «XiaomiRedmi», синього кольору з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29.01.2021.

Проте, незважаючи на негайне виконання вказаної ухвали, телефон їй до цього часу не повернуто.

22 червня 2021 року вона звернулася до начальника ГУ НПУ в Полтавській області з проханням якомога швидше повернути належний їй телефон, який перебуває в їх управлінні вже незаконно, оскільки арешт скасовано 01.06.2021, однак відповіді на своє звернення вона не отримала.

Тому 17.07.2021 вона звернулася зі скаргою до Генерального прокурора, у відповідь на яку отримала лист від 20.07.2021, яким її повідомлено, що звернення направлено для перевірки та прийняття рішення до Полтавської обласної прокуратури.

Після цього засобами поштового зв`язку вона отримала лист з Полтавської обласної прокуратури від 27.07.2021, яким її повідомили, що її звернення направлено для розгляду по суті до СУ ГУ НПУ в Полтавській області з додатковим повідомленням її, що вона має право оскаржити бездіяльність слідчого.

Вказувала, що в кінцевому результаті, будь-яких відомостей та відповідей вона не отримувала, телефон їй так і не повернуто.

Вказані дії завдали їй моральної шкоди, яка полягає у втраті надії та впевненості в подальшому, відсутності захисту з боку держави, від чого вона нервується, порушення нормальних умов життя, для відновлення яких необхідні додаткові зусилля, порушенні її права власності.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що рішення судом було прийняте без її участі, без повідомлення її про час та місце розгляду справи, що суперечить вимогам ЦПК України.

Вказує, що суд в рішенні зазначив, що телефон їй було повернуто, що не відповідає дійсності та не підтверджено ніякими доказами у справі.

Наголошує, що телефон їй не повернуто, відповідей на свої звернення вона не отримала, а винні особи до відповідальності не притягнуті.

Зазначає, що у даному випадку вже є тривале порушення її права власності, оскільки її телефон перебуває незаконно у працівників поліції, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ГУ НПУ в Полтавській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача та третьої особи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374, пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01 червня 2021 року у справі № 554/2463/20 задоволено клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000012 від 15.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203-2 КК України та скасовано арешт, накладений на мобільний телефон марки «XiaomiRedmi», синього кольору з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29.01.2021. Ухвала суду звернута до негайного виконання (а. с. 16).

Листом Полтавської обласної прокуратури від 27.07.2021 за № 09/2-3988-20 ОСОБА_3 повідомлено про те, що її звернення щодо неналежного виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави про скасування арешту майна направлено для розгляду по суті до СУ ГУ НПУ в Полтавській області. Одночасно роз`яснено їй право оскарження до суду рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора у відповідності до статей 303, 304, 306 КПК України (а. с. 20).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2021 року у справі № 554/2463/20 скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СУ ГУ НПУ в Полтавській області у кримінальному провадженні № 0000012 від 15.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203-2 КК України задоволено частково. Зобов`язано процесуальних слідчих у кримінальному провадженні № 0000012 від 15.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203-2 КК України, повернути мобільний телефон марки «XiaomiRedmi», синього кольору з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 власнику ОСОБА_3 (а. с. 21-22).

Згідно листа СУ ГУ НПУ в Полтавській області від 07.12.2021 за № 8981/115/24/0-5-2021 27.07.2021 ОСОБА_3 зверталася із заявою про повернення мобільного телефону, на яку слідчим в телефонному режимі було запрошено ОСОБА_3 до СУ для отримання мобільного телефону, на що ОСОБА_3 повідомила, що приїхати не зможе. Після цього слідчим Яськом В. О. вказаний мобільний телефон було передано працівникам відділення поліції № 1 Миргородського РВП для подальшого повернення ОСОБА_3 яка проживає в м. Гадяч. На даний час телефон ОСОБА_3 не повернуто, оскільки вона відмовилася його забирати, так як побачила тріщину на екрані (а. с. 38).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями та бездіяльністю органу державної влади, що здійснює досудове розслідування, отже, відповідно до частини шостої статті 1176 ЦК України така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17).

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, зобов`язання компенсації моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Відповідно до Закону України «Про національну поліцію» національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Приписами статті 7 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією України і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Статтею 8 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не може бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Відповідно до частини сімнадцятої статті 3 КПК України - слідчий - службова особі органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за дотриманням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Засади кримінального провадження, передбачені главою 2 КПК України, встановлюють, зокрема, верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, недоторканість права власності. За змістом статті 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Згідно зі статтею 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до статті 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Отже, обов`язок належно зберігати та негайно повернути тимчасово вилучене майно після скасування ухвали про накладення арешту або відмови в арешті цього майна прямо передбачено чинним законодавством.

Як вбачається з ухвал слідчих суддів Октябрського районного суду м. Полтави від 01 червня 2021 року та від 01 жовтня 2021 року у справі № 554/2463/20 у зв`язку з тим, що слідчим не було доведено необхідність подальшого арешту належного ОСОБА_3 телефону марки «XiaomiRedmi», синього кольору з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 чи необхідності у проведенні слідчих дій з використанням даного мобільного телефону, накладений ухвалою слідчого судді від 29 січня 2021 року арешт на телефон було скасовано та зобов`язано процесуальних слідчих у кримінальному провадженні № 0000012 від 15 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203-2 КК України, мобільний телефон, який було вилучено, як речі, належні ОСОБА_4 , під час обшуку 26.01.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , повернути його власнику - ОСОБА_3 .

Проте, дані ухвали слідчих суддів Октябрського районного суду м. Полтави до цього часу не виконані.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції, містить окремі норми: перша норма, яку закріплено в першому реченні першого пункту і яка має загальний характер, викладає принцип мирного володіння власністю; друга норма у другому реченні того ж пункту поширюється на випадки позбавлення права власності й передбачає для цього певні умови; третя норма, яку закріплено у другому пункті, допускає, що договірні сторони мають право, зокрема, контролювати використання власності відповідно до загального інтересу. Однак ці норми не є окремими, тобто не пов`язаними одна з одною. Друга і третя норми стосуються окремих випадків втручання у право на мирне володіння власністю, тому повинні тлумачитися за загальним принципом, закріпленим у першій нормі (ISMAYILOV v. RUSSIA, № 30352/03, § 31, від 06 листопада 2008 року).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції залишив без дослідження правомірність актів та дій органів досудового розслідування ГУ НП в Полтавській області в контексті їх відповідності встановленого законодавством порядку вилучення, зберігання та неповернення протягом тривалого часу майна власнику, як у кримінально-правовому, так і цивільно-правовому порядку.

Зокрема, судом не надано правової оцінки ухвалі слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01 червня 2021 року про зняття арешту з телефона та від 01 жовтня 2021 року про зобов`язання процесуальних слідчих повернути мобільний телефон позивачеві, які тривалий час не виконуються, а твердження відповідача про те, що позивач сама відмовилась від отримання телефону не доведені належними та допустимими доказами.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Доказування, а отже і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Оскільки законних підстав для неповернення мобільного телефону після скасування його арешту по справі не встановлено та відповідачем суду не доведено, втручання у право власності позивача не може розглядатися як законне за змістом статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції та неправомірна бездіяльність процесуальних слідчих у кримінальному провадженні № 0000012 від 15 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203-2 КК України, щодо невиконання ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01.06.2021 у справі № 554/2463/20 про негайне повернення позивачеві тимчасово вилученого майна спричинило моральні страждання позивача через порушення її прав, що підлягають грошовій компенсації.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Отже, враховуючи наведені обставини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 із визначенням розміру грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 7 000 грн, що є необхідним та достатнім для відновлення порушеного права позивача та відповідає вимогам розумності і справедливості.

За правилами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України апеляційний суд покладає судовий збір по справі на відповідача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 липня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області по невжиттю заходів щодо повернення належного позивачу ОСОБА_1 мобільного телефону марки «XiaomiRedmi», синього кольору з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 згідно ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01.06.2021 у справі № 554/2463/20.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь з ОСОБА_1 7 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області в дохід держави судовий збір у розмірі 4 540 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна