Провадження №2/523/1024/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2023 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Мельніченко Г. О.,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

Одеської міської ради (65004, м. Одеса, пл. Думська, 1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), за участю: третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача: державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори Лєсогорова Д. О. (65080, м. Одеса, вул. Космонавтів, 11 «а»), про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна від добросовісного набувача, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до Одеської міської ради (65004, м. Одеса, пл. Думська, 1) про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкування за законом в п`яту чергу,

зустрічним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Одеської міської ради (65004, м. Одеса, пл. Думська, 1), третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини,-

за участю : представника позивача ОМР Сірак В.В. , представників ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_4 ) і ОСОБА_5 адвокатат Котик Ф.І.

Установив

17 листопада 2017 року до суду надійшла позовна заява Одеської міської ради до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (після укладення шлюбу прізвище змінено на « ОСОБА_8 », третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача: державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Лєсогоров Д.О., про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_9 та складається з двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_6 на спадщину за законом на вказану квартиру, яке видане 03.05.2017 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою; витребування вказаної квартири з незаконного володіння від добросовісного набувача ОСОБА_10 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради; скасування рішення державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори Лєсогорова Д.О. про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру на ім`я ОСОБА_7 від 12.05.2017 року, індексний номер рішення 35137403.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9 , після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з двокімнатної квартири загальною площею 77,3 кв. м, житловою площею 42,3 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала спадкодавці на праві власності на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2013 року у справі №22-ц/785/8181/13.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 січня 2017 року у справі №523/13301/16-ц задоволено заяву ОСОБА_6 в порядку окремого провадження та встановлено факт його проживання однією сім`єю з ОСОБА_9 з 01.01.2004 року по день її смерті.

На підставі вказаного рішення Третьою одеською державною нотаріальною конторою 03 травня 2017 року на ім`я ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану квартиру.

12 травня 2017 року Третьою одеською державною нотаріальної конторою посвідчено договір, згідно якому ОСОБА_6 продав вказану квартиру ОСОБА_10 .

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 січня 2017 року скасовано, а заяву ОСОБА_6 залишена без розгляду зв`язку з наявністю спору про право.

Враховуючи, що ОСОБА_6 не мав права на спадкування, а інших спадкоємців після смерті ОСОБА_9 не має, то видане на його ім`я свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним, а спадщина відумерлою і такою, що переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна. Оскільки квартира вибула з володіння територіальної громади м. Одеси на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого на підставі рішення суду, в подальшому скасованого, то Одеська міська рада зобов`язана витребувати від добросовісного набувача ОСОБА_10 вищевказану квартиру, у зв`язку з чим підлягає скасуванню рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності ОСОБА_10 на вказану квартиру.

11 квітня 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОМР, третьої особи ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_9 не менше п`яти років до часу її смерті. Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року відмовлено в прийняті зустрічного позову ОСОБА_6 з роз`ясненням його процесуального права на звернення до суду з такими вимогами в загальному порядку з дотриманням правил про підсудність.

У відзиві від 24 травня 2018 року відповідачка ОСОБА_3 , заперечуючи позовні вимоги, послалась на те, що угода купівлі-продажу квартири 12 травня 2017 року була вчинена в період чинності рішення Суворовського районного суду від 16.01.2016 року, яке було скасоване лише 06 липня 2017 року, та на підставі чинного на той час свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 травня 2017 року. Про наявність апеляційної скарги Одеської міської ради на час вчинення угоди купівлі-продажу сторонам угоди відомо не було, а відтак вона є добросовісним набувачем; продавець набув прав власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, а не на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване; позивач не є власником майна на час звернення до суду, а відтак йому не належить передбачене статтею 388 ЦК право витребувати майно від добросовісного набувача; у всякому разі є передчасними вимоги позивача про визнання спадщини відумерлою до вирішення спору щодо підтвердження наявності права у ОСОБА_6 на спадщину за законом як спадкоємця четвертої черги та до вирішення вимог спадкоємця п`ятої черги ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем та права на спадщину у п`яту чергу.

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Котик Ф.І., заперечуючи позовні вимоги, додатково посилався на те, що отримання свідоцтва про право на спадщину на підставі в подальшому скасованого рішення суду стало наслідком неналежної процесуальної поведінки позивача по даній справі, який, як заінтересована особа, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи №523/13301/16-ц щодо встановлення факту, участі в судових засіданнях не приймав, а апеляційну скаргу на рішення подав лише після набуття ним чинності. Посилається також на те, що витребування квартири може призвести до покладання на добросовісного набувача індивідуального та надмірного тягаря, що суперечитиме висновкам Верховного Суду щодо застосування ст. 388 ЦК у подібних правовідносинах , викладених в постановах від 20.03.2019 року у справі №521/8368/15-ц; від 16.10.2019 року у справі №522/23155/16-ц, від 13.11.2019 року у справі №645/4220/16-ц, від 20.01.2020 року у справі 520/7397/15-ц, від 18.03.2020 року у справі №199/7375/16-ц, від 20.05.2020 року у справі №199/8047/16-ц, від 12.08.2020 року у справі №522/21850/15-ц, від 16.12.2020 року у справі №496/3663/16-. В додаткових письмових поясненнях від 21 березня 2023 року просить врахувати при ухваленні рішення висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.388 ЦК, викладений в постанові від 14 грудня 2022 року у справі №461/12525/15-ц.

24 травня 2018 року до суду звернулась ОСОБА_5 з самостійними вимогами до ОМР про встановлення факту того, що вона є четвертого ступеню родичем ОСОБА_9 та про визнання її права на спадкування п`ятої черги, у зв`язку з чим заперечувала вимоги первісного позивача щодо визнання спадщини відмерлою.

Ухвалою суду від 12 липня 2018 року провадження у справі зупинено до розгляду в касаційному порядку справи №523/13301/16-ц з касаційного оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 06 липня 2017 року, якою було скасовано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 січня 2016 року. Провадження відновлено ухвалою суду від 19 лютого 2019 року.

Ухвалою суду від 16 квітня 2019 року провадження у справі повторно зупинено до завершення розгляду іншої цивільній справі №523/7043/18 за позовом ОСОБА_6 до Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Провадження відновлено ухвалою суду від 21 січня 2021 року.

11 січня 2021 року ОСОБА_3 звернулась по даній справі з зустрічним позовом до Одеської міської ради, третьої особи - ОСОБА_5 , з вимогою про встановлення факту проживання ОСОБА_6 однією сім`єю з ОСОБА_9 не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Своє право на позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, у зв`язку з чим ухвалою Суворовського районного суду Одеської області від 16 листопада 2020 року закрито провадження у цивільній справі №523/7043/18 за позовом ОСОБА_6 до ОМР про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_9 не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а їй відмовлено у визнанні правонаступницею позивача у тій справі. Встановлення такого факту після смерті ОСОБА_6 за її власним позовом вважала ефективним засобом юридичного захисту від вимог ОМР про витребування у неї спірної квартири.

Ухвалою суду від 14 червня 2021 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд по суті справи №523/16225/17.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_11 підтримав позов повністю, з зустрічним позовом і позовом третьої особи не згоден, просив первісні позовні вимоги ОМР задовольнити в повному обсязі, зустрічну позовну заяву та позов третьої особи просив залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник позивачів за зустрічним і самостійним позовом адвокат Котик Ф.І. підтримав ці позови, позов ОМР не визнається, просив позовні вимоги третьої особи ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Лєсогоров Д. О. надав клопотання про розгляд спарви за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, вислухав представників сторін, що прибули в судове засідання, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що первіні позовні вимоги необхідно задовольнити, в зустрічні позовні вимоги та позов третьої особи не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України).

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Суд, щодо позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_12 вважає за необхідне зазначити наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9 , про що 21 січня 2016 року реєстратором відділу держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 866 та видано свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина, що складається з двокімнатної квартири загальною площею - 77,3 кв.м., житловою площею - 42,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , що належала спадкодавцю на праві власності на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 11.12.2013 року по справі № 22-ц/785/8181/13, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 24.03.2014 року, номер запису про право власності: 5091409.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 січня 2017 року у справі №523/13301/16-ц в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_6 за участі заінтересованих осіб - Одеської міської ради та ОСОБА_2 встановлено факт проживання однією сім`єю заявника з ОСОБА_9 не менше п`яти років до відкриття спадщини.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року вказане рішення суду скасовано, а провадження у справі закрито у зв`язку з наявністю спору про право.

03 травня 2017 року , в той час коли цивільна справа знаходилась на розгляді апеляційної інстанції, на підставі оскарженого в апеляційному порядку рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_9 , ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_9 , та складалась із квартири АДРЕСА_5 , завідомо знаючи і розуміючи , що рішення переглядається в апеляіційній інстанції і можливе його скасування. Однак, на меті ОСОБА_6 було будь-яким чином заволодіти та продати спірну квартиру , що він і зробив квартиру через 9 днів після отримання Свідоцтва про право на спадщину.

12 травня 2017 року ОСОБА_6 продав спірну квартиру ОСОБА_7 (після укладення шлюбу прізвище « ОСОБА_8 »). Договір посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Лєсогоровим Д.О. з прийняттям ним рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 , індексний номер рішення 35137403 від 12 травня 2017 року.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 04 червня 2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного тану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запит №6096 та видано свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_2 .

ОСОБА_13 просила встановити факт проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім,єю з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не менш як п`ять років.

Зазначену позовну заяву ОСОБА_13 подала, оскільки разом із смертю ОСОБА_6 втрачена можливість встановлення такого факту за його позовом.

Статтею 387 ЦК України, передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Згідно зі статтею 387 ЦК України, власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Цивільний кодекс України встановлює певні умови, за яких власник має право витребувати свою річ з чужого незаконного володіння із якими пов`язані такі поняття, як добросовісність чи недобросовісність володіння річчю.

Добросовісність набувача характеризує його суб`єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірності його придбання.

Так, добросовісним набувачем визнається особа, яка придбала річ у особи, яка не мала права її відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати.

В пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначено, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача.

Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.

Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна.

Оскільки заява про встановлення факту проживання однією сім,єю в момент продажі спірного нерухомого майна розглядався апеляційним судом, а ОСОБА_14 придбала спірну квартиру через дев,ять днів після набуття права власності ОСОБА_6 , тобто знала або, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що спірна квартира може вибути з володіння ОСОБА_6 , могла і повинна була врахувати майбутні ризики придбання спірного нерухомого майна.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_14 про встановлення факту проживання однією сім,єю ОСОБА_6 та ОСОБА_15 не менше п`яти років до дня відкриття спадщини, то суд звертає увагу, що покази сусідів та показання свідків не є достатніми доказами для набуття висновків про встановлення факту проживання з померлим спадкодавцем не менше п`яти років до дня відкриття спадщини.

Окрім того, суд не приймає як належний та допустимий доказ проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_15 в цивільному шлюбі з 2008 року по день смерті ОСОБА_15 , довідки (справки) виписки з домової книги про склад сім,ї та реєстрації ОСББ ЖК «Сім самураїв», оскільки по-перше останні видані вже після смерті ОСОБА_15 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 та 01.08.2016рр. відповідно), а по-друге довідка від 04.02.2016 року складена відповідно до заяв сусідів ближніх квартир, що не є переконливим та беззаперечним доказом зазначеної в довідці інформації.

Не можуть вважатися належними і достатніми докази про проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_15 однією сім`єю:

- 3 фотокарти (т.2, ст. 211), представлених ОСОБА_14 для суду та ін.

Також, Із змісту видаткової накладної №88-2777 від 30 грудня 2007 року слідує, що ОСОБА_6 придбав плиту електричну «HANSA FCEW57002030» та холодильник «SAMSUNG RL41ECPS1/XEK» серійний номер 749441APA00148F, у зв`язку з чим 30.12.207 року на його ім`я була видана картка № НОМЕР_3 на послуги додаткового сервісу з зазначенням телефону ОСОБА_6 НОМЕР_4 , який був встановлений в квартирі АДРЕСА_6 ,що підтверджується роздруківкою із Інтернет сайту про належність вказаного номеру телефону до квартири квартирі АДРЕСА_6 , та в якій проживала сім`я ОСОБА_9 .

Зазначені вище побутові прилади дійсно встановлені в квартирі АДРЕСА_5 , що підтверджується актом обстеження житлово-експлуатаційної організації ОСББ ЖК «Сім самураїв».

Вказані документи не можуть підтверджувати і не підтверджують саме факт проживання зі спадкодавцем не менше 5 років до відкриття спадщини, що в розумінні ст. 1264 ЦК України є необхідною умовою для набуття статусу спадкоємця четвертої черги за законом однією сім`єю (спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, які притаманні у сім`ї), а свідчать лише про знайомство ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , про існування між ними певних стосунків і певну ступень довіри ОСОБА_6 до ОСОБА_15 та навпаки, незадовго до смерті ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_14 в повному обсязі.

Щодо позовних вимог третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет позову ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

З матеріалів спадкової справи №626/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 , відкритої Третьою одеською державною нотаріальною конторою 18.07.2016р., закрита 03.05.2017р., вбачається, що нот конторою 19 жовтня 2016 року (індекс 4493/02-14) зареєстрована заява ОСОБА_2 про уточнення заяви про прийняття спадщини. (т.2, а.с. 50).

Як зазначила ОСОБА_2 , зазначену заяву вона направила поштовим відправленням.

Відповідно до пп. 3.5 п. 3 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса.

Матеріали спадкової справи не містять належного звернення ОСОБА_2 до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 .

Окрім того, позовні вимоги третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет позову ОСОБА_2 , не доведені допустимими доказами. Третьою особою не доведено її кровного споріднення з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 .

Також суд зазначає, що покази свідків при доказуванні кровного споріднення (родинних відносин) між фізичними особами можуть бути прийняті в сукупності з іншими належними доказами.

Таким чином , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за недоведеністю.

Головною правовою підставою у справі за первісним позовом ОМР є захист інтересів територіальної громади на майно, яке за своїм статусом та у зв`язку з відсутністю спадкоємців померлої особи може бути визнане відумерлою спадщиною відповідно до положень статті 1277 ЦК України та глави 9 ЦПК України.

Правовідносини, що виникли між сторонами спору, зокрема, регулюються главою 86 ЦК України про спадщину.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Однак, положення зазначеної глави ЦК України передбачають також спадкування не тільки на підставі споріднення, а й за фактом спільного проживання (статті 1258-1265). Зокрема, за положеннями статті 1264 і 1265 ЦК України передбачається, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно (п`ята черга спадкування), причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відтак, законодавство про спадщину передбачає, що перехід прав на спадкове майно відбувається на підставі споріднення або факту спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини як член сім`ї спадкодавця. Правопідверджуючим документом наспадкове майно при цьому є свідоцтво про право на спадщину (стаття 66 Закону України «Про нотаріат»). Відсутність таких спадкоємців та інших осіб, що спільно проживали зі спадкодавцем як члени сім`ї, свідчить про відсутність спадкоємців усіх п`яти черг, передбачених законом.

Одночасно ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). Відтак у разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.

Зокрема, частини перша та друга статті 1277 ЦК України визначає, що в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини (частина третя статті 1277 ЦК України).

Однак відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права.

Зміст зазначених норм права свідчить про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. При цьому слід зауважити, що якщо спадкоємці повинні заявити про прийняття спадщини у строк шість місяців із часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України), то територіальна громада зобов`язана подати заяву про визнання спадщини відумерлою лише після спливу одного року із часу відкриття спадщини (частина друга статті 1277 ЦК України).

За положеннями глави дев`ятої розділу IV ЦПК України справи за заявою про визнання спадщини відумерлою розглядаються в окремому провадженні із залученням органу самоврядування та усіх заінтересованих осіб.

За змістом зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права, орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу.

Розглядаючи проблему застосування цивільного та цивільного процесуального законодавства при визнанні спадщини відумерлою з точки зору процедур розгляду таких справ та способу захисту інтересу територіальної громади на спадкове майно, Велика Палата Верховного Суду дійшла до таких висновків.

Положення ЦК України щодо прийняття спадщини спрямовані на захист прав усіх спадкоємців, які мають права на спадщину, та надають можливість кожному з них захистити своє право чи інтерес, навіть якщо строк на прийняття спадщини пропущено і спадщина вже розподілена між іншими спадкоємцями. Крім того, такі ж права має спадкоємець, якщо спадщина визнана відумерлою та перейшла до територіальної громади.

Зокрема, за змістом статті 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними.Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Відтак спадкоємець, який із зазначених причин не зміг прийняти спадщину, яка була перерозподілена між іншими спадкоємцями або перейшла у власність територіальної громади як відумерла, має право на передачу йому належної частки спадщини в натурі, якщо спадщина збереглася, а у випадку неможливості такої передачі у зв`язку з тим, що спадщина не збереглася, або визнана відумерлою та відчужена територіальною громадою на користь іншої особи, має право на отримання лише грошової компенсації. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, що на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину.

Разом з тим законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що уніфіковане застосування закону обумовлює його загальнообов`язковість, рівність перед законом та правову визначеність, а також гарантує учасникам процесу передбачуваність судового рішення.

Цивільне право та цивільне законодавство передбачає за відсутності норми права, що регулює спірні правовідносини, які виникли між учасниками цивільного спору, застосування при розгляді таких спорів аналогію права або аналогію закону.

Зокрема, стаття 8 ЦК України передбачає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Проаналізувавши зміст законодавчих норм у системі з установленими судами правовідносинами, Велика Палата вважає, що у справі підлягає застосуванню аналогія закону, що регулює подібні правовідносини, зокрема положення статті 1280 ЦК України, виходячи з таких міркувань.

Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».

Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.

Як зазначалось, стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.

Слід зауважити, що захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) та в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20).

Однак, суд в даному випадку відходить від правового висновку, що викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20), виходячи з наступного.

Оскільки заява про встановлення факту проживання однією сім,єю в момент продажі спірного нерухомого майна переглядалась апеляційним судом, а ОСОБА_14 придбала спірну квартиру через дев,ять днів після набуття права власності ОСОБА_6 , тобто знала або, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що спірна квартира може вибути з володіння ОСОБА_6 , могла і повинна була врахувати майбутні ризики придбання спірного нерухомого майна.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Однією із підстав, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України).

За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15, яка відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 не мав права на спадкування, а спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, тому квартира АДРЕСА_5 є відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади міста Одеси за заявою Одеської міської ради.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОМР у повному обсязі та відмову у задоволенні позвоних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 2,5,7-8, 10-13,17-18,131,76-82,89, 211, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги Одеської міської ради (65004, м. Одеса, пл. Думська, 1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), за участю: третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача: державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори Лєсогорова Д. О. (65080, м. Одеса, вул. Космонавтів, 11 «а»), про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна від добросовісного набувача, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно задовольнити в повному обсязі.

Визнати спадщину після смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з двокімнатної квартири за АДРЕСА_5 , загальною площею -77,3 кв.м., житловою площею - 42,3 кв.м. відумерлою.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_5 , яке зареєстроване в реєсстрі нотаріальних дій за №3-405 та видане ОСОБА_6 03.05.2017 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН № НОМЕР_5 , на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_5 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Лєсогоровим Д.О. від 12.05.2017 року, внесене до реєстру 12.05.2017 року, індексний номер рішення :35137403, за яким право власноті на квартиру АДРЕСА_5 належить ОСОБА_16 , ІПН № НОМЕР_5 .

Позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до Одеської міської ради (65004, м. Одеса, пл. Думська, 1) про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкування за законом в п`яту чергу залишити без задоволення повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Одеської міської ради (65004, м. Одеса, пл. Думська, 1), третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини залишити без задоволення повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складно повне рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26 травня 2023 року.

Суддя