Справа № 206/281/23
Провадження № 2-о/206/52/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2023 м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Маштака К.С., за участю секретаря судового засідання Сливчук В.В., розглянувши цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєва Анастасія Володимирівна про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

ВСТАНОВИВ

24.01.2023 від представника заявника адвоката Вороніна І.О. до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєва Анастасія Володимирівна про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, з додатками (а.с. 1-20).

27.01.2023 ухвалою судді заява була залишена без руху, де серед інших недоліків заяви, зверталась увага на наявність інших спадкоємців крім заявника (а.с. 24-25).

15.02.2023 до суду від представника заявника надійшла заява про усунення недоліків заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документу разом із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу у новій редакції (а.с. 27-31).

21.03.2023 відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання на 19.04.2023 та витребувано з Шостої ДДНК належним чином завірену копію спадкової справи № 678/2021 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 34).

19.04.2023 судове засідання було відкладено на 15.05.2023 на 10.00 год. у зв`язку з неявкою учасників справи (а.с. 36).

01.05.2023 до суду від Шостої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла заява про проведення судового засідання без участі заінтересованої особи та належним чином завірена копія спадкової справи № 678/2021.

13.05.2023 на електронну адресу суду від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без участі заявника та його представника.

15.05.2023 учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явились, судом задоволено заяви про розгляд справи у відсутність учасників, долучено до матеріалів справи копію спадкової справи № 678/2021 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , закінчено підготовчі дії, закрито підготовче провадження та проведено судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи та наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєва Анастасія Володимирівна про встановлення факту належності правовстановлюючого документу має бути залишена без розгляду з наступних підстав.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заявник просив встановити факт належності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок, виданого Самарським відділом комунального господарства на підставі Рішення виконавчого комітету Самарської Ради народних депутатів від 12.01.1990 року за № 15/1 та зареєстрованого 22.02.1990, за реєстровим № 87, записаного в реєстрову книгу за № 529.

30.09.1972 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 12).

22.02.1990 Самарським відділом комунального господарства на підставі рішення виконкому Самарської Ради народних депутатів № 15/1 від 12.01.1990 року видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, яке засвідчує, що в цілому житловий будинок з належними будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_6 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 8).

16.08.2021 ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, в якій також вказав про наявність інших спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

20.12.2022 ОСОБА_1 звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, в якій також вказав про наявність інших спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

20.12.2022 згідно постави державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєвої А.В., ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (а.с. 16).

Відповідно до копій паспортів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ,ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , а також відповіді на запит нотаріуса, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані з 1995 року спадкодавець ОСОБА_2 та спадкоємці ОСОБА_5 ,ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Також судом встановлено, що спадкова справа не містить заяв спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про прийняття спадщини, заяв про відмову від прийняття спадщини, а також будь-якої письмовою угоди між спадкоємцями.

До того ж, заявник ОСОБА_1 не зазначив у заяві про встановлення факту належності правовстановлюючого документу про залучення до участі у даній цивільній справі інших спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Частиною 7 ст. 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із п. п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З системного аналізу вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у справі № 295/7536/17, постанова від 22 травня 2018 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Частинами 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В даному випадку, спадкоємцями є ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Однак, як встановлено судом, на час розгляду даної цивільної справи, спадкова справа не містить жодних угод між спадкоємцями та жодних заяв від інших спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом тощо.

В той же час, з копії технічного паспорту вбачається, що його замовником є ОСОБА_1 та розмір частки власності зазначено 1/1 (а.с. 13-15).

До того ж, заяви про прийняття спадщини, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 та постанова державного нотаріуса Єремеєвої А.В. за своїм змістом містять відомості про спадкування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , в той час, коли з досліджених матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 має право на спадкування лише 1/3 частки в спадковому майні після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус у відповідності до підпункту 1.2. пункту 1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Частинами 1, 2 статті 46 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця.

Відповідно до ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру. Інформація з єдиних та державних реєстрів, отримана нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій, залишається у відповідній справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Користування єдиними та державними реєстрами здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію.

Відповідно до п.п. 1-3 Глави 7 Розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що відповідно до статті 46 Закону нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

Згідно п.п. 4.14, 4.15 глави 10 Розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до ст. 5, 47, 49 Закону України «Про нотаріат», пункту 4.18. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

До того ж, листом - роз`ясненням Міністерства юстиції України від 10.04.2018 № 13490/2831-32-18/8.3.1 «щодо можливості вчинення нотаріальної дії без надання документа, що підтверджує право власності на нерухоме майно» було роз`яснено, що пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав).

Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначено порядок підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії, серед яких: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, може відбуватися оскарження нотаріальної дії, відмови у вчиненні нотаріальної дії або ж нотаріального акта.

Так, нотаріусом не було з`ясовано відношення інших спадкоємців до свого права на спадкування відповідних часток у спадщині, не відібрано жодних заяв, тощо, що свідчить про передчасність винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо всього спадкового майна.

Отже, заявник ОСОБА_1 має право оскаржити постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Так само й інші спадкоємці мають право оскаржувати дії/бездіяльність нотаріуса.

Виходячи зі змісту частини 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди тощо.

Отже, в даному випадку, між спадкоємцями та нотаріусом наявний спір і відповідні правові наслідки для спадкового майна, що в свою чергу також свідчить про наявність спору про право.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

В абзаці 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, якщо під час розгляду справи по суті виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішення спору про право, суд, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позовну заяву на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

В той же час, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, також, виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, вирішуючи питання встановлення факту в межах порушених заявою питань, суд приходить до висновку, що рішення прийняте за результатами розгляду даної заяви по суті, зокрема задоволення заяви та/або відмова у задоволенні заяви про встановлення такого факту безпосередньо пов`язується з наступним вирішенням спору про право та може вплинути на права та обов`язки інших спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

З огляду на встановлені обставини суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєва Анастасія Володимирівна про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 3, 5, 9, 15, 16, 1216, 1217, 1221, 1223, 1257, 1258, 1261-1265, 1268-1270, 1273, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 19, 258, 260-261, 263, 293, 294, 315, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєва Анастасія Володимирівна про встановлення факту належності правовстановлюючого документу- залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику та заінтересованій особі, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду . Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя К.С. Маштак