Справа № 161/177/23 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/339/23 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ФОРТ", приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса, за апеляційними скаргами відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ФОРТ" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2023 року та додаткове рішення від 07 березня 2023 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 30 грудня 2022 року звернувся в суд з позовом до відповідачів Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С., Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ФОРТ" (далі ТОВ «ФК ФОРТ») про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса. Позовна заява обґрунтована тим, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. всупереч вимог чинного законодавства вчинено виконавчий напис р. № 140543 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК ФОРТ» заборгованості за кредитним договором №6М/2007/840/-МК/569 від 25 липня 2007 року, укладеним з ПАТ «КБ «НАДРА». Постановою від 27 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Пирогою С. С. відкрито виконавче провадження № 68388849 з примусового виконання виконавчого напису від 11 червня 2021 року. З позивача приватним виконавцем було стягнуто (із пенсії з карткового рахунку) коштів на загальну суму 13 449,43 грн, які в подальшому, частково перераховані ТОВ «ТОВ «ФК ФОРТ». Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2023 року у справі №161/1919/23 виконавчий напис р. № 140543 від 11 червня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 02 травня 2022 року. У зв`язку із цим, постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С. від 01 червня 2022 року виконавче провадження № 68388849 було закінчено на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, отримані кошти підлягають поверненню відповідно до ст. 1212 ЦК України, так як обставина, на підставі якої вони були набуті, відпала. Вимога від 27 червня 2022 року про повернення коштів відповідачем ТОВ «ФК ФОРТ» залишена поза увагою, кошти не повернуто. Просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь 13 449,43 грн, а також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. Представник позивача ОСОБА_2 подав 08 лютого 2023 року заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з ТОВ «ФК ФОРТ» на користь ОСОБА_1 12 149,73 грн безпідставно отриманих коштів.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2023 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_2 , залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С.

Рішенням суду від 08 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФК ФОРТ» про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом написом задоволено. Стягнуто з ТОВ «ФК ФОРТ» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 12 149,40 грн та судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції 13 лютого 2023 року заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з ТОВ «ФК ФОРТ» на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2023 року заяву задоволено, стягнуто з ТОВ «ФК ФОРТ» на користь ОСОБА_1 5 000 грн понесених витрат на правничу допомогу.

Відповідача ТОВ «ФК ФОРТ» подав апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду від 08 лютого 2023 року у цій справі. Вважає, що суд при ухвалені рішення не врахував обставини, що мають значення для справи. Між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає застосування ст. 1212ЦК України. Ним обрано не заборонений законом спосіб захисту своїх прав, які виникли із договірних відносин. У випадку неправомірного стягнення коштів з боржника у виконавчому провадженні існує окремий спосіб захисту поворот виконання. Таким способом позивач не скористався, а тому невірно обраний ним спосіб захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Зважаючи на неправильне застосування судом норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справ, які суд визнав встановленими, просив рішення суду першої інстанції від 08 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ФК ФОРТ» про стягнення безпідставно набутих коштів залишити без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 16 березня 2023 року подав відзив на вищевказану апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого вважає доводи відповідача необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, що відповідає усталеній практиці Верховного Суду. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Вирішення судом питання про поворот виконання рішення може мати місце лише стосовно рішень, прийнятих судами, а не іншими суб`єктами, наприклад нотаріусами як у цій справі. Просив залишити цю апеляційн скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Від відповідача ТОВ «ФК ФОРТ» 20 березня 2023 року надійшла апеляційна скарга на додаткове рішення суду від 07 березня 2023 року у цій справі. У апеляційній скарзі відповідач вказав, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Витрати не є співмірними зі складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є простою і не потребує спеціальних знань, не вбачається, що у позивача була крайня необхідність звертатися за наданням правової допомоги. Просив врахувати ту обставину, що позивач не звертався до відповідача із пропозицією мирного врегулювання спору, та врахувати той факт, що в позивача перед відповідачем наявна заборгованість за кредитним договором.

Представник позивача ОСОБА_2 05 квітня 2023 року подав відзив на апеляційну скаргу відповідача на додаткове рішення у цій справі. Погоджується з твердженням відповідача про те, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є складною, однак у цій справі предметом спору є повернення безпідставно набутих коштів. Позивач звертався до відповідача з проханням повернути кошти, така вимога залишена відповідачем поза увагою. Відзив відповідача на позовну заяву не містив заперечень щодо розрахунку очікуваних судових витрат. Просив залишити додаткове рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справ.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі № 140543) про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» заборгованості за кредитним договором № 6М/2007/840-МКЛ/569 укладеним з ПАТ «КБ «Надра».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. від 27 січня 2022 року відкрито виконавче провадження №68388849 щодо примусового виконання виконавчого напису № 140543 від 11.06.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» невиплачені в строк грошові кошти.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2022 року постановлено визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Євгеном Михайловичем (зареєстрований в реєстрі № 140543) про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» заборгованості за кредитним договором № 6М/2007/840-МКЛ/569 від 25 липня 2007 року в розмірі 150 000 гривень. Дане рішення набрало законної сили 02 травня 2022 року.

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. від 01 червня 2022 року про закінчення виконавчого провадження, постановлено закінчити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису № 140543 від 11.06.2021 року на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно довідки приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. від 08 лютого 2022 року № 1896 в межах примусового виконання № 68388849 з ОСОБА_1 було стягнуто 13 864,70 грн. Вказані кошти були розподілені приватним виконавцем відповідно до ст.45-46 Закону України «Про виконавче провадження» наступним чином: 12 149,73 грн погашення боргу перед ТОВ «ФК ФОРТ»; 1214,97 грн основна винагорода приватного виконавця; 500 грн витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦУ України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Отже, оскільки правові підстави набуття відповідачем грошових коштів стягнутих з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Враховуючи те, що ТОВ «ФК ФОРТ» внаслідок розподілу утриманих з позивача грошових коштів, отримано 12 149,73 коп., що підтверджується довідкою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С. від 08 лютого 2022 року № 1896, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення їх позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України. Суд першої інстанції правильно врахував, що кошти у сумі 500 грн. є витратами виконавчого провадження, вони не були отримані відповідачем, у зв`язку з чим, не можуть бути стягнуті з нього на підставі ст. 1212 ЦК України.

Посилання скаржника на те, що між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України, є безпідставним, оскільки кошти у сумі 12 149,73 грн були стягнуті з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який в судовому порядку визнаний таким, що не підлягає виконання. В свою чергу, судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала (постанова Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20).

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що за позивачем наявна заборгованість за кредитними зобов`язаннями перед відповідачем, оскільки вказана обставина не входить до предмету доказування. Суд повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог, правильно застосував норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустив. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, викладених в рішенні суду від 08 лютого 2023 року.

Відповідач ТОВ «ФК ФОРТ» в апеляційній скарзі на додаткове рішення вказав на неспівмірність суми витрат позивача, пов`язаних із наданням йому професійної правничої допомоги, з обсягом наданих послуг, складністю справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України,розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За ч.ч.1-2 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивач у позовній заяві відповідно до п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України вказав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікував понести в зв`язку із розглядом справи 5000 грн, що включили у себе витрати на професійну правничу допомогу, яка надавалась йому адвокатом АО «АФК» Петруком І. В.

Від відповідача ТОВ «ФК ФОРТ» до суду першої інстанції надходив відзив на позовну заяву від 20 січня 2023 року, який не містить заперечень на розрахунок витрат позивача, пов`язаних із розглядом цієї справи. Клопотань про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу матеріали справи не містять.

Заява про ухвалення додаткового рішення від позивача надійшла в межах п`ятиденного строку з дня ухвалення рішення у цій справі та у порядку, визначеному сч.8 ст.141 ЦПК України. До заяви додано копію договору про надання правової допомоги від 22 вересня 2022 року та акту прийому-передачі правничої допомоги №1 від 08 лютого 2023 року. Примірник заяви з додатками отримано відповідачем 16 лютого 2023 року, що підтверджується інформацією про рух поштового відправлення з вебпорталу «Укрпошта», яка міститься в матеріалах справи. Додаткове рішення у цій справі ухвалено 07 березня 2023 року. До дня ухвалення такого судового рішення відповідач заперечень на заяву позивача не подав.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, він не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Одночасно з цим, оцінивши обґрунтування апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення суду у цій справі колегія суддів приходить до висновку що вони підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Аргументи відповідача про те, що підготовка цієї справи до розгляду не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, оскільки справа не є складною, а в мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів, нормативно-правове регулювання не змінювалось, вказані ним в контексті оцінки складності справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тому на увагу не заслуговують. Відповідач також вказав, що не вбачає, що у позивача була крайня необхідність звертатися за наданням йому правової допомоги. Така позиція відповідача суперечить встановленому ст. 59 Конституції України праву кожного на правову допомогу, тому апеляційним судом не враховується. Зауваження про те, що позивач не звертався до відповідача із пропозицією мирного врегулювання спору також суперечить фактичним обставинам справи, оскільки в матеріалах справи міститься докази, які підтверджують факт звернення ОСОБА_1 до ТОВ «ФК ФОРТ» із вимогою про повернення спірних коштів.

Надані представником акт приймання-передачі правничої допомоги №1 від 08 лютого 2023 року та договір про надання правової (правничої) допомоги від 22 вересня 2023 року підтверджують факт надання таких послуг, містить опис відповідних видів правової допомоги, яка була надана ОСОБА_1 , а вартість таких послуг відповідає критеріям реальності, співмірності зі складністю справи та розумності.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд в складі колегії суддів відхиляє доводи апеляційної скарги на додаткове рішення суду у цій справі та залишає таке судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» залишити без задоволення. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2023 року та додаткове рішення від 07 березня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді