Справа № 309/2086/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 травня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кондора Р.Ю., Мацунича М.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2022 року у складі судді Сідей Я.Я., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

встановив :

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов мотивовано тим, що 02.12.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб у Хустському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) за актовим записом № 189. Дітей у шлюбі не народилося. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони є людьми різних характерів та поглядів на життя. Відповідач нехтував сімейними цінностями, часті сварки через зловживання спиртними напоями призвели до втрати поваги один до одного. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно, підстав для її збереження немає, оскільки з відповідачем вже давно проживають окремо, спільного господарства не ведуть, між ними відсутні будь які відносини, які б їх поєднували.

За вказаних обставин позивач ОСОБА_2 просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 , укладений у Хустському РВ ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 02.12.2020 року за актовим записом № 189

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2022 року заявлений позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений у Хустському РВ ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 02.12.2020 року за актовим записом № 189 - розірвано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції ухвалено рішення за відсутності відповідних доказів, судом не перевірено існування обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не надано строку для примирення. Зокрема, звертаючись із вказаним позовом позивач посилалась на те, що на день звернення до суду сторони проживають окремо, подружні відносини припинилися через зловживання відповідачем алкогольними напоями, не надавши доказів на підтвердження вказаних обставин, в той час, як в період з 06.05.2022 по 29.06.2022, та в подальшому з 09.08.2022 по 11.08.2022 відповідач знаходився в різних закладах охорони здоров`я, що виключало можливість спільного проживання та вживання алкоголю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому в даній справі відкрито апеляційне провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, про що повідомлено сторін у справі (а.с.57,58).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції врахував, що позивачка категорично заперечує щодо примирення, прийнявши до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, дійшов до переконання що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.12.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб у Хустському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за актовим записом № 189.

Ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ч.6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Статтею 24 СК України та ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Таким чином, СК України чітко визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції не надано строку для примирення.

Згідно зі ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню ст.111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Отже, надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Позивачка у позовній заяві та в судовому засіданні суду першої інстанції висловила свою позицію, що подальше збереження шлюбу є неможливим, буде суперечити її інтересам, наполягала на розірванні шлюбу та категорично заперечувала щодо надання строку на примирення.

На момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачка також не заявляла клопотань про відмову від позову чи надання сторонам строку для примирення, що свідчить про небажання позивачки перебувати в шлюбі з відповідачем. Відмова у розірванні шлюбу буде примушенням позивачки до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що примирення і подальше подружнє життя сторін не є можливим, оскільки сім`я фактично розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, яка не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем, тобто на даний час не існує її вільної згоди на шлюб, а тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про розірвання шлюбу між сторонами.

Доводи апелянта про те, що судом не перевірено існування обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є необґрунтованим і зводяться до незгоди з рішенням суду.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: