РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.

секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Кирилюка В.Л.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Лалаян В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 9 000,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 09.06.2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають спільну малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11.01.2022 року шлюб розірвано. Зазначає, що дитина проживає разом з нею, на даний час позивач фінансово задовольняє всі потреби доньки, а саме: забезпечує дитину необхідним харчуванням та засобами гігієни, одягом та шкільним приладдям, сплачує вартість повноцінного харчування дитини у школі, оплачує додаткові корекційні заняття після шкільних уроків, заняття з англійської мови та курси комп`ютерної грамотності, забезпечує її необхідними іграшками, розвагами та заходами дозвілля. Відповідач не виконує покладений на нього обов`язок повноцінного утримання дитини та відмовляється надавати грошові кошти для забезпечення її потреб, що у свою чергу шкодить гармонійному розвитку доньки. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. На переконання ОСОБА_1 , стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяють йому утримувати свою неповнолітню доньку. Як слідує зі змісту позову, відповідач є працездатною особою, займається підприємницькою діяльністю, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, аліменти нікому не платить, має у власності автомобіль BMW Х5 та частину квартири, веде достатньо дозвільний спосіб життя, а тому у нього не існує перешкод для виконання обов`язку по утриманню власної доньки і сплати аліментів. Позивач вважає, що аліменти у розмірі 9 000 грн. щомісячно є достатніми для забезпечення дитині гармонійного розвитку, а також є співмірними із здійснюваними нею витратами на дитину та не є обтяжливими для відповідача, зважаючи на його спосіб життя та отримувані ним як фізичною особою-підприємцем доходи. Як вказує позивач, на сьогоднішній день щомісячні грошові потреби на дитину становлять близько 16 000 20 000 грн., що пов`язано із віком дитини, її індивідуальними та базовими потребами. Дитина відвідує школу, гуртки та секції, що потребує наявності необхідного для навчання та виховання приладдя, одягу відповідно до віку та сезону тощо. Зокрема, дитина потребує: забезпечення необхідним одягом в середньому 3 500 грн. в місяць (в залежності від сезону та за потребою), харчування та засоби гігієни, що складає близько 6 500 грн. (у т.ч. оплачуване харчування у школі), відвідування корекційних занять (т.з. «група продовженого дня»), що становить 2 300 грн. в місяць, відвідування занять з англійської мови та курсів комп`ютерної грамотності 2 000 грн., забезпечення іграшками, книжками, шкільним приладдям та приладдям для творчості в середньому 2 000 грн. в місяць, розваги та дозвілля (дитячі кімнати, кафетерії, відвідування тематичних святкувань) в середньому 1 500 грн. в місяць, забезпечення необхідними ліками (у разі потреби), іншими речами та засобами, необхідними для її належного догляду та розвитку, що складає решту щомісячних витрат. Стягнення аліментів у вказаному розмірі є передумовою для створення належних умов для розвитку і виховання спільної дитини, відповідного матеріального забезпечення доньки з урахуванням повноцінної участі обох батьків у цьому, а тому ОСОБА_1 просить задовольнити позов та встановити між сторонами розмір аліментів, що будуть сплачуватися відповідачем на утримання дитини.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 01.12.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив задовольнити позовну заяву частково та прийняти рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 500 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення з позовною заявою і до повноліття дитини. В обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_2 вказує, що зазначені позивачем витрати є необґрунтованими та не доведеними належними та достатніми доказами. Так, відповідно до довідки Житомирської міської гімназії №3 дитина дійсно навчається у вказаному освітньому закладі в 2-Е класі, однак довідка не містить будь-яких даних, які б свідчили про те, що за харчування позивач сплачує кошти та в якій сумі щомісячно, а інші докази на підтвердження зазначеного факту до позовної заяви не долучено. Позивач стверджує, що донька відвідує корекційні заняття, «групу продовженого дня» та вартість вказаних занять складає 2 300 грн. щомісячно, на підтвердження чого долучила довідку про оплату у вересні коштів у розмірі 2 300 грн. за вказаний вид занять, однак довідка не є належним доказом, оскільки факт сплати підтверджується прибутковим касовим ордером, чеком та іншим платіжним документом. Крім того, довідка не містить даних про оплату коштів за жовтень, листопад 2022 року, що дає підстави вважати, що відвідування занять носить одноразовий характер, а оплата останніх не є постійними витратами позивача. Понесення позивачем витрат на оплату за заняття з англійської мови та курсів з комп`ютерної грамотності, як і інші види витрат, взагалі не підтверджені жодним доказом. Відповідач вважає, що позивачем не доведено щомісячні витрати на утримання спільної доньки у розмірі 16 000 20 000 грн., та не долучено жодного доказу на підтвердження факту того, що вона самостійно щомісячно витрачає вказану суму на утримання дитини. У свою чергу, твердження позивача про те, що відповідач не виконує покладені на нього обов`язки повноцінного утримання дитини та відмовляється надавати грошові кошти для забезпечення потреб, є надуманими та спростовуються наступними фактами. У відзиві ОСОБА_2 зауважує, що з 2016 року по кінець 2021 року здійснював господарську діяльність, від чого отримував дохід, що дозволяло фінансово забезпечувати доньку в залежності від отриманих доходів, однак через карантинні заходи, спричинені коронавірусом, а також з 24 лютого 2022 року через збройну агресію російської федерації фактично припинив здійснювати господарську діяльність як фізична особа-підприємець та доходу від вказаної діяльності з кінця 2021 року та протягом всього 2022 року не отримував. Щодо наявності у власності транспортного засобу, то рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.01.2023 року у справі №295/11647/22 про поділ спільного сумісного майна подружжя за позовом позивача автомобіль марки BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , виділений у власність відповідача та стягнуто на користь позивача грошову компенсацію за частку ринкової вартості транспортного засобу в розмірі 329 387,72 грн. Щодо квартири АДРЕСА_1 , яка була успадкована відповідачем та його матір`ю після смерті ОСОБА_5 , то ОСОБА_6 1/2 частину належної їй на праві власності квартири продала матері позивача ОСОБА_7 , оскільки позивач є працівником Житомирської обласної прокуратури та перебуває в черзі на службове житло. Позивач вказану вище квартиру здає в оренду, від чого отримує дохід. Окрім цього, за словами відповідача, його мати з 2014 року є інвалідом 2 групи загального захворювання, пенсію отримує незначну, а лікування, прожиття та сплата комунальних послуг потребує значних коштів, утримання матері лягає в більшій мірі на нього.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій остання звертала увагу на те, що з 30.03.2016 року та станом на даний час відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, у процесі припинення не перебуває, а тому твердження відповідача про те, що через карантинні заходи, спричинені коронавірусом, а також з 24 лютого 2022 року через збройну агресію російської федерації фактично припинив здійснювати господарську діяльність як фізична особа-підприємець та доходу від вказаної діяльності з кінця 2021 року та протягом всього 2022 року не отримував, тому може сплачувати аліменти фактично у мінімальному розмірі, не відповідають дійсності та не мають вирішального значення при розгляді даної справи, як наслідок не можуть братися судом до уваги. Позивач просить врахувати те, що матір відповідача періодично їздить за кордон на відпочином (до Європи, Арабських Еміратів, Туреччини, Болгарії). Таким чином, вказане вище підтверджує, що витрати відповідача значно перевищують заявлені ним доходи, при цьому джерела покриття таких витрат відповідач не вказує та не доводить, що дає підстави для суду не обмежуватися розміром заявленого доходу у відповідності до ч. 3 ст. 182 СК України. Також ОСОБА_1 вважає, що брати до уваги лише доходи відповідача за 2022 рік є неприпустимим, адже вони не відображають повних матеріальних можливостей відповідача щодо утримання ним своєї дитини. Необхідним є врахування усіх грошових надходжень відповідача, починаючи з дня реєстрації його фізичною особою-підприємцем. Не заслуговують на увагу посилання відповідача на те, що рішенням суду автомобіль BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , визнано спільною сумісною власністю подружжя та з нього стягнуто грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості транспортного засобу, оскільки автомобіль вартістю 658 775,44 грн. було виділено у власність відповідачу та наразі повністю належить йому на праві особистої приватної власності. Наявність у відповідача на праві власності вказаного автомобіля, 1/2 квартири АДРЕСА_1 , а також на праві користування квартири АДРЕСА_2 мають бути враховані судом при визначені розміру аліментів на утримання дочки у відповідності до п.3-1 ч. 1 ст. 182 СК України. Зобов`язання щодо сплати 329 387,72 грн. стосується виключно відносин з відповідачем, які випливають з гарантованого права на частину у праві спільної сумісної власності майна подружжя, та не можуть вплинути на розгляд даної справи. Позивач ще раз акцентувала увагу, що ОСОБА_5 є особою працездатного віку, не має протипоказань за станом здоров`я, не припинив підприємницьку діяльність, займається з 30.03.2016 року роздрібною торгівлею деталями та приладдям для автотранспортних засобів, є власником нерухомого та рухомого майна, на утриманні має непрацездатну матір (згідно наданих ним даних), яку забезпечує не лише найнеобхіднішим, а й організовує її відпочинок за кордоном, з огляду на що здатний надавати своїй дитині матеріальну допомогу в заявленому розмірі 9 000 грн. щомісячно.

Відповідач подав письмові заперечення на доводи, викладені у відповіді на відзив, та вважає їх такими, що жодним чином не спростовують підстави для часткового задоволення позовних вимог, які були викладені у відзиві. Додав, що свою доньку забезпечував по мірі своїх фінансових можливостей та ніяким чином не ухилявся від її утримання. Доводити зазначений факт при розгляді позову про стягнення аліментів не бачить потреби, оскільки в даному випадку саме позивач має довести, що він має можливість сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 9 000 грн., а не він спростувати факт того, що не приймав участі у витратах на доньку в минулому.

Позивач та її представник адвокат Кирилюк В.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, відповіді на відзив, просили їх задовольнити. Позивач суду пояснила, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від надання матеріальної допомоги дитині. З моменту фактичного розірвання шлюбних відносин червня 2021 року відповідач особисто позивачу кошти не надавав, але періодично сплачував за групу продовженого дня, за харчування дитини, а з січня 2022 року взагалі не несе жодних витрат на утримання доньки. Із суми 6 500 грн. на харчування та засоби гігієни приблизно 2 000 грн. йде на саме харчування в школі це фіксована сума. Відвідування корекційних занять 2 300 грн., плюс 55 грн. в день - це додаткове харчування, яке включено до витрат. При групі продовженого дня у вівторок та четвер проводяться заняття з англійської мови 700 грн. в місяць. Щосуботи о 12 год. дитина відвідує курси комп`ютерної грамотності, вартість яких за місяць становить 1 300 грн.

Представник позивача додав, що мати відповідача неодноразово виїжджала за кордон і напевно має на це кошти. Є всі підстави вважати, що ОСОБА_2 приховує свій офіційний дохід. На переконання адвоката, сума заявлених до стягнення аліментів є обґрунтованою, натомість на 1 500 грн., які погоджується сплачувати відповідач, прокормити та одягнути дитину нереально.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1 500 грн. Зазначив, що у нього немає зараз доходу. Займався продажем автозапчастин, однак у 2022 році і зараз не здійснює підприємницьку діяльність, жодних запчастин не закуповує, проте ФОП не закривав. Аліменти в сумі 9 000 грн. не може сплачувати, однак якщо його фінансове становище покращиться, то буде сплачувати аліменти можливо й в більшому розмірі. За словами ОСОБА_2 , він інвалідом І чи ІІ групи не являється, в центрі зайнятості на обліку не перебуває, інших дітей немає, неодружений та проживає за рахунок заощаджень.

Представник відповідача адвокат Лалаян В.М. зазначила, що мати ОСОБА_2 онкохвора, отримує мінімальну пенсію, проживає з відповідачем. Другий її син проживає за кордоном і він запрошував матір до себе, оплачував її лікування. Не заперечують, що потрібно оплачувати харчування, розваги дитини, однак сам факт реєстрації відповідача як ФОП не свідчить про наявність у нього доходу.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши й дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є сторони по справі (а.с. 19).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11.01.2022 року шлюб, зареєстрований 09.06.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано (а.с. 16-17).

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, виходячи з інтересів дитини, визначив місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 02.11.2022 року №937 (а.с. 20-23).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ч. 2 ст. 51 Конституції України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічний обов`язок закріплений у ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом частин першої, третьої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною 1 статті 184 згаданого закону встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 з 30 березня 2016 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид діяльності: роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (а.с. 31-33).

Сума нарахованого доходу ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2016 по 3 квартал 2022 року відповідно до поданої декларації платника єдиного податку фізичного особи-підприємця склала: 2016 1 093 578,00 грн., 2017 965 642,00 грн, 2018 941 186,00 грн., 2019 977 878,00 грн., 2020 828 880,00 грн., що підтверджується відповіддю Головного управління ДПС у Житомирській області від 19.01.2023 року на запит суду (а.с. 44-46).

Згідно з наявної в матеріалах справи відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області (філія ГСЦ МВС) Територіального сервісного центру МВС №1841 (ТСЦ МВС №1841) від 20.01.2023 року вбачається, що за гр. ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль марки BMW Х5 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 55).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.01.2023 року у справі №295/11674/22: визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, VIN код НОМЕР_2 , 2013 року випуску, вартістю 658 775,43 грн.; виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль марки BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, VIN код НОМЕР_2 , 2013 року випуску, вартістю 658 775,43 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості автомобіля марки BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, VIN код НОМЕР_2 , 2013 року випуску, в сумі 329 387,72 грн. (а.с. 79-83).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 (а.с. 13-15).

Суд зауважує, що фактичне не проживання відповідача у зазначеній квартирі або існування рішення суду про поділ майна подружжя (автомобіля) жодним чином не спростовує того, що ОСОБА_2 юридично є співвласником даної квартири та власником транспортного засобу і ця обставина має враховуватись судом при визначенні розміру аліментів згідно ст. 182 СК України. До того ж, за нормами сімейного законодавства, недостатній розмір аліментів на утримання дитини для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування може бути підставою для відступу від засад рівності часток у спільному майні дружини та чоловіка як раз в сторону збільшення розміру частки майна дружини, чоловіка, з яким(-ою) проживає дитина.

За загальним правилом, до аліментів на утримання дитини відносять кошти, необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань тощо. У свою чергу, в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Такі особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Аналізуючи наведені ОСОБА_1 у позові витрати на дитину та надані на підтвердження указаних обставин докази (довідки, рахунки, договір публічної оферти) суд дійшов висновку, що деякі з таких витрат фактично слід віднести до додаткових. Зокрема, відвідування занять з англійської мови та курсів комп`ютерної грамотності. При цьому, вимог щодо стягнення додаткових витрат на підставі ст. 185 СК України ОСОБА_1 у даній справі не заявляла.

Відповідач заперечуючи фінансову спроможність платити аліменти у розмірі 9 000,00 грн. щомісячно посилався на припинення здійснення ним господарської діяльності як ФОП та отримання доходу від вказаної діяльності, а також на перебування на його утриманні непрацездатної матері інваліда 2 групи.

Натомість, в судовому засіданні встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, зареєстрований як ФОП, має у власності рухоме та нерухоме майно, інших неповнолітніх дітей не має, а також доказів понесення значних витрат та об`єктивних доказів перебування матері відповідача на його утриманні всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України до суду не надано і судом таких не встановлено.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

В цілому, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

На думку суду, надані ОСОБА_1 докази не підтверджують наведені у позові обставини, які вказують на можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання спільної дитини сторін саме у тому розмірі, в якому їх просить присудити позивач. Однак зважаючи на часткове визнання позову відповідачем, із урахуванням згаданих у статті 182 СК України та встановлених у судовому засіданні обставин, а також враховуючи, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 5 000 грн. щомісячно до повноліття дитини.

Суд вважає за доцільне роз`яснити, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (стаття 192 СК України).

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,33 грн. за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 141, 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи з 14.11.2022 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 551,33 грн.

Рішення суду в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Д.В. Кузнєцов