Справа № 344/9950/22
Провадження № 2/344/634/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

18 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

з участю секретаря Герлан Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.07.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. В шлюбі у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Відповідач з моменту народження дітей не проявляє щодо них жодної опіки та батьківської турботи, не приймав участі у їх вихонанні та не надавав жодної фінансової допомоги. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.04.2015 року вирішено стягувати з відповідача аліменти на користь позивача, на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 10.02.2015 року. Заборгованість по сплаті аліментів становить 172 000 гривень. За наявності судового рішення щодо стягнення аліментів та відкритого виконавчого провадження, ставши боржником, ОСОБА_6 змінив своє прізвище та ім`я на ОСОБА_2 . Зазначене підтверджує також державний виконавець. Позивачка вважає, що відповідач умисно змінив прізвище та ім`я задля уникнення відповідальності зі сплати аліментів на утримання дітей. Проте, не врахував, що ідентифікувати особу можна за ідентифікаційним номером платника податків, який присвоюється кожній особі від народження лише один раз. Позивач неодноразово зверталась до відповідача задля надання дозволу на виїзд з дітьми закордон, натомість, відповідач повідомляв, що такий дозвіл буде надано тільки за умови, якщо нею буде написано розписку про відсутність претензій матеріального характеру, щодо сплати аліментів на утримання їх спільних дітей. На даний час, позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , який фактично здійснює обов`язки батька щодо спільних з відповідачем дітей, діти сприймають його своїм батьком. Тому позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та сина ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. У строк, встановлений судом, відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клотань та заяв від відповідача не надходило.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у судове засідання не з`явився, суду надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.07.2015 року шлюб між сторонами розірвано.

У шлюбі у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 ).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.04.2015 року вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 , на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Згідно копії свідоцтва про шлюб від 03.05.2019 року прізвище позивача « ОСОБА_1 » змінено на « ОСОБА_1 ».

Відповідно до довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру, позивач з 13.03.2009 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно розрахунку із сплати аліментів №48462514, заборгованість відповідача по сплаті аліментів на користь позивача становить 172 000, 00 грн.

Згідно висновку № 1353 від 28.12.2022 року Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_6 (до зміни ПІП ОСОБА_2 ) відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст.165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутись:один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Аналогічний висновок розміщено і в справі Верховного Суду № 641/2867/17-ц.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так само відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо своїх дітей, не цікавиться життям та справами дітей, не приймає жодної участі у їх розвитку.

В п. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог aбо заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так само в п. 1 ст. 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, судом встановлено, що позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Представник позивача подав суду копію договору про надання правової допомоги та здійснення представництва № Д22-02-09 від 17.02.2022 року та додаток №1 від 17.02.2022 р. до Договору, копію розписки про отримання адвокатом Жарським Т.В. від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 11 200,00 грн., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ІФ №001142 від 17.02.2017 року та копію ордеру, на підставі якого діє адвокат Жарський Тарас Володимирович.

Стаття 141 ЦПК України визначає порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

У Х В А Л И В:

позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 (до зміни ПІБ: ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) відносно сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та сина ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Стягнути з ОСОБА_2 (до зміни ПІБ: ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) судові витрати у сумі 12 192, 40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя Бородовський С.О.