ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6925/22

Провадження № 22-ц/4820/784/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/6925/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2022 року (суддя Палінчак О.М., повне судове рішення складено 19 грудня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Хмельницької міської ради про повернення грошових коштів (аліментів).

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справ, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_2 вказував, що після розірвання шлюбу його батьків, він залишився проживати разом із матір`ю ОСОБА_4 , проте кошти на його утримання: на харчування, на одяг, на обіди в школі, на особисті потреби надавав батько. І через перебування ОСОБА_3 на повному забезпеченні свого батька, мати погодилася не стягувати аліменти та відізвала з виконавчої служби виконавчий лист. Після звернення ОСОБА_2 до суду із позовом про визначення місця проживання сина разом із батьком ОСОБА_4 подала до виконавчої служби виконавчий лист про стягнення аліментів з батька на утримання сина ОСОБА_5 за минулий період знаючи, що вона в цей час перебувала в російській федерації, не надавала коштів на утримання дитини та що з 16.07.2020 син проживає з батьком. Позивач вказує, що ОСОБА_2 протягом травня 2021 серпня 2021 року, в той час, коли неповнолітній син сторін проживав із батьком, сплачувалася заборгованість по аліментам в сумі 46823,99 грн. Позивач посилається на те, що ці кошти відповідачкою не були використанні на утримання сина, адже відповідачка їх віддала на погашення боргу без будь-якого погодження з сином та без урахуванням його інтересів.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 46823,99 грн аліментів, отриманих на його утримання на виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.05.2010 за період з 16.07.2020 по 18.08.2021.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_2 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції проігноровано та не застосовано норми ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України. Апелянт посилається на те, що ОСОБА_4 не було дотримано вимог ч.1 ст. 171 СК України, оскільки остання не залучала сина до участі у розподілі одержаних аліментів. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов суперечливого висновку про те, що обов`язок ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання сина припинився з 16.07.2020, як це встановлено постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 червня 2021 року і тому всі кошти нараховані та сплачені позивачем після 16.07.2020, коли дитина почала проживати разом із батьком і фактично знаходилася на його утриманні, можна було би вважати такими, що сплачені без достатніх правових підстав. Однак, судом не враховано, що до суду звернувся не платник аліментів, а неповнолітній син ОСОБА_5 , який є власником грошових коштів, що були сплачені на його утримання. Також, як вказує апелянт, міськрайонний суд прийшов до помилкового висновку, що відповідачка отримала позику від ОСОБА_6 для облаштування синової кімнати і, крім того, такі кошти не є витратами на утримання та виховання дитини та потребами першої необхідності. Поміж того, ОСОБА_4 не надала доказів, що отримані 50000 грн були витрачені на облаштування дитячої кімнати для сина. Поряд з цим, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином акт-опитування №01 від 04.05.2022 та дійшов передчасного висновку про утримання відповідачкою сина за період з 01.08.2018 по 16.07.2020, адже всі потреби сина за весь період стягнення аліментів забезпечував його батько.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідачка вказує, що період, за який позивач хоче повернути аліменти: з 01.08.2018 по 14.07.2020 неповнолітній син ОСОБА_5 проживав в с. Пилипи-Хребтіївські Кам`янець-Подільського району разом із матір`ю, та її батьками; дитина у цей період перебувала на утримання своєї матері, що і було доведено в попередніх рішеннях у справах №686/32007/20, №2-4902/2010. Відповідачка зазначає, що кошти в розмірі 46823,99 грн були нараховані згідно виконавчого листа за період часу, коли неповнолітній ОСОБА_5 фактично проживав з матір`ю, а ОСОБА_2 сплатив свою заборгованість по виконавчому провадженню лише в травні-серпні 2021 року. І, як встановив суд, ці кошти не є безпідставно набутими відповідачкою, а є виплатою апелянта заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина за період: серпень 2018 року липень 2020 року. ОСОБА_4 посилається на те, що через брак коштів 20.05.2018 взяла в борг у ОСОБА_6 50000 грн для облаштування кімнати для сина ОСОБА_5 , у зв`язку із чим відповідачка змушена була повторно звертатися до виконавчої служби щодо примусового стягнення заборгованості по аліментах. На думку відповідачки, нею надані належні та допустимі докази, що отримані кошти від ОСОБА_2 були використані на потреби та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Представник позивача ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Позивач ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , відповідачка ОСОБА_4 , представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Хмельницької міської ради до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване судове рішення до зміни мотивувальної частини з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права: застосовано положення ст. 1212 ЦК України та не застосовано положення ст. 179 СК України, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 05.05.2020 та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 05.07.2006 (а.с. 6, 7).

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 лютого 2021 року у справі № 686/18602/20 визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком ОСОБА_8 (а.с.16-17).

З довідки, виданої директором Пилипохребтіївської гімназії від 04.05.2022 вбачається, що син сторін ОСОБА_9 навчався з 1 по 8 клас в Пилипохребтіївській школі; вихованням дитини займалася мати ОСОБА_10 , допомагали її батьки: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Учень завжди приходив в школу охайно одягненим, нагодованим, мав все необхідне для занять на уроках. Брав активну участь у позаурочних заходах в школі. Мати постійно готувала йому потрібні костюми. За період навчання в школі його батька директор не бачив, до останнього не звертався. Лише письмово через пошту звернувся в серпні 2020 року з заявою переслати особову справу дитини в м. Хмельницький, де буде навчатися надалі ОСОБА_5 (а.с.35).

Відповідно до довідки №170/01-42 від 11.05.2022 НВК №6 м. Хмельницького ОСОБА_3 навчається в 9-Б класі цього навчального закладу; вихованням сина займається батько ОСОБА_2 , який відвідує батьківські збори, консультується з класним керівником та вчителями-предметниками з приводу навчання та виховання сина. За весь період навчання ОСОБА_5 мати ОСОБА_4 жодного разу не з`являлася до шкоди, не відвідувала батьківські збори (а.с.54).

З акту-опитування № 01 від 04.05.2022, затвердженим старостою Пилипихребтіївського старостинського округу вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована у власному домоволодінні по АДРЕСА_1 та фактично проживає по АДРЕСА_2 цього ж села в будинку своїх батьків разом із дочкою ОСОБА_13 , а син ОСОБА_3 в даний час проживає в м.Хмельницькому з батьком, умови проживання ОСОБА_4 задовільні, будинок зі зручностями, опалюється газом, проведено водопровід, каналізація, ванна; для виховання та розвитку дітей створені належні умови для повноцінного проживання та розвитку (а.с.36).

Згідно розписки від 20.05.2018 ОСОБА_4 отримала в борг від ОСОБА_6 грошові кошти, а саме: 50000 грн для облаштування дитячої кімнати її сина ОСОБА_3 , які зобов`язалась повернути до 20.12.2020. В даній розписці зазначено, що борг повернуто 12.07.2021 (а.с.37).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що кошти в сумі 46823, 99 грн, які просить стягнути позивач з ОСОБА_4 не є безпідставно набутими останньою, а є виплатою ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів за період з серпня 2018 року по липень 2020 року на утримання сина ОСОБА_5 . Суд вважав, що обов`язок ОСОБА_2 по сплаті аліментів припинився з 16 липня 2020 року і тому всі кошти нараховані та сплачені позивачем після 16.07.2020, коли дитина почала проживати разом із ним і фактично знаходилася на його утриманні, можна було б вважати такими, що сплачені без достатніх правових підстав, проте ОСОБА_2 сплатив заборгованість по аліментах, яка утворилась до 16.07.2020.

Однак, колегія суддів не погоджується із мотивами суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позову.

Відповідно до ч 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї.

За приписами ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що кожен з батьків зобов`язаний брати участь в утриманні своїх дітей. Один з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний, зокрема, на підставі рішення суду, сплачувати аліменти на її утримання. Одержувачем таких аліментів, як правило, являється особа з якою проживає дитина (другий і батьків, опікун або піклувальник, тощо). Сплачені аліменти являються власністю дитини, але їх одержувач має право розпоряджатися ними виключно на потреби дитини і в її інтересах. При цьому платник аліментів зберігає право здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів, що забезпечує дотримання найкращих інтересів дитини.

Нецільове використання одержувачем аліментів може мати наслідком зміну їх одержувача або зменшення розміру.

Відповідно до правил ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Хмельницького апеляційного суду від 06 квітня 2022 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2021 року у цивільній справі № 686/32007/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2018 по 01.01.2021 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 46 992 грн 55 коп.

Зазначеним судовим рішення встановлено, що обов`язок щомісячно сплачувати аліменти покладено на ОСОБА_2 рішенням Хмельницького міськрайонного суду у справі № 2-4902/2010 від 20.05.2010, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_14 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісяця, починаючи з 26 квітня 2010 року та до повноліття дитини. На виконання рішення суду 05.07.2010 було видано виконавчий документ, з яким відповідач був обізнаний.

Виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-4902/2010 було завершено 12.07.2018 на підставі п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

27.07.2020 головним державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Заворотним О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-4902/2010, виданого 05.07.2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_14 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісяця, починаючи з 26 квітня 2010 року та до повноліття дитини.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 червня 2021 року у справі № 686/25248/20 звільнено відповідача ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_15 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які були стягнуті на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20.05.2010, починаючи з 16.07.2020 до повноліття дитини. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-4902/2010, який виданий Хмельницьким міськрайонним судом 05.07.2020, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_16 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , починаючи з 16.07.2020 до повноліття дитини.

Також встановлено, що 18.08.2021 у ВП №62649211 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утриманні сина Даниїла головним державним виконавцем Другого ВДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на виконання виконавчого листа №2-4902/2010, у зв`язку із надходженням рішення Хмельницького апеляційного суду №686/25248/20 від 22.06.2021 про звільнення від сплати аліментів та визнання виконавчого листа №2-4902/2010 таким, що не підлягає виконанню (а.с.20).

20.07.2021 державним виконавцем Новоушицького ВДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №686/25248/20, виданого 07.07.2021 Хмельницьким апеляційним судом про стягнення з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/6 частини її заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 12.10.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.19).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18.08.21/50884 по ВП № 62649211 за період з 01.08.2018 до 01.08.2020 заборгованість у ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_4 на утриманні сина ОСОБА_5 становила 46823 грн 90 коп. Проте, ОСОБА_2 було сплачено 01.05.2021 - 10082 грн 35 коп, 01.06.2021 - 10746 грн 75 коп, 01.07.2021 - 12166 грн 44 коп, 01.08.2021 - 13828 грн 40 коп і станом на 18.08.2021 заборгованість відсутня (а.с.23).

Отже, в період, за який у ОСОБА_2 виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини (з 01.08.2018 по 01.08.2020 в розмірі 46823,9 грн), син сторін ОСОБА_5 проживав разом із матір`ю ОСОБА_4 та знаходився лише на її утриманні.

Зазначені обставини підтверджуються довідкою директора Пилипохребтіївської гімназії від 04.05.2022, відповідно до якої слідує, що вихованням ОСОБА_3 за період навчання з 1 по 8 клас займалася мати, учень завжди мав все необхідне для занять на уроках: зошити, ручки, олівці, фарби, альбоми, папка з трудового навчання, спортивний одяг, взуття тощо (а.с.35); актом - опитування №01 від 04.05.2022, затвердженого старостою Пилипохребтіївського старостинського округу, згідно якого вбачається, що ОСОБА_4 фактично проживає в будинку батьків по АДРЕСА_2 з дочкою, 2019 року народження, а син ОСОБА_5 проживає із батьком в м. Хмельницькому. Для виховання та розвитку дітей створені належні умови: окрема кімната (16 кв.м.), ліжка, робочі місця для навчання, для відпочинку та гри; син ОСОБА_3 , проживаючи в селі, був всім забезпечений, охайно одягнутий, для дитини створено належні умови для повноцінного проживання та розвитку (а.с.36); розпискою від 20.05.2018 підтверджено факти отримання ОСОБА_4 у борг від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 50000 грн для облаштування дитячої кімнати для сина ОСОБА_3 . Вказані кошти повернуті 12.07.2021 (а.с.37).

Також, обставини самостійного утримання ОСОБА_4 сина ОСОБА_5 в період з 01.08.2018 по 01.08.2021 підтверджуються листом-відповіддю голови Кам`янець-Подільської РДА Хмельницької області від 10.12.2021, в якому вказано, що той факт, що ОСОБА_2 вважав за необхідне погасити заборгованість по сплаті аліментів лише після того, як ОСОБА_3 змінив місце проживання (почав проживати разом із батьком) свідчить про свідоме ухилення від виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини. І як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у період з 01.08.2018 до 16.07.2020 (саме в період, коли неповнолітній ОСОБА_3 проживав спільно із матір`ю ОСОБА_4 ) ОСОБА_2 не було здійснено жодних обов`язкових платежів на утримання дитини. І саме через брак коштів для задоволення базових потреб дитини та забезпечення належного рівня життя сина, відповідачка облаштувала кімнату для дитини, проводила косметичні ремонти в житловому будинку, забезпечувала харчуванням сина тощо, за рахунок власних коштів та коштів третіх осіб, які зобов`язувалась перед ними повертати, оскільки в період з 01.08.2018 по 16.07.2020, коли неповнолітній проживав разом із матір`ю, ОСОБА_2 не було надано жодної фінансової допомоги на утримання сина. (а.с.22).

Посилання позивача, що за період з 01.08.2018 до 16.07.2020 неповнолітній ОСОБА_5 перебувала на утриманні батька є в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України недоведеними, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Колегія суддів зауважує, що обов`язок батьків піклуватися про дітей є беззаперечним та таким, що гарантується як нормами міжнародного так і національного законодавства, а тому аліменти за період з 01.08.2018 до 16.07.2020 в сумі 46823,9 грн, що одержані ОСОБА_4 протягом травня серпня 2021 року на утримання сина ОСОБА_5 , є власністю дитини. І ОСОБА_4 , будучи законним представником дитини, на ім`я якої була сплачена заборгованість по аліментам, розпорядилася цією заборгованістю виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини: виплачена нею, в якості боргових зобов`язань перед третіми особами, позика у яких використана на утримання сина в той період, коли батько ОСОБА_2 ухилявся від щомісячної сплати аліментів на утримання дитини.

Разом з тим, позивачем, в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не доведено, що сплачена ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів в сумі 46823,94 грн використана відповідачкою не в інтересах неповнолітнього сина.

У зв`язку з цим, наведені у позовній заяві та апеляційній скарзі доводи щодо нецільового витрачання аліментів відповідачкою, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними належними та допустимими доказами.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необхідності задоволення позову в повному обсязі слід відхилити.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилився щодо мотивів відмови у позові, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає до зміни з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат немає, оскільки судом апеляційної інстанції змінено лише мотиви відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повне судове рішення складено 12 квітня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай