Провадження №2/521/1164/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Івчук К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», за участю третьої особи: Первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу незаконним, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа: Первинна профспілкова організація працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в якому просив визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу ДП «АМПУ» від 30.08.2022 року № 234-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 » та поновити дію трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та ДП «АМПУ»; стягнути з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 30.08.2022 року по день фактичного допуску до роботи з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів; стягнути з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 150 000 грн.; вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 з 01.11.2017 року перебуває у трудових відносинах з державним підприємством «Адміністрація морських портів України», а з 16.03.2021 року працює на посаді провідного аналітика консолідованої інформації відділу аналізу та оцінки діяльності відокремлених підрозділів служби аналізу та управління ризиками апарату управління ДП «АМПУ». Наказом ДП «АМПУ» від 28.02.2022 № 84-к «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні» (зі змінами), погодженого з Первинною профспілковою організацією працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України, встановлено початок простою в апараті управління ДП «АМПУ» з 08 год. 30 хв. 01 березня 2022 року - до припинення або скасування воєнного стану в Україні

В подальшому незважаючи на те, що строк дії воєнного стану в Україні продовжено, на підставі пункту 1 наказу ДП «АМПУ» від 30.08.2022 № 234-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 », припинено з 30 серпня 2022 р. простій, встановлений наказом ДП «АМПУ» від 28.02.2022 № 84-к. Згідно з пунктом 2 Наказу ДП«АМПУ» №234-к від 30 серпня 2022року призупинено дію трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та ДП «АМПУ», до відновлення можливості виконувати ним роботу, але не пізніше дня після припинення або скасування воєнного стану в Україні. Обгрунтовуючи позов, позивач вважає, що пункт другий Наказу ДП «АМПУ» № 234-к в частині призупинення дії трудового договору є незаконним, суперечить вимогам ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки у обох сторін трудових відносин була та є можливість виконувати обов`язки. Крім того, 43 працівникам ДП «АМПУ» припинено простій та запроваджено дистанційну роботу, до числа яких позивач не ввійшов.

27 січня 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просив відмовити в задоволенні позову, зокрема вказуючи на те, що позивач не дотримався запровадженого на період воєнного стану особливого порядку врегулювання трудового спору, оскільки не оскаржив наказ до Держпраці України, а тому передчасно звернувся до суду. Крім того, позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки зі змісту ст.235 КЗпП України поновленню підлягають лише звільнені працівники, а трудові відносини із відповідачем не припиненні. Також вважає, що позивач обрав неналежного відповідача за вимогою про стягнення середнього заробітку, оскільки відшкодування працівникам, пов`язаних із трудовими відносинами грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України, здійснюється за рахунок коштів держави-агресора. Крім того, стороною відповідача подано заяву про застосування наслідків пропуску позивачем місячного строку на звернення до суду із позовом. Також стороною відповідача долучено до матеріалів справи копію наказу № 168-к від 14.04.2023 року, згідно з яким ОСОБА_1 відновлено дію трудового договору з 01 травня 2023 року.

02 лютого 2023 року представником третьої особи до суду надано пояснення, із яких вбачається, що Первинна профспілкова організація працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України» вважає позов таким, що підлягає задоволенню, вказуючи зокрема на те, що призупинення дії трудового договору є зміною умов трудового договору та оплати праці, яке потребує отримання попередньої згоди від профспілки відповідно до п.8.1.8 Колективного договору. Оспорюваний наказ № 234-к виданий без попередньої згоди первинної профспілкової організації. Головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Позивач у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, із підстав викладених в позові.

Представники відповідача у відкритому судовому засіданні проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи у відкрито судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву до суду про розгляд справи без його участі не надав.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з державним підприємством «Адміністрація морських портів України», та займає посаду провідного аналітика консолідованої інформації відділу аналізу та оцінки діяльності відокремлених підрозділів служби аналізу та управління ризиками апарату управління ДП «АМПУ». Вказані обставини сторонами не заперечувались.

Наказом ДП «АМПУ» від 28.02.2022 № 84-к «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні» встановлено початок простою в апараті управління ДП «АМПУ» з 08 год 30 хв. 01 березня 2022 року - до припинення або скасування воєнного стану в Україні (т. 1 а. с. 72).

На підставі пункту 1 наказу ДП «АМПУ» від 30.08.2022 № 234-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 », припинено з 30 серпня 2022 р. простій, встановлений наказом ДП «АМПУ» від 28.02.2022 № 84-к «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні», провідному аналітику консолідованої інформації відділу аналізу та оцінки діяльності відокремлених підрозділів служби аналізу та управління ризиками апарату управління ОСОБА_1 , та пунктом 2. Наказу призупинено дію трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 до відновлення можливості виконувати ним роботу, але не пізніше дня після припинення або скасування воєнного стану в Україні (т. 1 а. с. 80).

14 квітня 2023 року Наказом № 168-к «Про відновлення дії трудового договору» ОСОБА_1 відновлено з 01 травня 2023 року дію трудового договору (т. 3 а. с. 165).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51 ,52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. Згідно з п. 3 Указу, - у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. ст.30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану».

Указами Президента України від 14 березня 2022 року за № 133/2022, від 18 квітня 2022 року за № 259/2022, від 17 травня 2022 року за № 341/2022, від 12 серпня 2022 року за № 573, від 07 листопада 2022 року за № 757/2022 та від 06 лютого 2023 р. № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні, в тому числі, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Статтею 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до ст. ст.43,44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із Прикінцевими положеннями КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. У випадку, якщо працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

В ході розгляду справи стороною відповідача не було доведено наявності передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору. Відповідачем не було надано відповідних, належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позивачем позовні вимоги і свідчили б про неможливість виконання відповідачем виробничих завдань та функцій підприємства, призупинення його діяльності, а також про неможливість виконання ОСОБА_1 визначених трудовим договором завдань. Також стороною відповідача не надано до суду доказів про те, що з 30 серпня 2022 року ДП «Адміністрація морських портів України» не могло здійснювати свою діяльність.

За змістом статті 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому громадському об`єднанні, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їхніх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції", а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Особи, які вважають, що вони зазнали дискримінації у сфері праці, мають право звернутися із скаргою до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та/або до суду.

Стороною відповідача не обґрунтовано та не надано відповідних доказів, в зв`язку із чим працівники, з якими трудовий договір не був призупинено мали переважне право на продовження виконання покладених на них посадових обов`язків, а ОСОБА_1 такого переважного права не мав.

Крім того, згідно з п. 8.1.8 Колективного договору трудового колективу апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України» передбачено, що адміністрація зобов`язується змінювати умови трудового договору, оплати праці, притягувати до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами Профспілки, лише за попередньою згодою Профспілки, членами якої вони є (т. 1 а. с. 160-179).

Призупинення дії трудового договору є зміною умов трудового договору та оплати праці, а тому зміна умов трудового договору та оплати праці шляхом призупинення дії трудового договору між ОСОБА_1 та ДП «АМПУ», потребує отримання попередньої згоди від профспілки відповідно до п. 8.1.8 Колективного договору. Разом із цим, матеріали справи не містять відомостей про те, що наказ від 30.08.2022 № 234-к, яким змінено умови трудового договору із ОСОБА_1 , був виданий за попередньою згодою первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України», членом якої є позивач.

Заперечення представників відповідача про передчасність звернення ОСОБА_1 до суду, оскільки він не оскаржив наказ до Держпраці України, суд до уваги не приймає, оскільки позивачем надано до суду докази його звернення до Державної служби України з питань праці із відповідною скаргою (т. 2 а. с. 64), та відповіді Держпраці щодо неможливості розгляду скарги із роз`ясненням права звернутися до суду (т. 2 а. с. 69).

Доводи сторони відповідача про те, що позивачем пропущено строк для звернення до суду, який встановлений ст.233 КЗпП України судом не приймаються , так як позивач звернувся до суду в межах трьохмісячного строку, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку, суд зазначає наступне:

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За приписами статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Судом встановлено, що у період з 30.08.2022 року до дня поновлення дії трудового договору 01.05.2023 року, тобто 174 днів, коли дія трудового договору була призупинена, ОСОБА_1 не отримував заробітної плати.

Оскільки на момент звернення позивача до суду законодавством не було передбачено іншого способу захисту його порушених прав у випадку незаконного призупинення дії трудового договору з ним, з метою відновлення порушеного права позивача підлягає застосуванню ефективний спосіб захисту порушеного права за аналогією із нормами статті 235 КЗпП.

Правила обрахунку середнього заробітку визначені Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Згідно п. п. 2, 5, 8 вказаного Порядку середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих (календарних) днів на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Враховуючи, що з 01 березня 2022 року по 30 серпня 2022 року наказом відповідача був встановлений простій, а отже судом для розрахунку середнього заробітку приймається до уваги заробітна плата ОСОБА_1 за січень та лютий 2022 року.

При цьому суд не приймає доводи сторони відповідача про те, що у ОСОБА_1 у розрахунковий період не було заробітної плати, а тому розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

За приписами п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.

Крім того, наполягаючи на обчисленні середнього заробітку ОСОБА_1 виходячи із тарифної ставки, посадового (місячного окладу), стороною відповідача не надано жодних відповідних відомостей на підтвердження розміру тарифної ставки або посадового окладу.

Позивач для розрахунку середнього заробітку надав суду індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України та розрахункові листи, які видані відповідачем позивачу. На спростування наданих позивачем доказів щодо розміру його заробітної плати, відповідач будь-яких доказів не надав. На ухвалу суду про витребування доказів від 01 березня 2023 року, відповідач витребувані докази, а саме, довідку про розмір середньоденної (середньогодинної) заробітної плати ОСОБА_1 суду не надав, що стало підставою для застосування заходу процесуального примусу до відповідача, а тому суд для розрахунку середнього заробітку приймає до уваги індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України та розрахункові листи, які видані відповідачем позивачу.

Судом встановлено, що заробітна плата позивача в січні 2022 року становила 48894 грн. 29 коп. (без врахування матеріальної допомоги до відпустки та оплати відпусток), в лютому 2022 року - 43003 грн. 62 коп. (без врахування премії за підсумками роботи за рік).

Із розрахункових листів за січень 2022 року та лютий 2022 року вбачається, що загальна кількість відпрацьованих ОСОБА_1 робочих днів у січні 2022 року склала 12 днів та загальна кількість відпрацьованих робочих днів у лютому 2022 року склала 16 днів. (т. 3 а. с. 183).

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати, обчислений відповідно до положень Порядку №100, становить:

48894,29 грн + 43003,62= 91897 грн. 91 коп.

91897,91 грн. / 28 (відпрацьовані робочі дні) = 3282 грн. 07 коп. (середньоденна заробітна плата).

За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку не виплаченого внаслідок призупинення дії трудового договору за період із 30 серпня 2022 року (день призупинення згідно оскаржуваного наказу) по 01 травня 2023 року (день поновлення дії трудового договору), що становить174 днів, в розмірі 571080 грн. 18 коп., з розрахунку: середньоденна заробітна плата позивача 3282 грн. 07 коп. х 174 днів = 571080 грн. 18 коп.

При цьому, суд вважає доводи позивача про те, що до розрахунку повинна враховуватись квартальна премія за 3 квартал 2021 року помилковими, так як вказана премія нарахована та виплачена в грудні 2021 року, а згідно Порядку середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, якими були січень та лютий 2022 року.

Доводи представників відповідача про те, що ДП «Адміністрація морських портів України», є неналежним відповідачем в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку, суд до уваги не приймає , адже саме ДП «Адміністрація морських портів України» порушило права позивача у сфері трудових відносин.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 150000 грн. підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом даної норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд враховує, що діями ДП «Адміністрація морських портів України» спричинено моральні страждання ОСОБА_1 , оскільки діями відповідача порушено трудові права позивача.

Оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та тривалість страждань ОСОБА_1 , у зв`язку з незаконним призупиненням дії трудового договору, внаслідок чого позивач був позбавлений доходу і можливості утримувати свою сім`ю, чим йому було завдано моральних страждань. Вказані обставини призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 15000 гривень відшкодування моральної шкоди, а в решті позовних вимог в цій частині відмовити.

На підставі статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання по розподілу між сторонами судових витрат.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з квитанціями позивач сплатив 992 грн. 40 коп. за вимогу немайнового характеру щодо визнання незаконним та скасування наказу та 2481 грн. судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди (т. 1 а. с. 33-34).

Вимога позивача немайнового характеру в частині скасування наказу задоволена, тому судові витрати в розмірі 992 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позовна вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 150000 грн. задоволена частково (10%), а отже в силу ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1240 грн. 50 коп.

Згідно пунктів 2 і 4 частини 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», за участю третьої особи: Первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу незаконним, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 30.08.2022 року № 234-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 ».

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України (адреса: пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, , р/р за стандартом IBAN: НОМЕР_1 в ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 30.08.2022 року по 28.04.2023 року у розмірі 571080 (п`ятсот сімдесят одна тисяча вісімдесят) гривень 18 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України (адреса: пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, , р/р за стандартом IBAN: НОМЕР_1 в ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України (адреса: пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, , р/р за стандартом IBAN: НОМЕР_1 в ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1240 (одна тисяча двісті сорок) гривень 50 копійок.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середньомісячного заробітку за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 15 травня 2023 року.

Суддя: Ю.В. Тополева