ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6501/23 Справа № 214/2634/19 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи :

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2023 року, ухваленого суддею Поповим В.В. в м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.12.2014 року по 01.02.2017 року у розмірі 4719 грн. 97 коп., інфляційні збитки у розмірі 872 грн. 76 коп. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 156 грн. 85 коп. та судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що ТОВ «Житлосервіс-КР» на підставі укладеного з Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради договору є управителем будинку, споруди або групи будинків і споруд Саксаганського району м.Кривого Рогу та надавачем послуг з утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях в тому числі буд. АДРЕСА_2 .

Відповідач зареєстрований у квартирі АДРЕСА_3 .

В порушення норм чинного законодавства відповідач не уклав договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ТОВ «Житлосервіс-КР». Позивачем надавались послуги, проте відповідач своєчасно та в повному обсязі надані послуги не оплачував, у зв`язку з чим за період з 01.12.2014 року по 01.02.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 4719 грн. 97 коп.

ТОВ «Житлосевіс-КР» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача суми існуючої заборгованості, за якою було видано судовий наказ, проте ухвалою суду у справі №214/3221/17 його було скасовано.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 08.04.2016 року по 01.02.2017 року у розмірі 1695 грн. 98 коп., інфляційні збитки у розмірі 137 грн. 13 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 29 грн. 93 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» судовий збір у розмірі 622 грн. 46 коп.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, оскільки рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог та стягнути на його користь понесені судові витрати за подачу апеляційної скарги.

При цьому, відповідач вказує на відсутність договірних відносин між ним та ТОВ «Житлосервіс-КР» та наголошує на тому, що ініціатива розробки проекту договору та його підписання сторонами повинна виходити саме з боку позивача як надавача послуг, такий Договір між сторонами не укладався.

Окрім того, скаржник вказує на те, що судом стягнута заборгованість за період з 08.04.2016 по 01.02. 2017 коли він був власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 , де він фактично проживав та був споживачем послуг, в тому числі і ТОВ «Житлосервіс-КР».

Відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, вказуючи на те, що цей розрахунок не містить алгоритму помісячного розрахунку, що унеможливлює перевірити його правильність.

Скаржник вважає себе неналежним відповідачем по справі, вказуючи на те, що власником квартири за якою стягнута заборгованість була ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що матеріали справи не містять доказів, що ТОВ «Житлосервіс-КР» пред`явило до нього вимоги як спадкоємця померлої ОСОБА_2 та вважає, що оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд повинен був відмовити в задоволенні позову з цих підстав.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки переглядається справа з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Саксаганському районі від 20.01.2014 року, укладеного між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради в особі начальника управління Катріченка О.В. та ТОВ «Житлосервіс-КР» в особі директора Кабакової Т.В., ТОВ «Житлосервіс-КР» здійснює функції управління та надання послуг утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях, у тому числі буд. АДРЕСА_2 (а.с.5-6,7,8).

Позивачем надавались послуги з управління та утримання буд. АДРЕСА_2 у зв`язку із чим були понесені витрати, що підтверджується Відомостями по видам послуг по будинку за період з 01.12.2014 року по 31.12.2015 року та за період з 01.01.2016 року по 31.01.2017 року (а.с.14).

Згідно розрахунку заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по житловому приміщенню за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.12.2014 року по 01.02.2017 року, заборгованість по оплаті за надані ТОВ «ЖитлосервісКР» послуги склала 4 719 грн. 97 коп. (а.с.11).

Згідно відповіді начальника КП ДОР «Криворізьке БТІ» №609 від 03.07.2020 року, станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 (а.с.87)

Відповідач з 28.10.1999 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.93).

З інформації зі спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Рукавіциним І.А. після ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та 12.10.2020 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина на яку видано дане свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що кв. АДРЕСА_3 на праві власності належала ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 протягом всього періоду, за який нараховано заборгованість був зареєстрований у вказаній квартирі.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ЖитлосервісКР» виходив з їх доведеності й обґрунтованості, однак враховуючи, що відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності, суд стягнув заборгованість у межах строку позовної давності, тобто за період з 08.04.2016 року по 01.02.2017 року, а саме стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість з оплати за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у розмірі 1695 грн. 98 коп., інфляційні збитки у розмірі 137 грн. 13 коп. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 29 грн. 93 коп.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 Закону Україні «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

За змістом статей 156, 162 ЖК України, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Згідно норм ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов`язок на власника житлового приміщення по несенню витрат на утримання будинку та прибудинкової території, сплаті комунальних послуг покладений ст. 322 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 20, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Частинами 1, 2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 67 ЖК України передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Судом встановлено, що кв. АДРЕСА_3 на праві власності належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідач ОСОБА_1 протягом всього періоду, за який нараховано заборгованість був зареєстрований у вказаній квартирі.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Доводи відповідача про те, що він не є споживачем послуг, оскільки фактично мешкає в іншому житлі, хоча і зареєстрований в квартирі за якою наявна заборгованість, суд першої інстанції відхилив, пославшись на те, що вони не мають правового значення для вирішення даного спору та є недоведеними доказами, які б свідчили про їх дійсність. Надані ОСОБА_1 копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_4 , суд не взяв до уваги, з огляду на те, що ці докази підтверджують оплату послуг за цією адресою у період 2018-2019 років, тоді як позивач просив стягнути заборгованість за період з 01.12.2014 року по 01.02.2017 року. Надану відповідачем копію договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_4 , суд також не взяв до уваги, з огляду на те, що такий був укладений з ним як із власником даної квартири та не доводить факт постійного не проживання у кв. АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Доводи відповідача по те, що внаслідок відсутності договору між ним та ТОВ «Житлосервіс-КР» позивач не має права на стягнення боргу, суд визнав необґрунтованими, оскільки за нормами п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У рішенні місцевий суд зазначив, що незважаючи на те, що договір між сторонами не укладався, але житлово-комунальні послуги позивачем за адресою реєстрації відповідача надавались, що свідчить про наявність між сторонами фактичних договірних відносини, що не виключає обов`язку відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом, що узгоджується з правовою позицією висловленою у Постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, Постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі №750/12850/16-ц, провадження №61-11107св18, Постанові Верховного Суду від 06.11.2019 року у справі №642/2858/16, провадження №61-26204св18.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у зв`язку із несплатою відповідачем плати за отримані житлово-комунальні послуги позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків та 3% річних.

Відповідно до положень ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3, 4 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Суд встановив, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, яку було задоволено та видано судовий наказ від 10.05.2017 року, який ухвалою суду від 19.06.2017 року за заявою відповідача було скасовано.

Суд першої інстанції врахував, що, оскільки звернення з заявою про видачу судового наказу не перериває перебігу строку позовної давності, беручи до уваги клопотання відповідача про застосування позовної давності правильно задовольнив позовні вимоги у межах строку позовної давності, за період з 08.04.2016 року по 01.02.2017 року, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість з оплати за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у розмірі 1695 грн. 98 коп., інфляційні збитки у розмірі 137 грн. 13 коп. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 29 грн. 93 коп.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам відзиву на позов та запереченням на позов, а також письмовим поясненням відповідача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, колегія суддів не знаходить підстав, повторно давати відповідь на ті самі аргументи заявника, при цьому колегія суддів враховує, що як, неодноразово зазначав ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року № 303А, §§ 2930). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, № 49684/99, § 2).

ЄСПЛ визначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23, ЄСПЛ).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат, понесені відповідачем витрати по слаті судового збору за подачу апеляційної скарги залишаються за ним.

Керуючись ст.ст.367-369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2023 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 17 серпня 2023 року.

Головуючий:

Судді: