КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 754/2321/23 Головуючий у І інстанції - Галась І.А.
апеляційне провадження №22-ц/824/7094/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м.Києвавід 21 лютого 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

встановив:

20 лютого 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій заявник просила: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступне майно: квартира, об`єкт житлової нерухомості (загальна площа 74.9 кв.м.), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , власником та іпотекодержателем є ОСОБА_2 згідно договору іпотеки 8116 від 20.12.2018 року, основне зобов`язання - договір позики б/н від 20.12.2018р; квартира, об`єкт житлової нерухомості (загальна площа 46.8 кв. м.), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , власником та іпотекодержателем є ОСОБА_2 згідно договору іпотеки 8118 від 20.12.2018 року, основне зобов`язання - договір позики б/н від 20.12.2018р; садовий будинок, (загальна площа 119.7 кв. м.), знаходиться - АДРЕСА_3 , кадастровий номер: :06:013:0064, реєстраційний номер: 31, площа: 0,0601 га, власником якого є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу 757 від 28.03.2018 року; житловий будинок, літера «А», об`єкт житлової нерухомості, загальна площа 557,8 кв. м., знаходиться у АДРЕСА_4 , власником якого є ОСОБА_2 на підставі договору про виділ у натурі частки, б/н, від 21.10.2016 року; земельна ділянка, кадастровий номер: :06:013:0064, площа 0,0601 га, для ведення садівництва, розташована Київська область, Обухівський p., с/рада. Нещерівська, власником якої є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, 755 від 28.03.2018 року; автомобіль марки AUDI модель А6, 2010 року випуску, об`єм двигуна 2995 смЗ, дата реєстрації 15.01.2014 року, зареєстрованим власником якого є ОСОБА_2 яке належить на праві приватної власності потенційному відповідачеві ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 , із забороною відчуження (продажу, переоформлення) автомобіля, внесення у відповідний державний реєстр обтяжень рухомого та нерухомого майна відомостей про накладення арешту. Заява обґрунтована тим, що заявник знаходиться в процесі розірвання шлюбу з ОСОБА_2 і останній має наміри реалізувати майно з метою уникнення його поділу.

В обгрунтування заяви вказує, що ОСОБА_2 неодноразово заявляв про те, що усе майно яке було придбане за час шлюбу є його особиста приватна власність, тому тільки він є одноособовим власником усього вищезазначеного майна та має намір реалізувати його.

Вказує, що вона разом з спільним сином проживає окремо від ОСОБА_2 не в вищеперерахованих об`єктах нерухомості, які придбані пі час шлюбу, заявник самостійно утримує спільного сина та несе додаткові витрати натомість є власником вищезеначеного майна придбаного під час шлюбу однак позбавлена можливості ним користуватись та розпоряджатись.

Заяву подано до подання позовної заяви про поділ майна подружжя.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2022 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 а подала апеляційну скаргу, в якій, просила оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального та матеріального права, щодо всебічного й повного з`ясування обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів.

Вказує, що при обранні заході забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача. Зазначає, що заявлені нею заходи забезпечення позову узгоджуються з приписами ст.150 ЦПК України.

Наголошує на тому, що між нею та ОСОБА_2 в Подільському районному суді м.Києва перебувають справа №758/11728/22 за її позовом про розірвання шлюбу та справа №758/11735/22 за її позовом про стягнення аліментів.

Вказує, що наявність вказаних справ може підштовхнути ОСОБА_2 до виведення майна зі спільної власності подружжя шляхом його реалізації чи в інший спосіб з метою уникнення поділу, оскільки останній усвідомлює, що наступна позовна заява буде саме про поділ майна подружжя.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що здійснення заходів забезпечення позову буде впливати не тільки на її інтереси, а й на інтереси спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею окремо з 2020 року в окремому житлі, яке не є спільною сумісною власністю подружжя.

Вказує, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності нерухомого майна, Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта видно, що два об`єкти нерухомого майна, а саме квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та квартира за адресою АДРЕСА_2 знаходяться в іпотеці з 20 грудня 2018 року, а тому існує реальна загроза, що й інші об`єкти нерухомого майна можуть бути у будь-який спосіб відчужені чи перебувати в іпотеці.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Враховуючи викладене просила її апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення її заяви про забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретнім заходом до забезпечення позову і можливім предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. (Постанова Верховного Суду від 08.07.2021 у справі № 400/5954/20).

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 10.12.2019 № 153ІЗ-19.

Отже, суди при вирішенні питання щодо забезпечення позову мають здійснювати належну оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалася стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч. 5 ст. 151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі/ задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника) (Постанова Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20).

Таким чином, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, судом першої інстанції з`ясовано обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Наявність зв`язку між конкретнім заходом до забезпечення позову і можливім предметом позовної вимоги, зокрема, що такий захід може забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки арешт накладено у межах ціни позову та на майно, яке належить відповідачу.

Оскільки метою вжиття заходів, щодо забезпечення позову є уникнення лише можливого в майбутньому порушення, вимога,щодо представлення доказів наявності обставин, яких ще не існує, та на уникнення яких і направлені заходи забезпечення позову, не може вважатися належною. Підставою ж для застосування заходів забезпечення позову є встановлення об`єктивної можливості вчинення відповідачем дій, які ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду або ефективний захист прав, які є предметом розгляду. За таких умов сама по собі наявність необмеженого права особи розпорядитися майном задля уникнення можливої відповідальності і є тими ризиками, які мають враховуватися при вирішення даного роду питань.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, а також наявність можливості у відповідача відчужити спірне мано, відтак реальність заявлених ризиків. За таких умов невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернулися до суду.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності нерухомого майна, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкти нерухомого майна щодо суб`єкта видно, що два об`єкти нерухомого майна, а саме квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та квартира за адресою АДРЕСА_2 знаходяться в іпотеці з 20 грудня 2018 року, а тому існує реальна загроза, що й інші об`єкти нерухомого майна можуть бути у будь-який спосіб відчужені чи перебувати в іпотеці.

За таких умов, апеляційний суд приходить до висновку, що запропонований заявником захід забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам, ризики є реальними, а права інших осіб при цьому порушені не будуть. За таких умов заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає до задоволення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Києвавід 21 лютого 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

Вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступне майно:

квартира, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа 74.9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , власником та іпотекодержателем якої є ОСОБА_2 , згідно договору іпотеки №8116 від 20.12.2018 року, основне зобов`язання - договір позики б/н від 20.12.2018оку;

квартира, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа 46.8 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , власником та іпотекодержателем якої є ОСОБА_2 , згідно договору іпотеки №8118 від 20.12.2018 року, основне зобов`язання - договір позики б/н від 20.12.2018року.

садовий будинок, загальна площа 119.7 кв.м., який знаходиться - АДРЕСА_3 , кадастровий номер: :06:013:0064, реєстраційний номер: 31, площа: 0,0601 га, власником якого є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №757 від 28.03.2018 року.

житловий будинок, літера «А», об`єкт житлової нерухомості, загальна площа 557,8 кв.м., знаходиться у АДРЕСА_4 , власником якого є ОСОБА_2 на підставі договору про виділ у натурі частки, б/н, від 21.10.2016 року;

земельна ділянка, кадастровий номер: :06:013:0064, площа 0,0601 га, для ведення садівництва, розташована Київська область, Обухівський p., с/рада. Нещерівська, власником якої є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, № 755 від 28.03.2018 року;

автобоміль марки AUDI модель А6, 2010 року випуску об`єм двигуна 2995 смЗ, дата реєстрації 15.01.2014 року, зареєстрованим власником якого є ОСОБА_2 ,

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник