08.05.2023 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 633/299/21
Провадження № 2/533/112/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді - Козир В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лобач М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитро Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

УСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад заяв сторін про суті спору

1.1. 21 жовтня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Печенізького районного суду Харківської області зі позовною заявою до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитро Анатолійович, у якій просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4256, вчинений 19 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, та здійснити розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вимоги, за якими вчинено виконавчий напис, не є безспірними та оспорюваний виконавчий напис виданий з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріусів, оскільки позивачка не отримувала жодних звернень щодо суми заборгованості або ж її погодження, уважає зазначену відповідачем заборгованість такою, що не підтверджена жодними належними і допустимими доказами, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

1.2.23 листопада 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с. 54-59), у якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Стверджував, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Зазначав, що суд, під час розгляду справи повинен дослідити заборгованість на предмет її безспірності, та чи було подано нотаріусу відповідачем усі документи, необхідні для вчинення спірного виконавчого напису. Спірний виконавчий напис, вчинений 19.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною за № 4256, щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № R01.00506.005821779 від 15.10.2019 у розмірі 139 394,57 грн (включаючи плату за вчинення виконавчого напису нотаріуса), відповідає всім вимогам Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яке затверджено Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, а відтак є законним та підлягає виконанню.

Звертав увагу суду на те, що між позивачкою та відповідачем було укладено кредитний договір № R01.00506.005821779 від 15.10.2019, позивачка отримала грошові кошти на підставі кредитного договору. Внаслідок невиконання умов договору у позивачки утворилася заборгованість у розмірі 137494,57 грн.

Зазначав, що позивачкою не доведено та не надано доказів факту наявності спору щодо заборгованості.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору відповідач був змушений звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису з метою захисту своїх законних прав та інтересів.

Відтак, на думку відповідача, ним доведено і, відповідно, спростовано надуману позивачкою вимогу про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки: зазначена у виконавчому написі сума заборгованості за кредитним договором є безспірною, і яка є аналогічною тій, яка вказана в оскаржуваному виконавчому написі; відповідачем надано усі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, що вбачається із зазначених у відзиві документів, які були подані нотаріусу.

На підтвердження своїх заперечень надав суду копію вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань, що направлялася на адресу ОСОБА_1 (а.с. 60), довідку-розрахунок заборгованості (а.с. 61), виписку за поточним рахунком ОСОБА_1 за період з 15.10.2019 по 16.08.2021 (а.с. 67), детальний розрахунок по кредиту (а.с. 68-69) тощо.

При нормативному обґрунтуванні відповідач, окрім іншого, посилався на правові висновки Верховного Суду у справах № 6-158цс15 (постанова від 20 травня 2015 року), № 127/15911/17 (постанова від 25 липня 2018 року), № 761/45042/16-ц (постанова від 24 жовтня 2018 року), № 916/3006/17 (постанова від 02 липня 2019 року), Великої Палати Верховного Суду у справі № 305/2082/14-ц (постанова від 15 січня 2020 року).

1.3.Треті особи правом на подання заперечень, пояснень щодо позову, відзиву не скористалися.

2.Рух справи у суді

Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 22.10.2021 задоволено заяву позивачки про зупинення виконання (стягнення), що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитром Анатолійовичем, в рамках виконавчого провадження № 67133780 з примусового виконання виконавчого напису № 4256 від 19 серпня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» у розмірі 139 394,57 грн (а.с. 31-32).

Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 26 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, призначено підготовче судове засідання по справі (а.с. 34).

Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 18 листопада 2021 року задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Пекареніної Орисі Миколаївни про витребування доказів. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни належним чином завірені копії матеріалів, на підставі яких нотаріусом було вчинено виконавчий напис нотаріуса № 4256 від 19 серпня 2021 року та належним чином завірену копію виконавчого напису (а.с. 51).

Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 лютого 2022 року.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22, ураховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, на підставі ч.7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Печенізького районного суду Харківської області - на Козельщинський районний судом Полтавської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2023 цивільну справу розподілено головуючій судді Козир В.П.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 27.02.2023 прийнято до свого провадження цивільну справу, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребувано від позивача ОСОБА_1 та відповідача АТ «Ідея Банк» належним чином засвідчену копію кредитного договору № R01.00506.005821779 від 15.10.2019, який було укладено між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , та належним чином завірену копію виконавчого напису, що оспорюється.

Цією ж ухвалою суду витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. належним чином завірені копії виконавчого напису та матеріалів, на підставі яких був вчинений оспорюваний виконавчий напис. Від приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. витребувано належним чином завірені копії матеріалів виконавчого напису, що знаходиться у нього на виконанні (ВП №67133780), у тому числі копію кредитного договору.

Учасники справи ухвалу суду від 27.02.2023 не виконали, у встановлений судом строк витребувані документи не надали.

Ухвалою суду від 03.04.2023 судове засідання було відкладено на 08.05.2023, повторно витребувано від позивачки, відповідача та третіх осіб копії виконавчого напису, кредитного договору та матеріалів виконавчого напису. Роз`яснено наслідки неподання учасником справи витребуваних судом доказів.

Позивачка 13.04.2023 подала письмові пояснення, у яких повідомила, що не має ані кредитного договору, ані виконавчого напису, тому надати їх суду не може.

Відповідач, приватний нотаріус та приватний виконавець ухвалу суду не виконали, витребувані судом докази не надали.

Справу розглянуто 08 травня 2023 року у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

3.Фактичні обставини справи, встановлені судом

На підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, вчиненого 19.08.2021 за № 4256, постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича від 12.10.2021 відкрито виконавче провадження № 67133780 з примусового стягнення з позивачки суми боргу за вищевказаним виконавчим написом у розмірі 139 394,57 гривень (а.с. 11-12).

З постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича від 12.10.2021 про відкриття виконавчого провадження (ВП № 67133780) вбачається, що виконавче провадження відносно ОСОБА_1 відкрито на підставі виконавчого напису № 4256, виданого 19.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № R01.00506.005821779 від 15.10.2019, укладеним між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 . Строк платежу за кредитним договором настав 15.11.2019, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення проводиться за період з 16.12.2019 по 06.07.2021 включно у розмірі:

- 80843,65 грн - строковий основний борг;

- 4452,34 грн - прострочений основний борг;

- 50034,66 грн - прострочені проценти;

- 1728,16 грн - строкові проценти;

- 435, 76 грн - пеня;

- 1900,00 грн - за вчинення виконавчого напису нотаріусом, що становить загальну суму 139394,57 грн, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. від 18.10.2021 накладено арешт на грошові кошти, які належать позивачці ОСОБА_1 , - боржнику у виконавчому провадженні № 67133780 (а.с. 13).

Копію оспорюваного виконавчого напису матеріали справи не містять, сторони та треті особи такий доказ до суду не надали.

Проте з постанови про відкриття виконавчого провадження, а також з відзиву відповідача, слід дійти висновку, що такий виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом Сазоновою Оленою Миколаївною на підставі заяви АТ «Ідея банк». Вчинений виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання та на його підставі відкрито виконавче провадження про примусове стягнення боргу з позивачки.

Також, з відзиву відповідача на позовну заяву вбачається, що між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (позивачем) та ОСОБА_1 (відповідачкою) 15.10.2021 було укладено кредитний договір № R01.00506.005821779 (а.с. 54-60), за умовами якого відповідач надав позивачці кредит на власні потреби у сумі 85295,99 грн, а позивачка зобов`язувалася його повернути. У зв`язку з невиконанням позивачкою зобов`язань за кредитним договором станом на 06.07.2021 утворилася заборгованість за таким договором у розмірі 137494,57 грн.

Згідно з наданою відповідачем довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним від 15.10.2019 № R01.00506.005821779, станом на 06.07.2021 заборгованість за договором складає 137494,57 грн (а.с. 61).

Позивачка не оспорювала факт укладення кредитного договору, про що свідчать її письмові пояснення (а.с. 113), проте стверджувала, що такий договір укладався в одному примірнику, який залишився у відповідача.

Копію кредитного договору відповідач не надав.

Частиною 10 ст. 84 ЦПК України встановлено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Зважаючи, що саме відповідач ухилився від надання суду доказів у виді копії кредитного договору та виконавчого напису, причин неподання доказів (кредитного договору та копії виконавчого напису) не повідомив, суд, керуючись ч. 10 ст. 81 ЦПК України, визнає доведеним факт укладення кредитного договору та факт вчинення на такому договорі виконавчого напису, що оспорюється позивачкою.

Докази нотаріального посвідчення кредитного договору відповідачем та третіми особами не надано. Про нотаріальне посвідчення договору не стверджував й відповідач у своєму відзиві на позовну заяву. Зважаючи на наведене, а також ураховуючи сталу ділову практику, що склалася щодо форми та порядку укладення такого типу договорів про кредитування на споживчі потреби на незначні суми кредиту, суд уважає, що кредитний договір від 15.10.2019 № R01.00506.005821779 був укладений між позивачкою та відповідачем у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення.

4.Норми права, які застосував суд

Згідно зі ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ч. 1 - ч. 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)…

За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Відповідно до п. 2 глави 12, п. 5.1, 5.2, п. 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (у редакції, чинній станом на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису), виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду.

Згідно з пп. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 6.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (у редакції, чинній станом на дату вчинення виконавчого напису) (надалі по тексту рішення - Порядок вчинення нотаріальних дій), нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно належать до документів, за якими допускається стягнення заборгованості у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчих написів нотаріусів, й для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Із викладеного вище слід дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення у законному обсязі. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Також у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц Верховний суд зазначив, що вчинення виконавчого напису полягає у посвідченні права стягувача на стягнення коштів або витребування майна. Таке право, як і безспірна заборгованість повинні існувати на момент звернення до нотаріуса. Сам по собі факт подання стягувачем необхідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору щодо боргу. Боржник у судовому порядку може оспорювати виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (щодо розміру боргу або спливу строків давності за вимогами).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 КПК України).

У відповідності до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як уже зазначалось вище, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яке затверджено Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172 (надалі - Перелік) (у редакції, чинній станом на дату вчинення спірного виконавчого напису), одним з таких документів був кредитний договір, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вказаний п. 2 Переліку внесено (доповнено) згідно Постанови КМУ від 26.11.2014 № 662.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 вищевказану постанову КМУ від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною (http://reyestr.court.gov.ua/Review/65037659).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 вищевказана постанова суду залишена без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 відмовлено у перегляді даної ухвали ВАСУ.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

5.Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

Суд уважає доведеним та не спростованим сторонами факт укладення між позивачкою та відповідачем кредитного договору від 15.10.2019 № № R01.00506.005821779.

Доказів нотаріального посвідчення кредитного договору відповідачем та третіми особами не надано. Про нотаріальне посвідчення договору не стверджував й відповідач у своєму відзиві на позовну заяву. Отже, відповідачем не доведено факт нотаріального посвідчення кредитного договору, на підставі якого було вчинено виконавчий напис, який було у подальшому пред`явлено до примусового виконання, та не спростовано доводи позивачки про порушення порядку вчинення виконавчого напису.

Станом на 19 серпня 2019 року - дату вчинення спірного виконавчого напису правової норми, яка б дозволяла вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, не посвідчених нотаріально, не існувало, оскільки положення Переліку в частині документів, що підтверджують безспірність вимог за кредитними договорами, визнані незаконними у судовому порядку.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10374/17 (постанова від 21 вересня 2021 року).

Закон дозволяє укладати кредитні договори в простій письмовій чи електронній формі, але не дозволяє в такому випадку кредитору та нотаріусу здійснювати вчинення виконавчих написів на підставі кредитних договорів, що нотаріально не посвідчувалися.

Не маючи правових підстав для вчинення виконавчого напису, нотаріус права на його вчинення не мав.

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі положення нормативно-правового акту, який станом на дату вчинення виконавчого напису був нечинним та скасованим судом. Відтак, суд визнає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, і задовольняє позов повністю.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка, зокрема, наведена в у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, рішення від 10/02/2010 року, п.58) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення…Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень…. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

У зв`язку зі встановленням судом відсутності правових підстав для вчинення виконавчого напису, суд не надає оцінку іншим, другорядним аргументам позивачки та відповідача, зокрема, щодо безспірності (спірності) вимог; неналежного повідомлення про стягнення суми заборгованості тощо та не перевіряє наданий відповідачем детальний розрахунок по кредиту.

Правові позиції висновки Верховного Суду у справах № 6-158цс15 (постанова від 20 травня 2015 року), № 127/15911/17 (постанова від 25 липня 2018 року), № 761/45042/16-ц (постанова від 24 жовтня 2018 року), № 916/3006/17 (постанова від 02 липня 2019 року), Великої Палати Верховного Суду у справі № 305/2082/14-ц (постанова від 15 січня 2020 року), на які посилався відповідач, суд не застосовує до спірних правовідносин, оскільки обставини наведених справ не є релевантними (стосувалися вчинення виконавчих написів на нотаріально посвідчених іпотечних договорах) з обставинами даної справи.

Крім того, наведені правові позиції Верховного Суду суд у даній справі не застосовує, зважаючи на ієрархію в застосуванні в судовій практиці висновків Колегій судів або Судової палати Верховного суду, Об`єднаної палати або висновків Великої Палати Верховного Суду.

Процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду.

Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного суду.

У своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Отже, вбачається наступна ієрархія та градація висновків Верховного суду (за спаданням):

- остання позиція Великої палати Верховного суду;

- позиція Великої палати Верховного суду;

- позиція об`єднаної палати Верховного суду;

- позиція судової палати Верховного суду;

- позиція колегії судів Верховного суду.

Таким чином, у цьому випадку підлягає застосуванню висновок, викладений у постанові ВП ВС від 21.09.2021 (справа № 910/10374/17) як остання позиція ВП ВС.

Тому доводи відповідача про правомірність вчинення виконавчого напису на договорі, є такими, що не відповідають положенням закону та не узгоджуються з позицією, викладеною у постанові ВП ВС від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17.

6.Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачкою при зверненні до суду судового збору у загальній сумі 1362,00 гривень: у сумі 908,00 гривень, сплаченого при подачі позову до суду, та судового збору у сумі 454,00 гривень - за розгляд судом заяви про забезпечення позову.

З врахуванням того, що позов позивачки підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивачки у розмірі 1362,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 141, 258-259, 264-265, 273, 354-355 ЦПК України, наведеними у мотивувальній частині рішення нормами матеріального права та висновками ВС, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитро Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною 19 серпня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 4256, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у загальному розмірі 139394,57 гривень таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у загальній сумі 1362,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; тел. НОМЕР_2 ).

Представник позивача: адвокат Пекареніна Орися Миколаївна, адвокатське об`єднання «ПЕКАРЕНІН МИХАЙЛОВ» (адреса: вул. Плеханівська, буд. 2/5, Основ`янський район, Харківська область, м. Харків, 61001; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ; електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; тел.: НОМЕР_4 ).

Відповідач: Акціонерне товариство «ІДЕЯ БАНК» (місцезнаходження: вулиця Валова, буд. 11, місто Львів, 79008; ідентифікаційний код 19390819; адреса електронної пошти: ).

Третя особа 1: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; тел.: НОМЕР_5 ).

Третя особа 2: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитро Анатолійович (місцезнаходження: вул. Молочна, буд. 18, офіс 25, м. Харків, 61001; тел.: НОМЕР_6 ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09 травня 2023 року.

Суддя В.П. Козир