Справа № 130/2898/22
Провадження № 22-ц/801/958/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 рокуСправа № 130/2898/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Комунальне некомерційне підприємство «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради Вінницької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради Вінницької області, на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року та додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Шепель К. А. в м. Жмеринка, повне судове рішення складено 10 березня 2023 року,-

в с т а н о в и в :

16 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до КНП «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради Вінницької області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що вона має загальний трудовий стаж 11 років 7 місяців 22 дні, весь цей час вона працювала на посаді сестри медичної в КНП «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» (в різні часи заклад називався: КУ «Жмеринський РМЦ ПМСД», «ЗПСМ м. Жмеринка № 1», КНП «Жмеринський МЦ ПМСД».

Зазначає, що 12 лютого 2020 року вона написала заяву про переведення її на постійну посаду сестри медичної ЗПСМ амбулаторії ЗПСМ м. Жмеринка № 1 з 2 березня 2020 року. В подальшому, у листопаді 2022 року її було повідомлено, що вона працює до 28 листопада 2022 року, оскільки закінчується відпустка по догляду за дитиною віком до трьох років у працівника ОСОБА_2 , на робочому місці якої вона працює. Це попередження шокувало позивачку, тому що вона була впевнена, що в лютому 2020 року писала заяву про її переведення на постійне місце на посаду сестри медичної АЗПСМ № 1 з посади сестри медичної денного стаціонару.

Посилаючись на порушення процедури звільнення, висувала вимогу: визнати незаконним та скасувати наказ КНП «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради № 104-к/тр/ОС від 25 листопада 2022 року про звільнення позивачки з посади сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії ЗПСМ м. Жмеринка № 1 КНП «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради, поновити її на роботі на цій посаді та стягнути з КНП на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено:

- визнано незаконним та скасовано наказ КНП «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради № 104-к/тр/ОС від 25 листопада 2022 року "Про звільнення";

- поновлено ОСОБА_1 , з 25 листопада 2022 року, на посаді сестри медичної загальної практики - сімейної медицини амбулаторії ЗПСМ м. Жмеринка № 1 КНП «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради;

- зобов`язано КНП «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на роботі в сумі 79 605 грн 56 коп.;

- вирішено питання розподілу судових витрат та витрат на правничу допомогу: стягнуто з КНП «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради на користь держави судовий збір в сумі 5 368 гривень, та судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 15 000 гривень на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року виправлено описку в рішенні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року у цій справі встановлено: вважати правильним стягнення з КНП «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на роботі в сумі 39 802 грн 44 коп.

Додатковим рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року - рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення мотивовано тим, що у заяві про переведення від 12 лютого 2020 року ОСОБА_1 не вказувала про тимчасовий характер її роботи, замість неї цю частину заяви дописала старший інспектор з кадрів ОСОБА_3 , що нею ж підтверджено в судовому засіданні. З наказом від 28 лютого 2020 року про те, що трудовий договір має строковий характер, ОСОБА_1 ознайомлена не була. Відтак, суд першої інстанції виснував, що позивач не погоджувала та не знала про тимчасовий характер своєї роботи, відтак трудовий договір не міг бути з нею розірваний на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Не погодившись із цим рішенням, 04 квітня 2023 року КНП «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради Вінницької області

подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року та додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вирішити питання про поворот виконання рішення та додаткового рішення в частині сплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.11.2022 року по 26.12 2022 року в сумі 10 599 грн 27 коп., та стягнути з ОСОБА_1 на користь КНП «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради Вінницької області понесені судові витрати на професійну правничу допомогу.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 у позовній заяві не просила визнати безстроковим укладений із нею договір про прийняття на роботу, предметом позову є визнання незаконним та скасування наказу про звільнення від 25.11.2022 року і перевірці підлягають саме підстави та наказ про звільнення, а не наказ про призначення або переведення та заява про таке призначення / переведення. Суд першої інстанції фактично встановив безстроковий характер трудових відносин ОСОБА_1 з КНП «Жмеринський МЦ ПМСД», хоча в мотивувальній частині рішення жодного висновку про це не зробив, також місцевий суд жодним чином не змінив ані сам наказ від 25.02.2020 № 25/к/тр/ОС, ані запис, зроблений у трудовій книжці ОСОБА_1 , відтак якщо цей наказ та запис у трудовій книжці є чинними, то і розірвання такого трудового договору з підстав закінчення строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України є законним.

Зазначає, що не ознайомлення ОСОБА_1 із наказом від 28.02.2020 № 25-к/тр/ООС про її переведення, жодним чином не впливає на законність самого наказу або трудових відносин, а також не дає підстави для визнання укладеного трудового договору нікчемним.

Зауважує, що судом першої інстанції проігноровано докази надані відповідачем на підтвердження того, що ОСОБА_1 взагалі не могла бути призначена з 02.03.2020 року на посаду сестри медичної ЗПСМ амбулаторії ЗПСМ м. Жмеринка № 1 на постійне місце роботи по безстроковому трудовому договору, оскільки вакантних посад станом на 02 березня 2020 не було.

Зазначає, що в резолютивній частині рішення невірно визначено суму стягнення середнього заробітку: абзацом 4 резолютивної частини рішення від 01.03.2023 року суд визначив стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 79 605 грн 56 коп., хоча в абзацах 7, 8 на стор. 6 рішення суд наводить арифметичний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.11.2022 по 01.03.2023 року в сумі 39 802 грн 44 коп.

Висуваючи вимогу про скасування додаткового рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року, додає до апеляційної скарги платіжну інструкцію № 4344 від 02.03.2023 року про виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.11.2922 по 26.12.2022 року в сумі 10 599, 27 грн, та посилаючись на те що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, яка випливає з трудових відносин, зсилаючись на висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 369/10046/18, просить вирішити питання про поворот виконання рішення.

Наводить розрахунок суми судових витрат понесених у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції та просить, згідно квитанції № 2 від 10.03.2023 року, стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

12 квітня 2023 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якому посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, зазначає про хибність висновків відповідача стосовно виходу суду першої інстанції за межі позовних вимог. Висновок суду першої інстанції щодо незаконності звільнення вважає правомірним, оскільки у своїй заяві від 12.02.20220 року вона взагалі не вказувала про тимчасовий характер роботи, замість неї цей запис здійснила стороння особа (старший інспектор з кадрів КНП «Жмеринсткий РМЦ ПМСД» Пльонцак Н. М.), а наказ про строковість трудових відносин до відома ОСОБА_1 не доведено. Дії відповідача вважає протиправними а наказ про її звільнення незаконним.

Вказує, що звернулась до суду оскільки бажала захистити власні права, так як була відверто обманута адміністрацією у лютому 2020 року, працювати у відповідача не бажала, тому після прийняття судом оскаржуваного рішення поновилась на роботі і на наступний день написала заяву про звільнення за згодою сторін, наразі вона не перебуває у трудових відносинах з відповідачем.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник КНП «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради Вінницької області Павлов В. Г. підтримав викладене в апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Смірнов С. М. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та додаткове рішення просив залишити без змін.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступні обставини:

- Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивачка ОСОБА_1 з 04 квітня 2011 року перебуває у трудових відносинах з КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» (в різні часи заклад називався: КУ «Жмеринський РМЦ ПМСД», АЗПСМ, КНП «Жмеринський РМЦ ПМСД»), працювала на посаді сестри медичної (а. с. 13 - 14).

- 11 січня 2013 року наказом головного лікаря ОСОБА_4 № 26 внесено зміни до статуту КУ «Жмеринський районний медичний центр медико-санітарної допомоги» (а. с. 64).

- 20 березня 2018 року наказом головного лікаря ОСОБА_4 № 28-В, ОСОБА_2 , сестрі медичній ЗПСМ амбулаторії ЗПСМ м. Жмеринка № 1, надано відпустку по догляду за дитиною до трьох років з 9 травня 2018 року по 4 березня 2021 року (а. с. 55).

- 1 жовтня 2018 року наказом головного лікаря ОСОБА_4 № 143-ОС ОСОБА_5 , сестру медичну загальної практики сімейної медицини амбулаторії ЗПСМ м. Жмеринка № 1, з 2 жовтня 2018 року переведено за її згодою на посаду сестри медичної денного стаціонару амбулаторії ЗПСМ м. Жмеринка № 1, тимчасово, на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_6 (а. с. 43 - 46).

- 22 листопада 2018 року наказом головного лікаря ОСОБА_4 № 170-ОС ОСОБА_5 , сестру медичну денного стаціонару амбулаторії ЗПСМ м. Жмеринка № 1, з 22 листопада 2018 року переведено, за її згодою, на посаду сестри медичної денного стаціонару амбулаторії ЗПСМ м. Жмеринка № 2, тимчасово на час відпустки по догляду за дитиною до трьох років ОСОБА_6 (а. с. 47).

- Згідно наказу головного лікаря ОСОБА_4 від 1 липня 2019 року № 67-ОС «Про зміну прізвища», ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про шлюб від 30 березня 2019 року змінено прізвище на « ОСОБА_8 » (а. с. 48).

- Відповідно до наказу директора КНП «Жмеринський РМЦПМСД» Калінського О. І. від 2 січня 2020 року № 41, затверджено і введено з 2 січня 2020 року в дію структуру і штатний розпис (а. с. 49 - 54).

- Згідно заяви на ім`я директора КНП «Жмеринський РМЦ ПМСД» ОСОБА_4 написаної 12 лютого 2020 року, ОСОБА_1 просила перевести її на посаду сестри медичної ЗПСМ амбулаторії ЗПСМ м. Жмеринка № 1 з 2 березня 2020 року. В кінці дописано: іншою пастою та почерком«тимчасово, д/в ОСОБА_2 » (а. с. 17).

- Згідно наказу від 28 лютого 2020 року № 25-к/тр/ОС - з 2 березня 2020 року ОСОБА_1 переведена на посаду сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії ЗПСМ м. Жмеринка № 1, тимчасово, на час відпустки по вагітності і пологам та відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2 , з робочим днем згідно з графіком роботи, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису 6 895 грн (а. с. 18).

- В довідці про доходи, виданій ОСОБА_1 , вказано, що форма працевлаштування позивача «основна», займає посаду: сестра медична загальної практики- сімейної медицини, з березня 2020 року по листопад 2022 року сума загального доходу становить 34 4867, 80 грн (а. с. 19 - 20).

- 2 березня 2021 року наказом директора КНП «Жмеринський РМЦПМСД» Калінського О. І., сестрі медичній загальної практики сімейної медицини амбулаторії ЗПСМ м. Жмеринка № 1 - ОСОБА_2 надано відпустку по догляду за дитиною до трьох річного віку з 5 березня 2021 року по 28 листопада 2022 року (а. с. 77).

- Згідно заяви від 7 листопада 2022 року, ОСОБА_2 просить дозволу приступити до роботи після відпустки по догляду за дитиною з 28 листопада 2022 року (а. с. 78).

- Відповідно до наказу директора КНП «Жмеринський МЦПМСД» Султанова О. Н. від 14 листопада 2022 року № 99-к/тр/ОС, ОСОБА_2 , сестра медична загальної практикисімейної медицини амбулаторії ЗПСМ м. Жмеринка № 1, приступила до роботи після відпустки по догляду за дитиною з 28 листопада 2022 року. Підстава: заява ОСОБА_2 (а. с. 79).

- Наказом директора КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» Султанова О. Н. від 25 листопада 2022 року № 104-к/тр/ОС, звільнено ОСОБА_1 з посади сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії ЗПСМ м. Жмеринка № 1 з 25 листопада 2022 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору (пункт другий статті 36 КЗпП України). Бухгалтерію зобов`язано провести розрахунок при звільненні (підстава: заява ОСОБА_9 про вихід на роботу з відпустки по догляду за дитиною) (а. с. 21).

- 25 листопада 2023 року ОСОБА_1 ознайомлена з вказаним наказом та отримала його копію (а.с. 21).

Між сторонами виник спір про законність звільнення позивачки на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору.

Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін 9 ч. 1 ст. 21 КЗпП України).

Трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи (стаття 23 КЗпП України).

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавством.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Пунктом 2 частини1 статті 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. У нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку.

Суд першої інстанції встановив, що волевиявлення ОСОБА_1 було спрямоване на укладення безстрокового трудового договору, що підтверджується її заявою від 12 лютого 2020 року: судом першої інстанції та апеляційним судом досліджено оригінал цієї заяви, та встановлено, що ОСОБА_1 у своїй заяві про переведення на посаду сестри медичної, датованій 12.02.2020 року, не писала «тимчасово, д/в ОСОБА_2 », цей запис здійснено іншою особо, старшим інспектором з кадрів Пльонцак Н. М., що остання підтвердила у судовому засіданні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, наказ від 28.02.2020 року про переведення ОСОБА_1 на посаду сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії ЗПСМ м. Жмеринка № 1 був виданий саме на підставі цієї заяви, із цим наказом ОСОБА_1 ознайомлена під підпис не була (а. с. 18), що не заперечується і самим відповідачем.

Апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при переведенні ОСОБА_1 на посаду сестри медичної на підставі поданої нею 12.02.2020 заяви (а. с. 17), остання не зазначала про тимчасовий характер цієї роботи. Трудовий договір є угодою між працівником і роботодавцем (ст. 21 КЗпП України), що передбачає погодження між його сторонами основних (істотних) умов, однією з яких є, зокрема, характер (постійний чи тимчасовий) виконуваної роботи.

Отже, роботодавець, отримавши заяву ОСОБА_1 від 12.02.2020 року про переведення, не вправі був самостійно, без її погодження визначати строковість трудових відносин.

Оцінка умов прийняття (в даній справі переведення) на роботу є обов`язкового для визначення характеру трудових відносин, які виникли між працівником та роботодавцем, а тому оцінка судом першої інстанції заяви ОСОБА_1 від 12.02.2020 року про переведення - є з`ясуванням фактичних обставин справи, а не виходом за межі заявлених позовних вимог, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

З огляду на статтю 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті 77, 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відтак, виходячи з положень зазначеної норми закону, апеляційним судом не приймається до розгляду новий доказ: копія особової картки працівника (а. с. 159 160), оскільки зазначений доказ постійно перебував у відповідача, ним до суду першої інстанції (навіть і до апеляційного суду) не подавався, не був предметом дослідження в суді першої інстанції, хоча питання обізнаності ОСОБА_1 про характер її роботи (строковості чи безстроковості) було предметом дослідження впродовж усього розгляду справи.

Отже, з урахуванням змісту поданої ОСОБА_1 12.02.2020 року заяви про переведення, не ознайомлення її із наказом № 25-к/тр/ОС від 28 лютого 2020 року про переведення, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 була обізнана про призначена на посаду сестри медичної загальної практики тимчасово, на час перебування ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною, а відтак її звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є незаконним

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що в резолютивній частині рішення невірно зазначено суму середнього заробітку що підлягає стягненню: 79 605 грн 56 коп., суд наводить арифметичний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.11.2022 по 01.03.2023 року в сумі 39 802 грн 44 коп., апеляційний суд акцентує на тому, що це є опискою та ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області про виправлення описки від 01.03.2023 року виправлено арифметичну описку в рішенні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01.03.2023 року та постановлено: вважати правильним суму стягнення 39 802 грн 44 коп. (а. с. 111).

Щодо вимоги апеляційної скарги про скасування додаткового рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року та повороту виконання рішення суду, з огляду на те, що судом невірно віднесено середній заробіток за час вимушеного прогулу до зарплати, зсилаючись на те, що відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 369/10046/18 середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, яка випливає з трудових відносин, слід зазначити наступне:

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, в межах платежу за один місяць та поновлює на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника;

Відтак суд першої інстанції в додатковому рішенні від 01 березня 2023 року вірно зазначив про те, що рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежів за один місяць слід допустити до негайного виконання.

В постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 369/10046/18, на яку зсилається відповідач, йшлося про строки звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу після того як працівника на підставі судового рішення було поновлено на роботі, а тому правовідносини у справі, яка була предметом розгляду Верховного Суду та які є предметом розгляду у нашій справі - є відмінними. Враховуючи положення ст. 235 ст. 236 КЗпП України, на середній заробіток на час вимушеного прогулу розповсюджується п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, оскільки обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється із заробітку працівника, який безпосередньо працював перед подією і втратив заробітну плату через незаконне звільнення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відтак апеляційним судом дано оцінку основним аргументам відповідача та позивача, викладеним в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 375 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, суд зазначає, що КНП «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради Вінницької області було сплачено 8 052 грн судового збору (а. с. 134), проте оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, понесені відповідачем судові витрати слід залишити за ним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради Вінницької області, подану його представником адвокатом Полярушем Анатолієм Васильовичем, залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року та додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені Комунальним некомерційним підприємством «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради Вінницької області у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради, , юридична адреса: Вінницька область м. Жмеринка вул. Добролюбова, 2.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк

Повне судове рішення складено 08 травня 2023 року.