Справа № 279/597/23
Провадження № 2/279/450/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу №279/597/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 72 роки, помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконавчим комітетом Холосненської сільської ради Коростенського району, Житомирської області, про що 18.06.2008 року складено відповідний актовий запис №15.

10.12.2008 року Коростенською районною державною нотаріальною конторою Житомирської області була заведена спадкова справа № 472/2008.

Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 31.07.1961р.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 07.11.2019 р.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дочкою померлого ОСОБА_3 .

Згідно ч.1 ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

14.10.2004 року ОСОБА_3 , склав заповіт відповідно до змісту якого: "Я, ОСОБА_3 , що проживаю в селі Злобичі, Коростенського районну Житомирської області, на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження: все належне мені майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що ще буде мені належати на день моєї смерті та на, що я за законом матиму право, в тому числі жилий будинок з всілякими господарськими і побутовими будівлями і спорудам, які знаходяться в селі Злобичі Коростенського району, Житомирської області заповідаю своєму сину ОСОБА_2 . Державний акт на право власності на земельну ділянку, ощадну книжку рахунок № НОМЕР_3 , ощадкаса № НОМЕР_4 заповідаю дочкам: 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_5 .".

14.10.2004 року заповіт посвідчено секретарем Холосненської сільської ради Сапожник Оксаною Миколаївною Коростенського району Житомирської області, та зареєстровано в реєстрі №35.

Згідно ч.1 ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

08.12.2008 року до Коростенської районної державної нотаріальної контори Житомирської області, ОСОБА_1 була подана заява про прийняття спадщини, посвідчена приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Зіневичем С.О. зареєстрованої в реєстрі за № 3772.

14.11.2008 року ОСОБА_6 подала до Коростенської районної державної нотаріальної контори Житомирської області заяву, відповідно до змісту якої вона відмовилася від прийняття спадщини після померлого гр. ОСОБА_3 , на користь сестри ОСОБА_1 . Заява посвідчена приватним нотаріусом Міловського районного нотаріального округу Луганської області Подольським Р.В., що зареєстрована в реєстрі за № 1951.

02.11.2021 року Коростенською районною державною нотаріальною конторою було надано відмову № 971/02-14, відповідно до змісту якої ОСОБА_2 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно з підстав пропущення строків 6 (шість) місяців який починається з часу відкриття спадщини визначених ст.1270 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.1272 ЦК України, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

10.11.2021 року ОСОБА_1 , що є спадкоємцем яка прийняла спадщину, надала згоду на подачу ОСОБА_2 заяви до Коростенської районної державної нотаріальної контори Житомирської області про прийняття спадщини, що підтверджується заявою засвідченою приватним нотаріусом Івчуком С.С., що зареєстрована у реєстрі № 5422.

16.11.2021 року ОСОБА_2 подав заяву до Коростенської районної державної нотаріальної контори Житомирської області, про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 є спадкоємцем відповідно до заповіту, підстав для усунення від права на спадкування відсутні.

Згідно ч.1. ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Згідно ч.1, 2 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них Із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до довідки №408/19-13 від 21.10.2021 року виданої виконкомом Коростенської міської ради Житомирської області, про те, що на праві особистої власності громадянину ОСОБА_3 , 1935 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно запису в по господарський книзі №4 с.Злобичі за 2016 - 2023 роки, номер об`єкта по господарського обліку 02-0449-1.

ОСОБА_1 зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , житлом забезпечена, що підтверджується Довідкою №407/19-13 від 19.10.2021 р. виданої виконкомом Коростенської міської ради Житомирської області, про те, що на праві особистої власності громадянці ОСОБА_1 1960 року народження, належить житловий будинок АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі- продажу від 03.08.2007 року.

22.05.2022 року Коростенською районною державною нотаріальною конторою, була надана відповідь №139/01-16, на заяву від 18.04.2022 року стосовно видачі свідоцтва про право спадщину за заповітом до майна померлого ОСОБА_3 та повідомлено: що заповіт складений секретарем Холосненської сільської ради Коростенського району Житомирської області так, що не може визначити справжню волю заповідача, щодо розпорядження спадковим майном на випадок своєї смерті, а отже порушено основний принцип при складанні заповіту - волевиявлення заповідача.

Відповідно до ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від нявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.2 ст.213 ЦК УКраїни на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Відповідно до ч.2 ст.1256 ЦК України, у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК Укпраїни.

Згідно ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається Іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.1, п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

ОСОБА_3 належить на праві власності земельні ділянки визначені в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №172050, загальною площею 3,75 га. на території Холосненської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №14 від 13 вересня 2004 року.

Земельні ділянки визначені в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №172050, від 13 вересня 2004 року, складаються з двох земельних ділянок, а саме: відповідно до інформації яка міститься в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку, земельної ділянки під кадастровим номером :08:000:0003, загальною площею 3.1102 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-018 від 04.05.2018 р.

Відповідно до інформації яка міститься в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку, земельної ділянки під кадастровим номером :08:000:0003, загальною площею 0.6431 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (сіножаті).

ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка визначена в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №172050, від 13 вересня 2004 року за спільною згодою сторін буде належати ОСОБА_1 , з даних підстав воля батька померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 визначена в заповіті влаштовує спадкоємців, але отримати свідоцтво про право на спадщину не є можливим.

Просить розтлумачити заповіт складений 14.10.2004 року ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , волевиявленням якого є розпорядження, згідно якого ОСОБА_3 заповідає своїм донькам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 3,75 га., яка розташована на території Холосленської сільської ради Коростеського району та складається із двох земельних ділянок площею 3,1102 га. та площею 0,6431 га., а житловий будинок АДРЕСА_1 заповідає сину, ОСОБА_3 .

Просить визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 3,75 га., яка розташована на території Холосленської сільської ради Коростеського району Житомирської області, що складається земельних ділянок під кадастровим номером :09:000:0188 загальною площею 0.6431 га. (сіножаті), під кадастровим номером :08:000:0003 загальною площею 3.1102 (рілля). в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 .

Одночасно просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 3.75 га, що знаходиться в селі Злобичі, на території Холосненської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, що складається земельних ділянок під кадастровим номером :09:000:0188 загальною площею 0.6431 га. (сіножаті), під кадастровим номером :08:000:0003 загальною площею 3.1102 (рілля).

Також просить стягнути на користь Адвокатського об`єднання "Лагал Фокс" з позивача та відповідача 12500,00 грн. порівну витрат за надання професійної правничої допомоги.

Позивач позовні вимоги підтримала, просила розгляд справи проводити за її відсутності, про що вказала в заяві до суду.

Відповідач клопотав про розгляд справи за його відутності, позовні ваимоги визнає, подавши письмову заяву.

Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін на підставі поданих доказів.

Дослідивши письмові матеріалами справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне:

Частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч.1, п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Злобичі Коростенського району Житомирської області помер батько позивача, ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина у виді з житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 3.75 га, що знаходиться в селі Злобичі, на території Холосненської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, що складається земельних ділянок під кадастровим номером :09:000:0188 загальною площею 0.6431 га. (сіножаті), під кадастровим номером :08:000:0003 загальною площею 3.1102 (рілля), та грошових заощаджень, які знаходяться на рахунок №9155/10-16/541 в ощадкасі № НОМЕР_4 .

Право власності спадкодавця на житловий будинок АДРЕСА_1 підтверджено довідкою Коростенської міської ради № 408/19-13 від 21.10.2021 року про те, що даний житловий будинок належав ОСОБА_3 на підставі запису впогосподарській книзі №4 с.Злобичі за 2016-2023 роки, номер об`єкта погосподарського обліку 02-0449-1, рік побудови 1971.

Право власності спадкодавця ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 3.75 га, що знаходиться в селі Злобичі, на території Холосненської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, що складається земельних ділянок під кадастровим номером :09:000:0188 загальною площею 0.6431 га. (сіножаті) та під кадастровим номером :08:000:0003 загальною площею 3.1102 (рілля) в порядку спадкування за заповітом, підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 172050 виданого 13.09.2004 року.

14.10.2004 року ОСОБА_3 склав заповіт, який був посвідчений секретарем Холосненської сільської ради Сапожник О.М.

Зі змісту заповіту слідує, що ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, взагалі все те, що буде йому належати на день смерті, на яке за законом він матиме право, в тому числі жилий будинок з всілякими господарськими і побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться в с.Злобичі Коростенського району Житомирської області заповідає своєму сину ОСОБА_2 . Державний акт на право власності на земельну ділянку, ощадкнижку на рахунок №9155/10-16/541 в ощадкасі № НОМЕР_4 заповідає дочкам: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .

Зміна прізвища спадкоємця - ОСОБА_5 на ОСОБА_7 відбулась при реєстрації шлюбу, на підтвердження чого у спадковій справі наявна копія свідоцтва про шлюб.

Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно вимог частини 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України.

На підставі заяви ОСОБА_1 10.12.2008 року Коростенською районною державною нотаріальною конторою Житомирської області заведено спадкову справу до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 за №472.

ОСОБА_4 подала заяву до Коростенської районної державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь сестри ОСОБА_1 .

10.11.2021 року за згодою ОСОБА_1 , наданою згідно ч.2 ст.1272 ЦК України, від ОСОБА_2 було прийнято заяву про прийняття ним спадщини за законом і за заповітом після смерті батька.

Адвокат Шевчук О.С., як представник ОСОБА_2 , та одночасно ОСОБА_1 , звертався до нотаріуса по питанню оформлення спадщини.

На своє звернення отримав листи, зміст яких містить інформацію про те, що у заповіті існують суперечності.

Зокрема усе майно заповідається ОСОБА_2 , разом з тим Державний акт на земельну ділянку, ощадна книжка рахунок № НОМЕР_5 в ощадкасі № НОМЕР_4 заповідаються ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Одночасно нотаріус вказав, що має претензії до правової оцінки складеного заповіту.

Вказані обставини встановлені рішенням Коростенського міськрайонного суду від 11.01.2023 року, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокатське об`єднання "Лігал Фокс" в особі адвоката Шевчука Олександра Сергійовича, до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування та розподіл спадкового майна відмовлено.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначає позивач, після відкриття спадщини після померлого ОСОБА_3 нотаріусом було проведено правовий аналіз складеного спадкодавцем заповіту та було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 заповідалися документи, а не нерухоме або рухоме майно, як об`єкти матеріального світу.

Відповідно до статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої статті 1256 ЦК України.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини.

При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.04.2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене, тлумаченню підлягає правочин або його частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Пріоритет надається тому, що написано в правочині, тобто буквальному тлумаченню слів та термінів. При тлумаченні правочину, у тому числі заповіту, спершу береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, тобто здійснюється буквальне тлумачення правочину. І лише коли буквальне тлумачення не дало змоги витлумачити зміст правочину, необхідно вдаватися до порівняння частини правочину, намірів тощо. Тобто правила тлумачення правочину визначені законом за принципом концентричних кіл: за неможливості витлумачити зміст правочину шляхом використання вузького кола засобів (буквальне тлумачення) залучаються інші засоби.

Відповідно до статей 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Таким чином, враховуючи, що спадкодавцю ОСОБА_3 належало право власності на земельну ділянку загальною площею 3.75 га, що знаходиться в селі Злобичі, на території Холосненської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, що складається земельних ділянок під кадастровим номером :09:000:0188 загальною площею 0.6431 га. (сіножаті) та під кадастровим номером :08:000:0003 загальною площею 3.1102 (рілля) в порядку спадкування за заповітом, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 172050 виданого 13.09.2004 року та право власноті на грошові заощадження, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_3 , ощадкаси №281, проте в заповіті зазначено, що спадкодавцем заповідалися документи, а не нерухоме або рухоме майно, як об`єкти матеріального світу, що не відповідає змісту заповіту та дійсній волі спадкодавця і має бути розтлумачене судом.

А відтак позовні вимоги в частині тлумачення заповіту підлягають задоволенню.

Разом з тим, вимоги про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Вимога про визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на законі. При цьому, відповідач не позбавленний права звернутися до суду для вирішення даного питання. Право на спадщину кожного із спадкоємців носить самостійний характер і повинно бути обґрунтовано та підтверджено.

Отже, позивач може звернутися до суду за захистом лише своїх порушених прав, а на таке звернення в інтересах відповідача повноважень, згідно чинного цивільно-процесуального Кодексу України, позивач не має.

З вимогою про визнання права власності в порядку спадкування одночасно зазначено про розподіл майна.

Слід зазначити, що сторони у справі одночасно являються спадкоємцями ОСОБА_3 за законом.

Частиною 3 ст.1267 ЦК України передбачено, що спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщини когось із них.

Вимоги вказаної норми Закону сторонами не дотримано.

Зі змісту позовних вимог та наданих доказів вбачається, що спадкодавці не можуть реалізувати свої спадкові права в органах нотаріату у зв`язку з тим, що нотаріус не міг визначити справжню волю заповідача, щодо розпорядження спадковим майном на випадок своєї смерті.

Згідно роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" питання пов`язані з реалізацію спадкових прав підлягають судовому розгляду лише в разі неможливості їх вирішення в нотаріальній конторі.

Таким чином, після розтлумачення заповіту спадкоємці не позбавлені права реалізувати свої спадкові права в органах нотаріату.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з позивача та відповідача на користь Адвокатського об`єднання "Лігал Фокс" суд зазначає наступне.

Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України та керується нею. Згідно пунктів 1,2,6 вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІI групи і від сплати судового збору звільнена.

Відповідно до пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (постанова від 17 жовтня 2014 року№10) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Враховуючи, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ст.142 ЦПК України 50% сплаченого позивачем судового збору підлягає поверненню йому з державного бюджету, а решта понесених судових витрат на його сплату стягується з відповідача.

Тому із відповідача ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 536,80 грн.

Що стосується стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу адвоката, то згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст. 141 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано, договір №4 від 17.11.2020 року укладений між Адвокатським об`єднанням «Лігал Фокс" (виконавець за договором) та ОСОБА_1 (замовник за договором) про надання правової допомоги.

Згідно п.4.1 Договору за послуги визначені в п.2.1 цього договору, "Замовник" оплачує послуги (гонорар) "Виковавця" у розмірі визначеному відповідно до актів надання послуг. Відповідно до акту наданих послуг від 01.12.2022 року, який містить детальний розрахунок вартості наданих послуг, загальна вартсіть послуг складає 12500,00 грн.

Даних про те, яким чином та в який період (коли саме) здійснюється оплата послуг (гонорар) Договір не містить.

При цьому, хоча позивачем не підтверджено проведення оплати гонорару в розмірі 12500,00 грн., однак враховуючи заявлену вимогу представника позивача про стягнення вказаних коштів, суд дійшов висновку про доведеність факту надання позивачу професійної правничої допомоги.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в силу приписів частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України».

Також у постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Так, з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи у даній справі (надання консультації, складення частково тотожних за змістом документів), враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу до розміру 4000 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Враховуючи вищевикладене вимога про стягнення судових витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню, та такі витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.213, 1217, 1223, 1225, 1256, 1267, 1268, 1269, 1270, 1274 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту та визнання права власності задовльнити частково.

Розтлумачити зміст заповіту, складеного заповідачем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 14.10.2004 року секретарем Холосненської сільської ради Сапожник Оксаною Миколаївною Коростенського району Житомирської області, та зареєстровано в реєстрі №35, як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавця, згідно з яким ОСОБА_3 заповів земельну ділянку загальною площею 3.75 га, що знаходиться в селі Злобичі, на території Холосненської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, що складається земельних ділянок під кадастровим номером :09:000:0188 загальною площею 0.6431 га. (сіножаті) та під кадастровим номером :08:000:0003 загальною площею 3.1102 (рілля) в порядку спадкування за заповітом, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №172050 виданого 13.09.2004 року та право власності на грошові заощадження, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_3 , ощадкаси №281 дочкам: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

В задоволенні решти частин позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000,00 грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом