Справа № 705/4712/17
Провадження № 2/690/85/23
УХВАЛА

про залишення без розгляду заяви про відвід судді

та застосування заходу процесуального примусу

08 травня 2023 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області в складі головуючого судді Линдюка В.С., розглянувши у письмовому провадженні заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до комунального підприємства «Уманьводоканал» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ватутінського міського суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Уманьводоканал» про захист прав споживачів.

Позивачем ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» 07.05.2023 року подано заяву про відвід головуючому в справі судді Линдюку В.С., яка мотивована тим, що суддя ввів в оману ВККС України, що він відповідає критеріям доброчесності та професійної етики, а також наполягає на участі в даній справі, що є прямим доказом його небезсторонності. Також вказано, що в матеріалах даної електронної справи з вказівки судді не зареєстровано заяву про відвід судді від 04.05.2023 року, тож така його процесуальна поведінка свідчить про недопущення позивача до правосуддя та неможливість забезпечення за його участі ефективного судового захисту.

Відповідно до змісту ч.ч. 2, 5, 7, 8 ст. 40 ЦПК України в разі, якщо на час подання заяви про відвід судді поза межами судового засідання у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, вирішення питання про відвід здійснюється невідкладно в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, суддею, який розглядає справу, про що виноситься ухвала.

Згідно ч.ч. 13, 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд заяви про відвід здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Вивчивши доводи позивача ОСОБА_1 , які вказано в заяві про відвід судді, суд вважає, що такий відвід є необґрунтованим та, як наслідок, не підлягає задоволенню.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 36 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав для відводу судді, серед яких наявність інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України).

Згідно змісту ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Водночас доводи позивача ОСОБА_1 , які викликають у неї сумніви в неупередженості та необ`єктивності судді Линдюка В.С. зводяться до надання оцінки законності рішень ВККС України, що свідчить про їх формальність та безпідставність, які надумані виключно з метою перешкодити розгляду справи.

Також доводи позивача ОСОБА_1 , що за вказівкою судді Линдюка В.С. не зареєстровано заяву про відвід судді від 04.05.2023 року не лише позбавлено будь-якої логіки, а й не підтверджено жодними доказами.

Крім того, вочевидь не менш безпідставною підставою для заявлення 07.05.2023 року відводу судді є не розгляд ним попередніх заяв про відвід судді, поданих 03.05.2023 та 04.05.2023 року, в межах однієї справи.

При цьому, ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 04.05.2023 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді від 03.05.2023 року залишено без розгляду та застосовано до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у виді штрафу 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час постановлення даної ухвали.

Ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 08.05.2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 04.05.2023 року.

Висновки ОСОБА_1 про те, що прямим доказом небезсторонності судді Линдюка В.С. є наполягання його на участі в даній справі, яка незважаючи на свою малозначність, у розумінні п. 5 ч. 6 ст. 19, п. 4 ч. 3 ст. 274 ЦПК України, залишається не вирішеною понад 5 років, є алогічними та безросудними, оскільки суд, як і учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, тож в разі задоволення раніше заявлених ОСОБА_1 безпідставних відводів судді вказане б свідчило лише про порушення завдань цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя й об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки в ст. 6 Конвенції закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді й до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, установленим законом. При цьому не можуть бути підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджені належними й допустимими доказами.

Водночас у процесуальному судочинстві діє презумпція безсторонності суду, яка може бути спростована. Відвід має бути обґрунтований посиланням на факти, які вказують на залежність, упередженість або необ`єктивність судді щодо сторін чи будь-кого з них. Лише за таких обставин відвід буде правомірним і убезпечить сторони від залежного, упередженого або необ`єктивного суду.

З урахуванням вказаного, право на відвід не є абсолютним, в іншому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) повинне встановлюватися згідно з: суб`єктивним критерієм, урахуванням особистих переконань і поведінки конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення.

У висновку № 3 (2002) КРЄС для Комітету міністрів Ради Європи підкреслюється, що мета, для досягнення якої повноваження надані суддям, дати їм можливість здійснювати правосуддя шляхом застосування закону, забезпечуючи право кожної людини реалізовувати належні права та/або законні інтереси, яких вона була або може бути несправедливо позбавлена.

При цьому, для стороннього спостерігача очевидним є не наявність сумнівів у неупередженості або об`єктивності судді Линдюка В.С., з огляду на обставини, викладені ОСОБА_1 в заяві про відвід від 07.05.2023 року, а те, що ОСОБА_1 в черговий раз заявляючи відвід судді, який є очевидно необґрунтованим та безпідставним, в зв`язку з чим відсутні підстави для його задоволення, хоч і мотивує це бажанням розгляду її справи незалежним та упередженим судом, у розумінні як національного законодавства, так і практики Європейського суду з прав людини, однак фактично бажає не справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду даної справи, що мало б наслідком вирішення спірних правовідносин, які виникли між нею та комунальним підприємством «Уманьводоканал» ще в 2014 році, а ймовірно переслідує мету продовження дії заходу забезпечення позову, застосовано ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.01.2020 року в межах розгляду даної справи, шляхом заборони комунальному підприємству «Уманьводоканал» вчиняти будь-які дії, направлені на від`єднання квартири АДРЕСА_1 , від систем водопостачання та водовідведення, оскільки ухвалення судом рішення по суті спірних взаємовідносин, після набрання ним законної сили, матиме наслідком скасування вищевказаного заходу забезпечення позову, відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України.

З огляду на вказане, суд вважає, що заявлення ОСОБА_1 07.05.2023 року заяви про відвід судді, з огляду на її зміст, свідчить про зловживання нею процесуальними правами, з метою перешкодити розгляду справи № 705/4712/17 та вкотре за надуманих підстав створити передумови для передачі її на розгляд іншого складу суду, в тому числі до іншого суду Черкаської області, оскільки до Ватутінського міського суду Черкаської області вказана справа вже перебувала в провадженні семи інших судів Черкаської області, зокрема: Уманського міськрайонного суду, Христинівського районного суду, Монастирищенського районного суду, Жашківського районного суду, Маньківського районного суду, Тальнівського районного суду, Катеринопільського районного суду, яка незважаючи на її малозначність, що визначено імперативними нормами п. 5 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, та залишається невирішеною упродовж понад 5 років, що безпосередньо зумовлено процесуальною поведінкою позивача, та, як наслідок, свідчить про її фактичну незацікавленість у вирішенні спору по суті.

Відповідно до змісту п. 11 ч. 3 ст. 2, п. 5 ч. 5 ст. 12, ч.ч. 1, 4 ст. 44 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства. Зловживання процесуальними правами не допустиме, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання цьому учасниками судового процесу.

Згідно змісту п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: заявлення завідомо безпідставного відводу, що спрямоване на перешкоджання розгляду справи. В разі якщо подання заяви визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити її без розгляду або повернути.

З огляду на вказане, суд вважає, що 07.05.2023 року ОСОБА_1 заявлено завідомо безпідставний відвід судді, який спрямований на перешкоджання розгляду справи № 705/4712/17 суддею Ватутінського міського суду Черкаської області Линдюком В.С., як наслідок, вказані дії позивача не лише не відповідають завданням, а суперечать засадам цивільного судочинства, та розцінюються судом як зловживання процесуальними правами, що свідчить про наявність підстав для залишення такої заяви без розгляду та зумовлює необхідність застосування судом заходів процесуального примусу, підстави та порядок застосування яких передбачено ст. 143 ЦПК України, а їх види ст. 144 ЦПК України, шляхом постановлення відповідної ухвали.

Згідно змісту п. 5 ч. 1 ст. 144, п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд в якості самостійного заходу процесуального примусу, застосування якого не потребує застосуванням в минулому до особи інших заходів такого характеру, може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи, штрафу в сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, учинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

З урахуванням вищевказаних обставин, суд зобов`язаний відповідно до ч. 4 ст. 44 ЦПК України з метою забезпечення можливості належного виконання завдань цивільного судочинства та запобігання зловживанню ОСОБА_1 її процесуальними правами під час розгляду справи № 705/4712/17 в подальшому, вжити відносно неї заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.

Вирішуючи питання про доцільність застосування відносно ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у вигляді штрафу суд враховує, що незважаючи на те, що ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 02.05.2023 року, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 01.05.2023 року, їй роз`яснено наслідки заявлення завідомо безпідставного відводу, а в подальшому ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 04.05.2023 року, заяву ОСОБА_1 про відвід судді від 03.05.2023 року залишено без розгляду та застосовано до неї захід процесуального примусу у виді штрафу 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, ОСОБА_1 продовжує зловживати процесуальними правами шляхом заявлення завідомо безпідставного відводу, спрямованого на перешкоджання розгляду справи, що є неприпустимим, та суперечить завданням цивільного судочинства, як наслідок, суд зобов`язаний повторно вжити заходів для запобігання цьому в подальшому.

При цьому, відповідно до практики Верховного Суду вирішення питання щодо розміру штрафу процесуальний закон покладає на суд (суддю, колегію суддів), який на власний розсуд оцінює дії (бездіяльність) учасника процесу та за своїм внутрішнім переконанням визначає відповідний розмір штрафу, що не потребує додаткового обґрунтування. З огляду на вказане, вбачається, що апеляційному перегляду може підлягати сам факт застосування судом до учасника справи заходу процесуального примусу у виді штрафу, а не його розмір.

Відповідно до ч. 5 ст. 148 ЦПК України, абз. 2 ч. 4 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) стягувачем є Державна судова адміністрація України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 12, 36, 39, 40, 44, 143, 144, 148, 247, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Ватутінського міського суду Черкаської області Линдюка В.С. від 07.05.2023 року від участі в розгляді цивільної справи № 705/4712/17 залишити без розгляду.

Застосувати відносно позивача ОСОБА_1 захід процесуального примусу у виді штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , в дохід Державного бюджету України через Державну судову адміністрацію України (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) штраф у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн., що відповідає 1 (одному) прожитковому мінімуму для працездатних осіб на час постановлення даної ухвали.

Копію даної ухвали надіслати ОСОБА_1 , а також після набрання нею законної сили до Державної судової адміністрації України, в порядку визначеному ст.ст. 148, 431 ЦПК України, для звернення до виконання.

Строк пред`явлення даної ухвали суду в частині застосування заходу процесуального примусу шляхом накладення штрафу до виконання становить 3 (три) місяці з дня набрання нею законної сили.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, що не перешкоджає розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Линдюк В.С.