З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 495/7061/21
№ провадження 2/495/998/2023
05 квітня 2023 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Красовській А.О.
від позивача: не з`явилася
від відповідачів: не з`явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/7061/21
до ОСОБА_2 , Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни
про визнання рішення органу місцевого самоврядування протиправним та скасування рішення державного реєстратора та відомості в державному земельному кадастрі,
28.08.2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач-1), Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі по тексту відповідач-2), Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни (далі по тексту відповідач-3) про визнання рішення органу місцевого самоврядування протиправним та скасування рішення державного реєстратора та відомості в державному земельному кадастрі (а.с.1-8).
Так, позивач просить суд:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок прийняття рішення Мологівською сільською радою про затвердження технічної документації та передання у приватну власність відповідачу ОСОБА_2 частини земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача та прийняття державним реєстратором Мельник Тетяною Іванівною оскаржуваного рішення про державну реєстрацію земельної ділянки позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на оформлення земельної ділянки у власність, розташованої по АДРЕСА_1 .Підставою для подання позову про визнання рішення органу місцевого самоврядування протиправним та скасування державної реєстрації є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/7061/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Мологівської СР Білгород-Дністровського району Одеської області, Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.І. про визнання рішення органу місцевого самоврядування протиправним та скасування рішення державного реєстратора та відомості в державному земельному кадастрі. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.37-38).
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.01.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 495/7061/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Мологівської СР Білгород-Дністровського району Одеської області, Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.В. про визнання рішення органу місцевого самоврядування протиправним та скасування рішення державного реєстратора та відомості в державному земельному кадастрі. Справу призначено до судового розгляду по стуті (а.с.100-101).
Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, але її адвокат Бережна Т.Г. подала до суду заяву, згідно із якою зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності сторони позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.204).
Відповідачі ОСОБА_2 , Мологівська СР та Державний реєстратор Великодолинської СР Одеського району Одеської області Мельник Т.В., відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не надавали та в жодні судові засідання не з`явилися без поважних причин, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань не заявляли, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.
Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України).
Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України).
Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідачі ОСОБА_2 , Мологівська СР та Державний реєстратор Великодолинської СР Одеського району Одеської області Мельник Т.В., були належним чином повідомлені про дату, час і місце судових засідань, вони жодного разу не з`явилися в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подавали відзив, а представник позивач ОСОБА_1 , не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.04.2023 року постановлено розгляд справи № 495/7061/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Мологівської СР Білгород-Дністровського району Одеської області, Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.І. про визнання рішення органу місцевого самоврядування протиправним та скасування рішення державного реєстратора та відомості в державному земельному кадастрі провести у заочному порядку.
У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Так, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Мологівської СР Білгород-Дністровського району Одеської області, Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.І. про визнання рішення органу місцевого самоврядування протиправним та скасування рішення державного реєстратора та відомості в державному земельному кадастрі.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, рішенням Мологівської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського району від 17.07.1997 року № 33/68, ОСОБА_2 передано безкоштовно у приватну власність для обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських будівель земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану в АДРЕСА_1 (а.с.20).
Рішенням Мологівської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області від 17.07.1997 року № 33/69, передано ОСОБА_2 земельна ділянка розміром 0,06 га, розташована в АДРЕСА_1 , строком на три роки у тимчасове користування для ведення особистого підсобного господарства. Рішенням Мологівської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області від 17.07.1997 року № 33/70, було передано ОСОБА_3 земельна ділянка розміром 0,16 га, розташована в АДРЕСА_2 , строком на три роки у тимчасове користування для ведення особистого підсобного господарства (а.с.18).

Разом з тим, рішенням Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23.04.2021 року № 372-VIII було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 площею 0,1871 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :02:001:0420, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23-26).

За твердженням позивача, вказане вище рішення порушує її права та інтереси з огляду на наступне.

Рішенням Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 28.03.2014 року № 468-VI було надано дозвіл позивачу ( ОСОБА_1 ) на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , розташованих в АДРЕСА_3 , із земель громадської та житлової забудови. На виконання зазначеного рішення позивач звернулась до землевпорядної організації ФОП ОСОБА_4 з метою розробки проекту землеустрою по відведенню вказаної земельної ділянки. При контрольному обмірі земельної ділянки ФОП ОСОБА_4 було встановлено, що межі земельної ділянки, належної відповідачу ОСОБА_2 , частково накладаються на земельну ділянку, що перебуває у користуванні позивача.

Крім цього позивач зазначила, що її стало відомо про приватизацію частини земельної ділянки відповідачем ОСОБА_2 , на яку її було надано дозвіл Мологівською сільською радою на розробку проекту землеустрою, та в подальшому відповідачем ОСОБА_2 було проведено її державну реєстрацію, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.07.2021 року № (а.с.16-17).

Позивач вказала, що після неодноразових звернень позивача до відповідача ОСОБА_2 із проханням мирно вирішити спір та не отримавши жодної відповіді, була змушена звернутись до суду із позовом про захист своїх порушених прав.

Між тим, рішенням Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23.04.2021 року № 372-VIII було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 площею 0,1871 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :02:001:0420, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 з відповідною позовною заявою до суду.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та державної реєстрації відповідного права. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Відповідно до ч. 1ст. 107 Земельного кодексу України встановлено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до чч.2-3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач є законним користувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , частину якої самовільно зайняла без жодних правових підстав відповідач ОСОБА_2 , яка перебуває у користуванні позивача, яка позбавлена можливості реалізувати своє право на оформлення земельної ділянки у власність, має право вимагати усунення порушень своїх прав на користування зазначеною земельною ділянкою шляхом звернення до суду із відповідним позовом.

В постанові від 13.02.2019 року у справі № 910/6090/18 Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що у спорі про скасування державної реєстрації права власності на нежилу будівлю незалежно від того, чи порушує позивач питання правомірності укладення цивільно-правових угод, на підставі яких здійснено оспорювані записи, вирішення такого спору в будь-якому разі вплине на майнові права тієї особи, щодо прав якої здійснено оспорювані записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Такий спір є спором про цивільне право на одну й ту ж будівлю. Отже, помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки з огляду на суб`єктний склад учасників спірних правовідносин, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернувся позивач, та характер спірних правовідносин, - такі вимоги підлягають розгляду за правилами господарського судочинства. Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Крім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що висловлена у постанові від 04.04.2018 року по справі 817/1048/16, скасування рішень приватного нотаріуса з проведення реєстраційних дій за договорами оренди землі, обовязково будуть впливати на майнові права тієї юридичної особи, щодо якої ці реєстраційні дії буде скасовано.

Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, які в цілому для держав континентальної системи права, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets).

Складовою захисту права особи на мирне володіння своїм майном, гарантованого ст. 1 Першого протоколу, є превентивні способи захисту права власності. Згідно із ст. 15 ЦК України суб`єктивне право має бути захищено в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішенням Європейського суду з прав людини при розгляді справи «Стретч проти Об`єднаного Королівства», Європейським судом з прав людини зазначено, що передбачене договором оренди право орендаря на продовження цього договору має економічну цінність і юридично належить орендарю (тобто, укладаючи договір оренди, орендар обґрунтовано розраховував на продовження договору оренди). У зв`язку з цим Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що майнове право орендаря, передбачене договором оренди, є «власністю» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і підлягає застосуванню при здійсненні захисту цих майнових прав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України, Законами України, актами Президента України, а також іншими нормативно-правовими актами. Рішення (акти) органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб повинні відповідати переліченому законодавству.

Згідно із ч. 3 ст. 153 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 21 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить законодавству і порушує цивільні права та інтереси.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані, або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Таким чином встановлено, що внаслідок прийняття рішення Мологівською сільською радою про затвердження технічної документації та передання у приватну власність відповідачу ОСОБА_2 частини земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача та прийняття державним реєстратором Мельник Т.І. оскаржуваного рішення про державну реєстрацію земельної ділянки позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на оформлення земельної ділянки у власність, розташованої по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Мологівської СР Білгород-Дністровського району Одеської області, Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.В. про визнання рішення органу місцевого самоврядування протиправним та скасування рішення державного реєстратора та відомості в державному земельному кадастрі, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 15-16, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, ст.ст. 93, 107, 116, 124-126, 152 Земельного кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 16, 76-81, 223, 258-259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни про визнання рішення органу місцевого самоврядування протиправним та скасування рішення державного реєстратора та відомості в державному земельному кадастрі задовольнити.

Визнати протиправним рішення Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23.04.2021 року № 372-VIII «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 площею 0,1871 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :02:001:0420, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати відомості в Державному земельному кадастрі щодо реєстрації кадастрового номеру :02:001:0420 на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни, індексний номер рішення 58257427 від 20.05.2021 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис про право власності № 42056057 ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0420.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя В.В. Мишко