Ухвала

18 травня 2023 року

м. Київ

справа № 211/2627/22

провадження № 61-7212ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченої частини заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про стягнення недоплаченої частини заробітної плати.

Позов обґрунтовано тим, що позивач працює бригадиром (звільненим) з поточного утримання й ремонту колій та штучних споруд 6 розряду 7-го околодку у Структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» (ТЧ-2) Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», є членом профспілкової організації ППО ВПЗУ КДЛ. У 2017-2022 роках позивачу надавалась щорічна тарифна відпустка, згідно з графіком. Кожного разу, при наданні відпустки, він звертався з особистою заявою до керівника з проханням надати йому матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до пункту 3.1.5 Колективного договору, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Однак, матеріальна допомога на оздоровлення йому надавалась не в повному обсязі, а саме за 2017 рік - 2 000,00 грн, за 2018 рік - 2 301,25 грн, за 2019 рік - 2 606,44 грн, за 2020 рік - 2 746,25 грн, за 2021 рік - 2 540,00 грн, а мала бути у розмірі: за 2017 рік - 3 200,00 грн., за 2018 рік - 3 723,00 грн, за 2019 рік - 4 173,00 грн, за 2020 рік - 4 723,00 грн, за 2021 рік - 6 000,00 грн. Відтак, сума недоплаченої частки заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) за 2017-2021 роки, становить 7 625,06 грн. Крім того, позивач просив стягнути компенсацію втраченої частини доходів, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати або її частини, яка станом на жовтень 2022 року становила 2 896,86 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року, позов ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про стягнення недоплаченої частини заробітної плати задоволено. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 недоплачену частку заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) за 2017-2021 роки (включно) в сумі 7 625,06 грн, компенсацію за втрату частини заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) у зв`язку із порушенням термінів її виплати у розмірі 3 201,69 грн. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» у дохід Держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. Зокрема, при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягав застосуванню пункт 3.1.5 Колективного договору. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що, зважаючи на порушення строків виплати належних йому сум, позивач має право на компенсацію втраченої частини доходів, при чому враховуючи ухвалення судового рішення у грудні 2022 року, здійснив власний розрахунок компенсації на день винесення рішення, визначивши суму компенсації в розмірі 3 201,69 грн.

АТ «Укрзалізниця» у травні 2023 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Таким чином, ціна позову у цій справі 10 826,75 грн (7 625,06 грн + 3 201,69 грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Доводи АТ «Укрзалізниця» не свідчать про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Крім того, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником у скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що дана справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для заявника (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченої частини заробітної плати відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак