Справа № 333/700/23
Провадження № 2/333/1258/23
РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кари Н.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, цивільну справу № 333/700/23 за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Єлисеєва Сергія Сергійовича до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, -

В С Т А Н О В И В:

03.02.2023 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Єлисеєв С.С., звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, в якому просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на те, що з серпня 2022 року по сьогоднішній день, позивач разом із сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та дитина знаходиться на повному утриманні свого батька. Позивач самостійно на сьогоднішній день виховує сина, піклується про його здоров`я, фізичний та моральний розвиток, навчання, створює належні умови для розвитку його природних здібностей, дбає про гармонійний фізичний, психологічний та емоційний розвиток сина. Із відповідачем по справі позивач перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду було розірвано. Від шлюбу сторони мають дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на сьогоднішній день є повнолітньою та проживає самостійно в м. Запоріжжі, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є неповнолітнім. Після розлучення між позивачем та відповідачем залишилися дружні відносини. Відповідач в продовж останніх дев`яти місяців фактично проживає за кордоном, періодично приїздить до України побачитися та провести час із сином. При цьому, визначення місця проживання дитини саме із батьком не порушує прав матері, оскільки позивач не має наміру заважати їй спілкуватися з дитиною та брати участь в його вихованні, якщо вона цього бажає. Вважає, що в інтересах дитини встановити місце проживання неповнолітньої дитини саме разом із батьком.

Ухвалою від 06.02.2023 року суддею відкрито провадження в даній справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

06.03.2023 року відповідач ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Штабовенка Д.В. надала відзив на позовну заяву, в якому визнає позовні вимоги, вказує, що не заперечує щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом із батьком - ОСОБА_1 . Крім того, у відзиві зазначено, що сторона відповідача підтверджує обставини, викладені в позові. Дійсно, з серпня 2022 року по сьогоднішній день, неповнолітній ОСОБА_3 постійно проживає разом із позивачем, та знаходиться на його утриманні. У зв`язку з російською військовою агресією відповідач постійно проживає у Німеччині, однак періодично приїздить до України, щоб побачитись та провести час із сином.

Згідно з ухвалою суду від 06.03.2023 року у підготовчому засіданні по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Єлисеєва С.С. до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування оголошено перерву, для надання Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією, як органом опіки та піклування письмових висновків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16.03.2023 року на адресу суду надійшов лист від служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації за вих. № 967 від 02.03.2023 року, в якому начальник служби ОСОБА_5 зазначає, що згідно із частиною третьою статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З матеріалів справи вбачається, що станом на сьогодні неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 14-річного віку. Посилаючись на зазначене, просить суд слухати справу без участі їхнього представника та винести рішення з максимальним врахуванням інтересів дитини.

У підготовче засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, свої інтереси довірив представляти адвокату Єлисеєву С.С., який надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилася, відповідно до наданого останньою відзиву, вказувала, що просить провести розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України суд ухвалює в підготовчому засіданні рішення у разі визнання позову, що проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною четвертою ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що сторони 13.11.1999 року зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2022 року (справа № 333/3152/22).

У даному шлюбі в сторін народилися: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 21.02.2008 року та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на сьогоднішній день повнолітня.

Позивач, разом із неповнолітнім сином ОСОБА_3 , з 01.08.2022 року по сьогоднішній день, проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором найми (оренди) нерухомого майна від 01.08.2022 року, а також актом від 12.01.2023 року, складеного та підписаного сусідами позивача - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Окрім того, факт проживання дитини за вищевказаною адресою вбачається з медичної карти ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки, виданої Запорізькою гімназією № 107 Запорізької міської ради Запорізької області від 27.10.2022 року: ОСОБА_3 дійсно навчається у 9-Г класі Запорізької гімназії № 107 Запорізької міської ради Запорізької області, з 01.09.2022 року у гімназії запроваджено освітній процес з використанням технологій дистанційного навчання.

Позивач працює у АТ «ОКСІ БАНК» на посаді Заступника Голови Правління з 02.06.2021 року, його дохід за період з 01.04.2022 року по 30.09.2022 року склав 217 960 грн. 31 коп. Відповідно до характеристики № 1021-1040, виданої Головою правління АТ «ОКСІ БАНК» 26.10.2022 року за місцем роботи ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так частина 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Участь органів опіки та піклування обумовлена в першу чергу інтересами дитини, та необхідністю проведення актів обстеження умов проживання як батька, так і матері, та дачі свого висновку щодо рекомендацій та доцільності визначення місця проживання дитини з одним з батьків. Висновок органів опіки долучається до матеріалів справи та не має для суду наперед встановленого значення.

Частина 5 статті 19 СК України визначає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд, при винесенні рішення, в більшості випадків керується висновком органу опіки та піклування, проте може відступити від нього, адже суд оцінює усю сукупність доказів, та звертає увагу про прихильність дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 9 цієї Конвенції зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції).

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 03.08.2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

На виконання вказаних вимог, але не наражаючи неповнолітню дитину на безпеку, враховуючи, той факт, що м. Запоріжжя у зв`язку із російською збройною агресією, перебуває в прифронтовій зоні, судом було досліджена психологічна характеристика психоемоційного стану дитини та сімейних відносин, що була складена 24.12.2022 року приватним психологом ОСОБА_8 , з якої встановлено, що за результатами діагностичного дослідження виявлено яскраво виражену емоційну прихильність дитини до батька. Присутня більш помірна емоційна прихильність до матері та сестри. Авторитетом для дитини виступає особистість батька. До матері відображені почуття суму, очікування, надії на зустріч.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Зокрема, зібрані докази свідчать про те, що позивач постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвиткові; мати не заперечує проти щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина разом із батьком; на час розгляду справи ОСОБА_3 надає більшої прихильності батькові; у позивача наявне упоряджене жиле приміщення, створено умови належного виховання та розвитку дитини. Батько не заперечує щодо спілкування сина з матір`ю.

Статтею 89 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення від 24.04.2008 року у справі «C.G. та інші проти Болгарії», заява № 1365/07; пункт 170 рішення від 09.01.2013 року у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).

Як неодноразово зазначав ЄСПЛ, формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31, 32 рішення від 11.11.1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11.04.2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11).

Принцип правової визначеності, на думку ЄСПЛ, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (пункт 61 рішення від 28.10.1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (пункт 123 рішення від 29.11.2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви у м. Люпені проти Румунії», заява № 76943/11). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (пункт 36 рішення від 22.11.1995 року у справі «С. В. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів у тлумаченні, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба у з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (пункт 65 рішення ЄСПЛ від 11.04.2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11; пункт 93 рішення від 21.10.2013 року у справі «Дель Ріо Прада проти Іспанії», заява № 42750/09).

Відповідно до частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а зібрані у справі докази з урахуванням думки дитини та думки органу опіки та піклування вказують на те, що проживання неповнолітнього ОСОБА_3 найкраще забезпечить інтереси дитини.

Згідно із частинами першою-п`ятою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Також суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За частиною третьою цієї статті, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України.

З досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Відповідно до вимог статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Аналогічне положення міститься у статті 2 ЦПК України, згідно з якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За такого, незважаючи на те, що на час розгляду справи ОСОБА_3 вже виповнилося 14 років і він має право самостійно вирішувати питання щодо місця свого проживання (що він вже і визначив, що не заперечує жодна зі сторін по справі), проте враховуючи російську збройну агресію, та у разі її загострення, можливі труднощі щодо отримання згоди матері на виїзд сина за кордон (що обумовлено перебуванням відповідача у Німеччині), суд, керуючись ст. 5 ЦПК України та з метою забезпечення якнайкращих інтересів неповнолітньої дитини, вважає за необхідне вирішити вказаний спір у судовому порядку та задовольнити вимоги позову про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Оскільки позивач не просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати під час подачі позову до суду, то розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судом не проводиться.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Єлисеєва Сергія Сергійовича до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик