Справа № 487/4813/16-ц
Провадження № 4-с/487/23/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2023 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., секретаря судового засідання Поліщук І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва скаргу ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)

В С Т А Н О В И В:

17.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із скаргою, в якій просить суд визнати неправомірною постанову державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чернявської А.Б. про відкриття провадження у звя`зку з порушенням процедури відкриття провадження та скасувати її, зобов`язати державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чернявську А.Б. повернути виконавчий лист №2/487/60/18 до надання ним рішення про поновлення строку його пред`явлення до примусового виконання.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2023 року вищезазначена скарга прийнята до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні.

04.05.2023 року від начальника відділу Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Щербатюка А.І. надійшла заява про закриття провадження у справі. За результатами перевірки законності виконавчого провадження начальником Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) оскаржувану постанову від 06.03.2023 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1 - скасовано, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Таким чином, оскаржувані порушення виправлено суб`єктом владних повноважень та відновлено законні права скаржника.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлене наступне.

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.08.2018 року позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DN81AR12530216 від 24.03.2008 року у розмірі 80 903,24 грн., з яких: заборгованості за кредитом - 49 261,28 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 17 421,51 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 14 220,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 238,71 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист конституційних прав людини і громадянина - залишено без задоволення.

В подальшому постановою Миколаївського апеляційного суду від 29.11.2018 року, рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 08.08.2018 року в частині позову АТ КБ «ПриватБанк» змінено, зменшено стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» загальної заборгованості з 80 903,24 грн. до 58 735,59 грн. та судових витрат з 1237,071 грн. до 899,30 грн. Рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову залишено без змін. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 509,10 грн. судових витрат.

На виконання рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 08.08.2018 року, Заводським районним судом м.Миколаєва, 16.01.2019 року було видано виконавчий лист, на підставі якого 06.03.2023 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

26.04.2023 року постановою начальника відділу Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Щербатюка А.І. про перевірку законності виконавчого провадження від 06.03.2023 року скасовано постанову про відкриття провадження від 06.03.2023 року.

27.04.2023 року винесено державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чернявською А.Б. повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 27.04.2023 року у зв`язку з порушенням строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,5ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права , суд розглядає справим відповідно до Конституції України, законів України , міднародних договорів, згода на обовязковістиь яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобож 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейского суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Євросуд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також Суд зазначив, що обов`язком держави є нагляд за виконанням рішень проти державних органів (таким виконанням, якого потребує Конвенція без необґрунтованих затримок). Держава не має посилатись на відсутність коштів, коли йде мова про виконання рішення проти державного органу.

Згідно п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п.6 ч. 4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Разом із тим п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Як вбачається з постанови начальника відділу Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Щербатюка А.І. про перевірку законності виконавчого провадження від 06.03.2023 року постанову про відкриття провадження від 06.03.2023 року скасовано.

З вище наведеного випливає, що в задоволенні скарги належить відмовити , оскільки вказана постанова скасована.

Керуючись ст.ст. 447- 451 ЦПК України суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду на протязі 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Павлова Ж.П.