Справа № 606/480/23
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 травня 2023 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі: головуючої судді Ромазан Л.С., при секретарі Будз М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представників третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області Лишак О.І., ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що під час їх спільного проживання в них народилася дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини між ними припинені. Позивач на даний час самостійно виховує та утримує їх спільну дитину. Зазначає, що відповідач не має роботи та заробітку, має намір виїхати для проживання за межі України. А тому, просить визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_1 разом із ним за місцем його проживання.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області Лишак О.І., ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначили про доцільність визначити місце проживання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з її батьком ОСОБА_1 , про що подали висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання.

Перевіривши та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 21.03.2023 року (справа №606/279/2023) розірвано.

Від спільного подружнього життя сторін народилася дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони проживають окремо.

Згідно із довідки, виданої виконавчим комітетом Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 14.02.2023 року № 50, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює. Дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працює. Дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учениця 5 го класу.

Рішенням виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області №591 від 28.04.2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання її батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається із висновку про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, діючи в інтересах дитини, комісія із захисту прав дитини Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Критеріями, за яких орган опіки і піклування дійшов подібного висновку послугувало те, що умови проживання неповнолітньої ОСОБА_1 з батьком є задовільними, вони проживають в двоповерховому будинку, дитина має місце для сну та відпочинку, а також місце для зберігання особистих речей й навчання. Позивач офіційно працевлаштований та має середній дохід в розмірі 20000 гривень.

Також із вказаного висновку вбачається, що 14.03.2023 року комісією проведено бесіду із дитиною ОСОБА_5 і встановлено, що дитина останні пів року проживає із батьком ОСОБА_6 . Повідомила про те, що в неї із батьком добрі відносини, що вона йому довіряє, разом із ним проводить дозвілля. З матір`ю ОСОБА_7 спілкується по телефону, бачиться рідко, оскільки мама з ними не проживає. Висловила бажання проживати спільно із батьком ОСОБА_1 . 16.03.2023 року проведено бесіду із ОСОБА_3 , яка повідомила про те, що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , однак останні 1,5 місяці проживає у АДРЕСА_2 ) у родичів, з чоловіком та дочкою не проживає вже пів року. Зазначила про те, що їй відомо про позов. Щодо позову не заперечує, з чоловіком в них різні інтереси, тому спільне сімейне життя стало неможливим. Не заперечує, щоб дочка ОСОБА_8 після розірвання шлюбу проживала з батьком, оскільки з її слів вона не працює, не має доходу, планує їхати за кордон. Звернула увагу не те, що у дочки із батьком добрі взаємовідносини. З дочкою намагається спілкуватися по телефону кожен день, однак бачиться з нею лише 1-2 рази в тиждень. Також зазначила, що ОСОБА_9 не чинить їй перешкод у спілкуванні з дочкою.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 тієї ж статті ЦК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнала повністю.

Фактів зловживання батьками спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальної поведінкою не встановлено.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ. від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Окрім того, положення абз. 2 ч. 1 ст. 161 СК вказують на необхідність з`ясування особистої прихильності дитини до кожного з батьків.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 18.03.2021 року у справі №288/39/20 зазначив, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини (дітей) разом з одним із них.

Суд вважає за можливе визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_1 , незважаючи на її вік, оскільки вона не має повної цивільної дієздатності, не має самостійного доходу та засобів для існування, є учнем середньої загальноосвітньої школи, й потребує постійної підтримки як матеріальної, так й моральної, яку може надати батько чи матір.

А також, на переконання суду, має бути визначена відповідальна особа за гармонійний розвиток, поведінку дитини.

Відповідно до ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно ч.2 ст. 29 ЦК України, ст.ст. 2, 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Враховуючи взаємозв`язок зазначених норм права, суд вважає, що визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_1 не буде порушенням її прав й вона має можливість в будь-який час змінити місце свого проживання.

На підставі викладеного, з урахуванням того, що позивач виявляє більшу увагу і турботу до дочки, має змогу створити належні умови для розвитку та виховання дитини, а також особливу прихильність доньки до батька, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_1 разом із батьком, буде відповідати її інтересам.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача доведеними та обґрунтованими й приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст. 76-81, 83, 95, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 160, 161 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 04.05.2023 року.

Суддя