_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/483/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Коваленко О.Б.,

за участю секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

04.08.2022 року позивач АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, згідно якого просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №2007/13-2.06/67 від 16.02.2007 року, що становить 265 469,70 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Коваленко О.Б.

Ухвалою суду від 19.08.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено цивільну справу до підготовчого судового засідання на 27.09.2022 року на 14.00 годину.

27.09.2022 року підготовче засідання по справі було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача по справі, який звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи та повідомила, що у зв`язку з війною була вимушена тимчасово виїхати закордон та зазначила, що ані судової повістки по справі, ані копії позову з додатками не отримувала. Судове засідання було відкладено на 10.11.2022 року на 11:00 годину.

У підготовче засідання 10.11.2022 року сторони не з`явились, представник відповідача звернулася до суду з заявою, згідно якої просила відкласти судове засідання, оскільки відповідачка копії ухвали про відкриття провадження по справі та копію позову з додатками не отримувала, а з матеріалами справи її представник ОСОБА_2 ознайомилася лише 31.10.2022 року, у зв`язку з чим стороні відповідача необхідний час для підготовки відзиву на позов. Судове засідання було відкладено на 08.12.2022 року на 15:00 годину.

15.11.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача. Заперечуючи проти позову, відповідачка зазначила, що, по-перше, у суду першої інстанції відсутні підстави для стягнення 3% річних від суми боргу та інфляційних втрат, оскільки борг відсутній, по-друге, кредитором було прощено (анульовано) залишок заборгованості за Договором кредиту №2007/13-2.06/67 від 16.02.2007 р., по-третє, позивачем невірно здійснено розрахунок заборгованості 3% річних та інфляційних втрат, по-четверте, індексації підлягає лише українська валюта гривня. Враховуючи викладені у відзиві доводи, відповідачка просила відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» за необґрунтованістю та безпідставністю.

08.12.2022 року підготовче засідання було відкладено, у зв`язку з відсутністю в суді електроенергії на 14.02.2023 року на 10:00 годину.

Представник позивача адвокат Байрамов О.В. подав до суду клопотання про заміну позивача на його правонаступника Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Ухвалою суду від 14.02.2023 року було замінено позивача Акціонерне Товариство «Альфа-Банк» на його правонаступника Акціонерне Товариство «Сенс Банк», ідентифікаційний номер 23494714.

Ухвалою суду підготовче провадження по цивільній справі № 947/16963/22 було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 03.03.2023 року о 12.30 годині у приміщенні Київського районного суду м. Одеса.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», відповідно до якого правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є Акціонерне товариства «Альфа-Банк» з 15.10.2019 року.

Загальними Зборами Акціонерів 09.03.2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10.08.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

16 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту № 2007/13-2.06/67, відповідно до якого Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 154 000,00 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних, строком до 16 лютого 2014 року.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12.01.2011 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 607 612,39 грн. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Також було вирішено питання щодо стягнення витрат пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом.

17.08.2011 року представником стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» було отримано виконавчий лист №6-3275/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за Договором кредиту №200/13-2.06/67 від 16.02.2007 року у розмірі 607 612,39 грн. та третейського збору у розмірі 3 205,35 грн..

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.06.2019 року по справі №6-3275/11 було задоволено заяву ОСОБА_1 та визнано виконавчий лист №6-3275/11, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 17.08.2011 р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за Договором кредиту №2007/13-2.06/67 від 16.02.2007 р. у розмірі 607 612,39 гривень, - таким, що не підлягає виконанню повністю. Вказана ухвала суду набрала законної сили.

В обґрунтування вказаної ухвали суд першої інстанції зазначив, що, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями цивільного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання виконавчого листа № 6-3275/11, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 17.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за Договором кредиту № 2007/13-2.06/67 від 16.02.2007 року, у розмірі 607 612,39 грн., таким, що не підлягає виконанню, - з підстав повного погашення заборгованості боржника ОСОБА_1 перед кредитором АТ «Укрсоцбанк», у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, шляхом державної реєстрації АТ «Укрсоцбанк» права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу №101037 від 23.02.1996 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У позовній заяві позивач вказує, що в результаті невиконання умов договору у відповідача виникла заборгованість, розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та просить стягнути заборгованість по сплаті 3 % річних від суми боргу у розмірі 53 966,31 грн. та суму заборгованості за інфляційними витратами у розмірі 211 503,38 грн, яка нарахована за період з 18.06.2019 року по 17.06.2022 року, що в загальному розмірі відповідно до розрахунку заборгованості становить 265 469,70 гривень.

Тобто, позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати, починаючи з моменту, коли ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.06.2019 року по справі №6-3275/11 було встановлено відсутність боргу, у зв`язку з виконанням зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини першої статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном;

2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 23.06.2020 по справі № 536/1841/15-ц року (провадження № 14-424цс19)виклала правову позиції, відповідно до якої платежі, передбачені статтею 625 ЦК України, кредитор може нараховувати до моменту повного виконання зобов`язання зі сплати кредиту. Вказані платежі розраховуються на помісячній основі, а тому, якщо питання стоїть у строках позовної давності, то вони застосовуються поза межами трьох років, які передували зверненню кредитора до суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 23 лютого 2023 року по cправі № 911/3025/21 виклав правову позицію, згідно якої зазначив, що стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову (п.9.34).

З огляду на викладене, враховуючи, що борг перед АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», у ОСОБА_1 відсутній, що встановлено ухвалою суду від 18.06.2019 року у справі №6-3275/11, та той факт, що позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати за період з 18.06.2019 року по 17.06.2022 року, тобто починаючи з моменту, коли судовим рішенням було встановлено відсутність боргу у зв`язку з виконанням зобов`язання, суд приходить висновку, що нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат є незаконними, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Щодо посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року по справі №127/15672/16-ц та постанову Верховного Суду від 05.03.2019 року по справі №5017/1987/2012, суд зазначає, що правовідносини у вказаних справах не є аналогічними спірним правовідносинам, оскільки в даній справі відсутнє невиконане триваюче зобов`язання, оскільки факт повного виконання зобов`язання встановлено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.06.2019 року по справі №6-3275/11, відтак такі правові позиції не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Також судом встановлено, що у серпні 2017 року позивачем було направлено відповідачу повідомлення за вих. №17-2007/13-2.06/67 від 19.08.2017 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому Банк вимагав сплатити борг за Кредитним договором, розмір якого станом на 16.08.2017 року складає 133 788,03 дол. США, що відповідно до курсу НБУ, станом на 16.08.2017 року, складає 3 424 743,45 грн., з яких: 65 750,96 дол. США (1 683 111,48 грн.) - прострочена заборгованість; 68 037,07 дол. США (1 741 631,97 грн). - прострочена заборгованість по нарахованих відсотках.

У повідомленні було зазначено, що ПАТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» та повідомлено, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», позичальнику буде прощено (анульовано) залишок непогашеної заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим остання буде зобов`язана сплатити 18 % податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору з доходу у вигляді основної суми боргу, анульованого кредитором.

В подальшому Банком було сформовано довідку за вих. №1603 від 19.12.2017 року про отриманий дохід у вигляді прощенного боргу, згідно якої ПАТ «Укрсоцбанк» зазначив, що відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» Банк 22.11.2017 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; оцінка квартири встановлена в розмірі 1 699 465,00 грн..

Виходячи з наданої довідки заборгованість за договором кредиту №2007/13-2.06/67 від 16.02.2007 року після здобуття Банком права власності на предмет іпотеки склала 237 281 долар США 48 центів та пеня 37 769 гривень 10 копійок, а саме: сума кредиту 65 750,96 дол. США; сума нарахованих процентів за користування кредитом 7 585,20 дол. США; пеня 163 945,32 дол. США; пеня 37 769,10 гривень.

Таким чином, за рахунок предмету іпотеки були задоволені вимоги кредитора щодо погашення заборгованості по пені.

З довідки за вих. №1603 від 19.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 було прощено (анульовано) залишок заборгованості за Договором кредиту №2007/13-2.06/67 від 16.02.2007 р. в розмірі: 73 336,16 дол. США, що включає в себе суму тіла кредиту 65 750,96 дол. США та суму нарахованих процентів за користування кредитом 7 585,20 дол. США; 163 947,32 дол. США пені; 37 769,10 гривень - пені.

Факт прощення основної суми кредитної заборгованості також підтверджується листом ПАТ «Укрсоцбанк» №05.6-12/79-912 від 06.09.2018 року, що був направлений на запит Головного управління ДФС в Одеській області, в якому зазначено, що фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) банком у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2017 року відображено нарахований та виплачений дохід ознакою доходу «126» (додаткове благо) у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості.

Відповідно до ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

З урахування приписів ч. 1 ст. 605 ЦКУ, слід дійти висновку, що під прощенням боргу слід мати на увазі звільнення кредитором боржника від його обов`язків. Відповідно, для того, щоб у Банку були підстави для прощення (анулювання) боргу, обов`язки боржника мають бути наявними та реальними, тобто такими, виконання яких кредитор справді міг вимагати на законних підставах.

Прощення боргу може бути повним або частковим, що не впливає на його загальний характер як способу припинення зобов`язань. Так, повне прощення боргу кредитором звільняє боржника від виконання зобов`язання у повному обсязі, а часткове у частині, визначеній кредитором. Правовим наслідком у разі повного прощення боргу буде припинення договору між сторонами в повному обсязі, а у разі часткового припинення договору у частині, обумовленій договором про прощення боргу.

Прощення (анулювання) боргу - це односторонній правочин, який вчиняє кредитор та який не потребує дій на його виконання. Правочин, спрямований на припинення зобов`язання прощенням боргу, слід вважати вчиненим в момент отримання боржником письмової заяви кредитора про прощення боргу.

Судом встановлено, що Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» було сформовано довідку про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу від 19.12.2017 року № 1603, відповідно до якої банком задоволено забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

За змістом наведеної довідки, залишок заборгованості за кредитним договором (за основною сумою, процентами, пенею та штрафними санкціями) склав 237 283,48 дол. США та 37 769 грн. та був прощений (анульований) Банком у повному обсязі.

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що кредитне та іпотечне зобов`язання перед банком є припиненими з моменту отримання ОСОБА_1 повідомлення банку про анулювання боргу, оскільки АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», було звільнено ОСОБА_1 у повному обсязі від заборгованості, встановленої рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12.01.2011 року.

Відповідно до частини 3 статті 12 та статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючиналежність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог банку, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, оскільки у відповідачки відсутні невиконані зобов`язання перед позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного Товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 2007/13-2.06/67 від 16.02.2007 року в сумі 265 469, 70 грн., - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду буде складено у строк до 17.04.2023 року включно.

Суддя Коваленко О. Б.