ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7813/23 Справа № 185/7526/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування посилається на те, що ним згідно кредитного договору № DNQ0GK від 16.07.2008 року відповідачу було надано кредит у розмірі 65597,16 дол. США. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання за договором між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Однак відповідач-1 зобов`язання за кредитним договором не виконав, станом на 22.05.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 46561,06 дол. США, що за курсом 20,67 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.05.2015 року складає 962 417,16 грн., яка складається з 39388,75 дол. США заборгованості за кредитом, 3466,86 дол. США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 918,53 дол. США заборгованості по комісії за користуванням кредитом, 558,21 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи 12,09 дол. США штраф (фіксована частина), 2216,62 дол. США штраф (процентна складова).

Просив стягнути на користь позивача з відповідачів заборгованість у розмірі 46561,06 дол. США, що за курсом 20,67 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.05.2015 року складає 962417,16 грн., за кредитним договором № DNQ0GK від 16.07.2008 року та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 46 561,06 дол. США, що за курсом 20,67 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.05.2015 року складає 962 417 грн. 16 коп., яка складається з 39388,75 дол. США заборгованості за кредитом, 3466,86 дол. США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 918,53 дол. США заборгованості по комісії за користуванням кредитом, 558,21 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи 12,09 дол. США штраф (фіксована частина), 2216,62 дол. США штраф (фіксована частина), 231,24 дол. США штраф (процентна складова), та судові витрати .

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити рішення суду першої інстанції, в частині позовних вимог відносно ОСОБА_3 провадження закрити. Посилається на те, що його мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ще задовго до звернення до суду з даним позовом. Судовим рішенням з неї стягнуто заборгованість за кредитним договором, де вона була поручителем. Він є її спадкоємцем,зазначене рішення порушує його право спадкування після смерті матері.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив те, що ОСОБА_1 не надав доказів, що він є сином померлої та спадкоємцем. Не надано доказів,що його права порушені. А тому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа та повідомленням на сайті судової влади. Направлені на адресу апелянта та його представника, а також відповідача повістки повернулися із зазначенням на конверті «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до пунктів 3,4 частини 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В частині 1 ст. 131 ЦПК України зазначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Враховуючи те, що судова повістка була направлена апелянтові та відповідачеві на адресу, зазначену в матеріалах справи та адресу місця знаходження, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а вони не повідомляли про зміну свого місця знаходження, то вони відповідно до положень ст.128 ЦПК України вважаються належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 352 ЦПК України після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

З наведеного вбачається, що такі особи займають самостійне процесуальне становище, яке є відмінним від процесуального становища учасників справи, тобто сторін та третіх осіб у справах позовного провадження, хоча і користуються процесуальними правами і несуть процесуальні обов`язки учасників справи. Схожа за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 2018/2-3638/11 , від 10 червня 2021 року у справі № 2о-10/2006.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Схожого за змістом висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року в справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).

Оскаржуючи судове рішення, ОСОБА_1 послався на те, що відповідачем є його мати ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до звернення до суду із позовом. Його матір зазначено відповідачем по справі і судовим рішенням стягнуто заборгованість за кредитним договором. Однак вона не мала бути відповідачем у справі у зв`язку з її смертю. Зазначеним рішенням порушуються його права, оскільки він є спадкоємцем після смерті матері і не може користуватися своїм правом на спадщину.

На підтвердження того, що ОСОБА_3 є його матір`ю ОСОБА_1 надав свідоцтво про його народження, де в графі «мати» зазначено « ОСОБА_3 » (а.с.72). Згідно довідки заступника міського голови Скрипник Е. А. на момент смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом.

Апеляційний суд вважає, що у такому випадку існує правовий зв`язок між скаржником і стороною у справі, в зв`язку з чим є суб`єкт апеляційного оскарження.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитній договір № DNQ0GK, згідно з яким відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 65597,16 дол. США, під умову сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язання за договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Станом на 22.05.2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 46561,06 дол. США, що за курсом 20,67 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.05.2015 року складає 962417,16 грн., яка складається з 39388,75 дол. США заборгованості за кредитом, 3466,86 дол. США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 918,53 дол. США заборгованості по комісії за користуванням кредитом, 558,21 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи 12,09 дол. США штраф (фіксована частина), 2216,62 дол. США штраф (процентна складова).

Стягуючи солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як поручителя, суд першої інстанції виходив із того, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і сума заборгованості за кредитним договором, заявлена в позові, підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Позов у цій справі ПАТ КБ «Приватбанк» пред`явив 07 липня 2015 року.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2015 року відкрито провадження у цій справі.

Також установлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто задовго до звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України у редакції, чинній на час пред`явлення позову та розгляду справи судом першої інстанцій, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічною є норма, що міститься у пункті 1 частини першої статті 255 ЦПК України, чинного на час розгляду справи апеляційним судом.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Аналогічна норма міститься у пункті 7 частини першої статті 255 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

З аналізу пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року (пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України) вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з частиною першою статті 26 ЦПК України 2004 року у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб (аналогічна норма у частині першій статті 42 чинного ЦПК України).

У статті 28 ЦПК України 2004 року визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи (стаття 46 чинного ЦПК України).

Частиною першою статті 29 ЦПК України 2004 року передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 чинного ЦПК України).

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дає підстави дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України 2004 року сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 чинного ЦПК України).

Аналіз вказаних норм процесуального права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Норма статті 205 ЦПК України 2004 року (статті 255 чинного ЦПК України) є імперативною.

Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України (пунктами 1-7 статті 205 ЦПК України 2004 року), незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі - спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, чинного на час пред`явлення позову та розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

При цьому незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі - спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, не пересвідчився в тому, що відповідачі по справі на момент звернення до суду з позовом мали цивільну процесуальну правосуб`єктність, чим порушив норми матеріального та процесуального права

Таким чином, суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження у частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 , оскільки на момент звернення до суду з позовом її вже не було в живих , а відкривши провадження у справі в цій частині, суд мав його закрити на підставі пункту 1 статті 205 ЦПК України 2004 року.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення у частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNQ0GK від 16.07.2008 року скасуванню із закриттям провадження у справі у цій частині.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції , то є підстави для зміни розподілу судових витрат.

Апелянтом при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 14436,30 грн., який підлягає стягненню на його користь з позивача.

Керуючись ст. ст.255, 377, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 року у частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та витрат по сплаті судового збору скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ,проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 14436,30 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: