Справа №551/62/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2023 р. Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Вергун Н.В.,

за участю секретаря судових засідань Курінної Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Шишаки Полтавської області в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Шишацька селищна рада, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

24 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Шишацька селищна рада, про визнання за нею права власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог, позивач послалася на те, що починаючи з 2009 року вона почала проживати в житловому будинку АДРЕСА_1 , власником якого з 1998 року являється ОСОБА_2 .

Правовстановлюючі документи на зазначене майно відсутні, так як відповідач ОСОБА_2 відчужив, належне йому нерухоме майно, на підставі усної домовленості. Оскільки продовжує добросовісно та безперервно користуватись, відкрито володіти вказаним будинком, та доглядає за ним, утримує його, здійснює поточний ремонт, позивач просила визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 25 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з наданням останній п`ятиденного строку для усунення відповідних недоліків / а. с. 30 /.

30 січня 2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, зазначених у ухвалі суду / а. с. 34 /.

Ухвалою суду від 02 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, у зв`язку з чим розпочато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання о 09 год. 30 хв. 07 березня 2023 року / а. с. 35 /.

Ухвалою суду від 07 березня 2023 року відповідачу ОСОБА_2 відмовлено у прийнятті визнання позову, підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито, розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні о 10 год. 00 хв. 31 березня 2023 року / а. с. 45 /.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутність / а. с. 49 /.

Відповідач ОСОБА_2 також подав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність / а. с. 50 /.

07 березня 2023 року від голови Шишацької селищної ради Тутки О.І. на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника, ввіреної йому, ради / а. с. 41 /.

За правилами ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на наведене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність її учасників на підставі наявних у суду матеріалів.

Перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній доказами, у їх сукупності та взаємозв`язку, суд, керуючись принципами диспозитивності та верховенства права, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 та частиною 3 статті 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять років з часу сплину позовної давності.

Зі змісту висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 /, а також у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вбачається, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, правомірність набуття права власності на майно, добросовісності та безтитульності, безперервності володіння ним без правової підстави.

Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави, добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Даний висновок підтверджується у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в цивільній справі № 645/2540/17-ц.

У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав на те, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно ч.1 ст.345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі - продажу від 25 квітня 1998 року, який зареєстровано в реєстрі за № 532 та посвідчений нотаріусом Шишацької державної нотаріальної контори Голубицькою Н.І., відповідач ОСОБА_3 , мешканець с. Тищенки Миргородського / колишнього, - Шишацького / району Полтавської області, придбав у власність житловий будинок з господарськими будівлями, що по АДРЕСА_2 / а. с. 11 /.

Згідно матеріалів Полтавського бюро технічної інвентаризації « Інвентаризатор » та проведеного обстеження станом на 29 грудня 2022 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 / колишня адреса: АДРЕСА_2 / на праві приватної власності відповідно до договору купівлі - продажу № 532 від 25 квітня 1998 року, посвідченого Шишацькою державною нотаріальною конторою, належить ОСОБА_2 / а.с. 12 /.

Відповідно до довідки № 11 від 13 січня 2023 року, житловий будинок АДРЕСА_1 , відноситься до колгоспного двору / особовий рахунок № об`єкта ПГО - 345 / та згідно даних по господарського обліку належить ОСОБА_1 / а.с. 25 /.

При цьому, позивач ОСОБА_1 за вказаною адресою проживає без реєстрації з 2009 року / а. с. 26 /.

Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміром 0.25 га та ведення ОСГ, розміром 0.28 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , неприватизовані / а. с. 28 /.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 є власниками спірного нерухомого майна.

Перешкод для відчуження права власності відповідачем спірного нерухомого майна на користь позивача судом не встановлено.

У контексті наведеного, у суду відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Судові витрати у справі, у відповідності до ст.141 ЦПК України, залишити за позивачем.

На підставі положень статей 344, 345 ЦК України, керуючись статтями 4, 19, 81, 141, 259, 263 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Шишацька селищна рада, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - відмовити.

Судові витрати у справі залишити за ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення / складання / має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: