ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м.Суми

Справа №585/2740/22

Номер провадження 22-ц/816/481/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Роменської міської ради Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ігнатова Євгена Євгеновича

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 лютого 2023 року у складі судді Євтюшенкової В.І., ухвалене в м. Ромни, повний текст якого складено 16 лютого 2023 року,

в с т а н о в и в :

02 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення на його користь аліментів на сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги мотивував тим, що після розірвання шлюбу рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2013 року їх син проживав з ним за нотаріально засвідченою згодою ОСОБА_2 від 18 липня 2018 року на проживання та реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . З 30 липня 2017 року він разом із сином проживає в АДРЕСА_2 і рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області за № 103 від 21 вересня 2022 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком за вказаною адресою.

Відповідач з 2014 року виїхала за межі України, її теперішнє місце проживання йому не відоме, вона повністю усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, періодично телефонує дитині, однак не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, який перебуває на повному утриманні батька, не піклується про його навчання, духовний і фізичний розвиток, що є підставою для звернення із зазначеним позовом.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Роменської міської ради Сумської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову - 02 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 992 грн 40 коп судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ігнатов Є.Є., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вказує, про наявність достатніх доказів неприйняття відповідачем, яка з 2013 року постійно проживає в Російській Федерації, участі у вихованні сина, спілкування з ним тільки через періодичні телефонні розмови, відсутність у неї інтересу до навчання, розвитку, стану здоров`я дитини, умов його життя, організації побуту, забезпечення необхідними речами. Такі телефонні розмови та надсилання подарунків не можуть розцінюватися як повноцінне спілкування матері з дитиною, не сприяють духовному, моральному, соціальному розвитку дитини, не свідчать про належне виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків. Зазначає, що з 24 лютого 2022 року, після вторгнення окупаційних російських військ на територію України, зокрема і на територію Сумської області, постійні обстріли з важких видів озброєння, пошкодження об`єктів цивільної інфраструктури, відповідач жодного разу не поцікавилася умовами проживання сина, не приїхала провідати його, надати моральну підтримку, що свідчить про її байдужість до життя та здоров`я дитини навіть в умовах війни.

Зазначає, що озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується судом при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу віку, чи інших можливих факторів впливу на неї, неспроможна надавати правильну оцінку.

Вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показам свідків у справі та висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 03 лютого 2023 року № 03-26/364 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідач та третя особа правом подання відзивів на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Ігнатова Є.Є., які підтримали скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 07 березня 2008 року по 26 червня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10, 11-12).

18 липня 2018 року ОСОБА_2 , склала заяву, посвідчену приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області, якою дала згоду на проживання та реєстрацію місця проживання її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком ОСОБА_1 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Згідно з актом ПП «Житло-сервіс» від 19.10.2022 року вбачається, що у квартирі АДРЕСА_3 з 05 серпня 2017 року проживає ОСОБА_1 , 1980 року народження та його син ОСОБА_3 , 2008 року народження (а.с. 13).

За даними довідки Роменського ліцею № 1 ім. П.І. Калнишевського № 79 від 30 серпня 2022 року, ОСОБА_3 , навчається у 8-Б класі цього ліцею. Протягом 2019-2021 навчальних років мати ОСОБА_2 не брала участі у вихованні дитини: не відвідувала навчальний заклад, не спілкувалася з учителями, не брала участі у батьківських зборах, з класним керівником зв`язок не підтримувала (а.с. 14).

Рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області № 103 від 21 вересня 2022 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання його батька ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 16).

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 21 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 працює в ПАТ «Роменський завод «Тракторозапчастина» та отримує заробітну плату (а.с. 17-18).

Довідкою Роменського ліцею № 1 ім. П.І.Калнишевського Роменської міської ради Сумської області № 103 від 25 жовтня 2022 року, підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається у 8-Б класі Роменського ліцею № 1 ім. П.І.Калнишевського Роменської міської ради Сумської області. Протягом навчальних років мати ОСОБА_2 не брала участі у вихованні дитини: не відвідувала навчальний заклад, не спілкувався з учителями, не брала участі в батьківських зборах, з класним керівником зв`язок не підтримувала. Вихованням дитини займається батько (а.с. 19).

Згідно з актом обстеження умов проживання від 30 січня 2023 року, проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Умови проживання задовільні. У кімнатах зроблений ремонт, умебльовані меблями та побутовою технікою. Чисто, прибрано, речі знаходяться на своїх місцях. Продуктами харчування родина забезпечена. Для дитини відведено окрему кімнату, де облаштоване місце для сну та відпочинку, місце для навчання. Хлопчик забезпечений усім необхідним відповідно до віку та потреб (а.с. 58).

Брат позивача ОСОБА_4 у своїх письмових поясненнях, наданих службі у справах дітей, вказав, що його брат ОСОБА_1 виховує самостійно, без будь-якої допомоги своєї колишньої дружини ОСОБА_2 його племінника ОСОБА_3 . З батьком дитина нормально виховується, навчається у шкоді, проходить планові медичні обстеження, як і усі інші діти, дитина нічим не відрізняється від інших. Колишня дружина його брата зовсім не займається, не приймає ніякої участі у вихованні його племінника ОСОБА_3 (а.с. 60).

Органом опіки та піклування виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області надано висновок від 03 лютого 2023 року № 03-26/364 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 56-57).

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що він працює разом з позивачем з вересня 2015 року. Його дружину ніколи не бачив і не знає. Зі слів позивача йому стало відомо, що ОСОБА_1 сам виховує сина. Чи спілкується син з матір`ю йому невідомо.

Свідок ОСОБА_6 допитаний судом першої інстанції повідомив, що добре знає позивача і його сина. Товаришує з ним з 2018-2019 року. Колишню дружину ОСОБА_7 ніколи не бачив, про її відносини із сином йому нічого невідомо. ОСОБА_1 казав, що сам виховує сина. Де мати дитини навіть не знає.

Допитаний у судовому засіданні, в присутності представника органу опіки та піклування, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що він з мамою спілкується по телефону. Мама телефонує йому десь два рази на місяць, запитує як справи, як школа, присилає подарунки, хоча і не часто. Мама зараз перебуває в Росії, приїхати не може. З того часу як вони переїхали мешкати в м. Ромни мама дійсно не приїжджала, але доки жили в м. Мелітополь приїжджала 1-2 рази на рік. У них з мамою нормальні відносини. Він повідомляв мамі про заяву про позбавлення батьківських прав, на що вона відповіла: «Раз така ситуація - то нехай».

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може застосовуватися судом у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків та конкретних обставин справи, однак позивач всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами факт ухилення відповідача, яка проживає за кордоном, від виконання батьківських обов`язків відносно сина.

При цьому, суд першої інстанції правильно взяв до уваги ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, те, що таке позбавлення не забезпечуватиме інтереси дитини, дійшов висновку про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина за обставин, що склалися.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вона, він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.

У ст. 150 СК України перелічені обов`язки батьків щодо виховання дитини, зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги доправ та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з роз`ясненнями п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до роз`яснення п. 18 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції врахував вказані норми та за недоведеності фактів свідомого, систематичного, умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, відсутності доказів застосування інших заходів попередження та впливу, надавши критичну оцінку висновку органу опіки та піклування Роменської міської ради Сумської області від 03 лютого 2023 року № 03-26/364 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення її батьківських прав відносно сина та передчасність застосування такої крайньої міри відповідальності.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на висновок Роменської міської ради Сумської області від 03 лютого 2023 року № 03-26/364 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки цей висновок зроблено без достатніх правових підстав, він має формальний характер, є однобічним і ґрунтується лише на підставі пояснень батька дитини - ОСОБА_1 , його брата та колеги, про те, що після розлучення відповідач виїхала на постійне місце проживання в Російську Федерацію, не бере участі у вихованні сина, зроблений без спілкування з відповідачем та без врахування її позиції щодо участі у вихованні сина.

Суду не надано доказів повідомлення ОСОБА_2 про час та місце проведення засідання комісії органу опіки та піклування виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області з питання позбавлення її батьківських прав.

Вказаний висновок не підтверджує винної поведінки ОСОБА_2 , яка б свідчила про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Крім того, самим позивачем не заперечується та підтверджено неповнолітнім сином сторін, допитаним судом першої інстанції в присутності представника органу опіки та піклування, що ОСОБА_2 періодично спілкується з дитиною по телефону, надсилає йому подарунки, що свідчить про підтримання матір`ю зв`язку з сином, наявність у неї інтересу до його життя.

Сам по собі факт обмеженого спілкування з сином з боку матері через проживання в іншій країні, відсутність ініціативи з її боку на побачення з дитиною, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про прийняття судом рішення на підставі озвученої думки дитини про підтримання спілкування з матір`ю.

Так, ч. ч. 1, 2 ст. 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

У ст. 12 Конвенції з прав дитини записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

Неповнолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні, в присутності представника органу опіки та піклування, висловися про наявність у матері інтересу до його життя, справ у школі, зазначивши, що спілкується з нею по телефону десь два рази на місяць.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі відповідних доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів винної поведінки ОСОБА_2 щодо свідомого ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина, а позбавлення її батьківських прав є крайнім заходом впливу.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ігнатова Євгена Євгеновича залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 лютого 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

С. С. Ткачук