Номер провадження: 22-ц/813/5216/23
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Орловської Н.В.,

суддів Ігнатенко П.Я.,

Пузанової Л.В.,

секретар Зєйналова А.Ф.к.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Голєва Сніжана Владиславівна, на заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 19.07.2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2021 року ОСОБА_2 , від імені якого діяв адвокат Попов Роман Михайлович, звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Моторно (транспортне) страхове бюро України, про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, звернувся представник позивача адвокат Попов Роман Михайлович.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 31.05.2021 року в м. Одесі, по вул. Грушевського сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Alfa Romeo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля «Tesla», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.07.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З метою встановлення вартості матеріальної шкоди позивачем було проведено експертизу, згідно висновку якої вартість відновлювального ремонту становить: 589 924 грн. 89 коп., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Tesla», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить: 458 469 грн. 68 коп. З метою здійснення ремонтних робіт пошкодженого автомобіля позивач звернувся до станції технічного обслуговування, якою складено замовлення №9432 від 16.08.2021р. та зазначено, що вартість відновлювального ремонту складатиме 551 240,35 грн. Представник позивача зазначає, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП на момент його вчинення застрахована не була. Позивач звернувся до МТСБУ щодо відшкодування збитків, та відповідно МТСБУ було сплачено регламентну виплату у розмірі 130 000 грн. Різниця між вартістю відновлювального ремонту і страховою виплатою становить 421 240 грн. 35 коп.

На підставі викладеного представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди у розмірі: 421 240 грн. 35 коп., 30 000 гривень - моральної шкоди, витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 2 500 гривень, судові витрати та витрати на правничу допомогу.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 19 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд вирішив:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі: 421 240,35 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені з розглядом справи у загальному розмірі: 27 099,25 грн, що складається з витрат по сплаті судового збору у розмірі: 4 599 грн. 25 коп., вартості проведення експертного дослідження - 2 500 гривень, та витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 гривень.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що вартість майнового збитку, завданого позивачу у зв`язку з пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, тому із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Суд визнав очевидним, що позивачу заподіяно моральної шкоди, оскільки він переніс хвилювання у зв`язку із ДТП через пошкодження автомобіля, змінив звичний порядок життя, у зв`язку з чим дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню моральна шкода у розмірі 10 000 гривень.

Враховуючи встановлений ст. 12 ЦПК України принцип змагальності сторін, відсутність відзиву на позовну заяву та заперечень відповідача зокрема щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі: 20 000 гривень, як таких, що позивач реально поніс та вони були неминучими.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 19 липня 2022 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Голєва Сніжана Владиславівна, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просить заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 19.07.2022р. скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що власником пошкодженого транспортного засобу є ОСОБА_3 , на користь якого МТСБУ було виплачено страхове відшкодування. Враховуючи, що ОСОБА_3 з вимогами про відшкодування шкоди не звертався, і ОСОБА_2 на таке звернення від свого імені не уповноважував, тому апелянт вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення на користь позивача різниці між вартістю матеріальної шкоди та страховим відшкодуванням.

Також скаржник вважає безпідставним висновок суду щодо стягнення з нього витрат на проведення експертного дослідження, оскільки вважає, що вказаний висновок складено поза межами даної справи, а також складено на замовлення особи, яка не є власником пошкодженого транспортного засобу.

Суд, пославшись на ст.396 ЦК України та регламентуючи право позивача на чуже майно і необхідність його захисту, не з`ясував вид речового права ОСОБА_2 , коли і на підставі чого таке право виникло.

Апелянт вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на зазначені ним висновки Верховного Суду, оскільки вважає, що обставини у цій справі є відмінними від обставин, які були предметом розгляду Верховного Суду.

Також вважає неналежним доказом надане позивачем замовлення, оскільки вказаний документ не свідчить про проведення відновлювального ремонту, не оформлений підписами власника, а наявний підпис не можна ідентифікувати, відсутній акт виконаних робіт.

Суд, беручи до уваги відсутність доказів від ОСОБА_2 щодо спричинення йому моральної шкоди, безпідставно дійшов висновку про стягнення 10 000 грн, як міри покарання за неприбуття в судові засідання.

Також апелянт заперечує обґрунтованість стягнутого судом першої інстанції розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, зазначаючи про його надмірну захищеність.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 доводи апелянта не визнає, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 19.07.2022р. залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що право на відшкодування шкоди водію, який не є власником автомобіля, проте використовував транспортний засіб на законних підставах, констатована висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.12.2021р. по справі №147/66/17.

Страхове відшкодування від МТСБУ отримано ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 , як це помилково зазначає апелянт.

На момент подання позовної заяви ремонт автомобіля не було проведено, тому акт виконаних робіт відсутній, проте надане до суду замовлення є належним доказом вартості таких робіт.

Щодо витрат на правничу допомогу, то договором з урахуванням додаткової угоди від 30.08.2021р. передбачено вартість наданих адвокатом послуг 20 000 грн, а тому суд дійшов правильного висновку про їх обґрунтованість.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, надавши попередньо заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлено наступне.

В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеса від 01.07.2021 року у справі №523/10342/21 встановлено, що 31.05.2021 року об 11 год. 40 хв., в м.Одесі, вул. М.Грушевського, 40-Б, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Alfa Romeo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, не вибрав безпечної швидкості руху, та скоїв наїзд на транспортні засоби, які були припарковані на світлофорному об`єкті: автомобіль марки «Tesla», реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль марки «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_4 , порушивши п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Цією ж постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. (а.с.57)

Згідно висновку судового експерта Федотова Ф.В. № 7078 від 28.06.2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля TESLA MODEL X, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка сталася 31.05.2021р., становить 589 924,89 грн; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля TESLA MODEL X, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка сталася 31.05.2021р., становить 458 569,68 грн. (а.с.16-53)

Згідно замовлення №9432 від 16.08.2021р. на надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля TESLA MODEL X, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного СТО Autofit Service ФОП ОСОБА_4 , загальна вартість ремонтних робіт складає 176 026,35 грн, загальна вартість запасних частин 375 214,00 грн, ПДВ 0,00 грн, всього вартість ремонту становить 551 240,35 грн. (а.с.55-56)

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Alfa Romeo», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_1 не була застрахована, у зв`язку з чим 25.07.2021р. Моторно-транспортним страховим бюро України (МТСБУ) здійснено регламентну виплату в сумі 130 000 грн на користь ОСОБА_2 , як особи, яка зазнала майнового збитку внаслідок ДТП. (а.с.160)

Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля TESLA MODEL X, р.н. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, тому останній звернувся до суду з цим позовом до ОСОБА_1 , як винної особи, про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. (пп. «а» п.44.1 ст.44 Закону №1961-IV)

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від МТСБУ суми страхового відшкодування у вигляді регламентної виплати в розмірі 130 000 грн. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна, а також заперечення відповідача щодо наявності у ОСОБА_2 права на звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Заперечуючи право позивача на відшкодування збитків внаслідок ДТП апелянт зазначає, що ОСОБА_2 не є власником пошкодженого транспортного засобу, а тому відсутні підстави вважати його права порушеними.

Колегія суддів не погоджується з таким твердженням відповідача, вважаючи його безпідставним та таким, що ґрунтується на помилковому тлумачення норм цивільного законодавства.

Так, пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021р. у справі №147/66/17 зазначила, що особі, яка правомірно керувала транспортним засобом, належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи.

Аналогічного висновку дійшли Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, і така практика є сталою.

Враховуючи, що ОСОБА_2 правомірно керував транспортним засобом TESLA MODEL X, р.н. НОМЕР_2 , маючи при собі посвідчення водія серії НОМЕР_5 від 25.04.2014р., і доказів на спростовування такої правомірності відповідачем не надано, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності у позивача права на відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодження вказаного транспортного засобу внаслідок ДТП, що сталася 31.05.2021р. з вини ОСОБА_1 .

Визначаючи розмір завданих позивачу збитків суд зазначає, що позивач як особа, потерпіла від протиправних дій відповідача, має право на повне відшкодування завданої йому шкоди.

Одним з видів визначення майнової шкоди є проведення експертної оцінки розміру шкоди, яка визначається спеціалістом, виходячи з наявних пошкоджень та обсягу робіт і матеріалів, необхідних для виконання ремонту і відновлення автомобіля до попереднього стану (так званий розрахований розмір шкоди як визначена вартість пошкодженого або втраченого майна або як вартість необхідного для відновлення пошкодженої речі ремонту). Така шкода визначається наперед за розрахунками, виконаними за спеціальною методикою, і може бути визначена з урахуванням зносу транспортного засобу, та/або без урахування зносу.

Визначаючи розмір такої шкоди суд першої інстанції правильно виходив з вартості відновлювального ремонту автомобіля TESLA MODEL X, р.н. НОМЕР_2 , встановленої на підставі висновку експерта №7078 від 28.06.2021р., яка складає 589 924,89 грн, а також фактичної вартості відновлювального ремонту, визначеної у замовленні №9432 від 16.08.2021р., складеному СТО Autofit Service, розмір якої становить 551 240,35 грн.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Враховуючи, що заявлена позивачем до відшкодування вартість відновлювального ремонту автомобіля TESLA MODEL X, р.н. НОМЕР_2 підтверджена належними доказами, і вказана сума є меншою, ніж визначена експертним висновком, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо її обґрунтованості.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо неналежності наданого позивачем замовлення №9432 від 16.08.2021р., складеного СТО Autofit Service, як доказу вартості відновлювального ремонту автомобіля, з підстав відсутності у ньому підписів власника, а також відсутності акту виконаних робіт.

Зі змісту вказаного замовлення вбачається, що обчислена станцію технічного обслуговування вартість відновлювального ремонту автомобіля TESLA MODEL X, р.н. НОМЕР_2 засвідчена підписом майстра - приймальника вказаного підприємства. При цьому, відсутність особистого підпису фізичної особи - підприємця, який є власником СТО, не спростовує правильність обчислення такої вартості та не впливає на її визначення.

Щодо відсутності акту виконаних робіт, то позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що фактично ремонтні роботи по відновленню автомобіля ще не були проведені, а надане до суду замовлення фактично є кошторисом, відповідно до якого такі роботи в подальшому будуть здійснені.

Суд зазначає, що під збитками слід розуміти витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Таким чином, відсутність на момент звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом акту виконаних робіт, як доказу проведення відновлювального ремонту автомобіля, не спростовує обов`язок відповідача, як винної особи у його пошкодженні, відшкодувати вказані збитки.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір регламентної виплати, а також з огляду на встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди МТСБУ, тому суд дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим від МТСБУ відшкодуванням.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування йому моральної шкоди в сумі 10 000 грн, то дійшовши вказаного висновку суд виходив з принципу розумності, справедливості, співмірності, а також враховував поведінку відповідача, як винної у вчиненні ДТП особи.

Заперечуючи рішення суду в цій частині відповідач зазначає про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту та розміру завданої позивачеві моральної шкоди.

Апеляційний суд не погоджується з вказаним твердженням апелянта, вважаючи його необґрунтованим та таким, що суперечить встановленим у ході розгляду справи обставинам.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач обґрунтовує моральну шкоду, розмір якої оцінював у 30 000 грн, душевними стражданнями, пов`язаними з пошкодженням майна, неможливістю тривалий час користуватися транспортним засобом внаслідок його пошкодження, а також необхідністю докладання додаткових зусиль для нормалізації свого життя.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що моральна шкода, може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

На підставі ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

У ході розгляду даної справи судом встановлено факт пошкодження автомобіля, який перебував у правомірному користуванні позивача, внаслідок ДТП, що сталося 31.05.2021 р. з вини відповідача, що саме по собі не може не завдати моральної шкоди, оскільки спонукає потерпілу сторону до додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права та налагодження звичного способу життя, а тому така шкода має бути відшкодована у відповідності до положень ст. ст. 16, 23 ЦК України

За вказаних обставин, встановивши, що ОСОБА_2 зазнав певних душевних страждань внаслідок пошкодження майна, що перебуває у його володінні, а також був вимушений вчиняти активні дії, спрямовані на відновлення свого порушеного права, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині покладення на відповідача відповідальності за заподіяну позивачу моральну шкоду в сумі 10000,00 грн, розмір відшкодування якої відповідає принципам розумності та справедливості.

Щодо рішення суду в частині розподілу судових витрат, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. (ч.6 ст.139 ЦПК України)

За проведення експертизи ОСОБА_2 сплачено ФОП ОСОБА_5 2500,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №37 від 25.06.2021р. (а.с.15)

Оскільки суд визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди, розмір якої встановлений в тому числі на підстав висновку експерта, тому правильним є висновок суду про відшкодування понесених позивачем витрат в сумі 2500 грн за рахунок відповідача.

Доводи апелянта про відсутність підстав для стягнення з нього вказаних коштів, оскільки висновок експерта складено до моменту звернення позивача з вказаним позовом, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до приписів ч.3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 грн, то колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога позивачу ОСОБА_2 у суді першої інстанції надавалася адвокатом Поповим Р.М. на підставі договору про надання правової допомоги від 30.08.2021 р. та ордеру серії ОД №572100 від 22.09.2021р, виданого АО «Сергеєв, Боярський і партнери». (а.с.62, 88-91)

На підтвердження факту надання професійної правничої допомоги за вищевказаним договором позивачем надано до суду акт наданих послуг від 24.05.2022р., у якому сторони погодили, що адвокатським об`єднанням «Сергеєв, Боярський і партнери» виконані наступні роботи:

1.Підготовка та складання позовної заяви про стягнення збитків та шкоди, заподіяних внаслідок ДТП, що включає в себе: юридичний аналіз документів, оформлених після ДТП; вивчення та аналіз судової практики зі спірних правовідносин; підготування правової позиції; підготування позовної заяви та копій документів до неї;

2.представництво інтересів клієнта у судових засіданнях в Суворовському районному суді м.Одеси по справі №523/17694/21.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, єдиним доводом представника відповідача в частині необґрунтованості рішення суду першої інстанції щодо розподілу витрат позивача на правничу допомогу в сумі 20 000 грн є недоведеність стороною позивача всіх складових заявленої ним до відшкодування суми, зокрема щодо вартості витраченого адвокатом Поповим Р.М. часу внаслідок його участі в судових засіданнях.

Апеляційний суд погоджується з вказаним твердженням апелянта за зазначає, що з матеріалів справи не вбачається, що адвокат Попов Р.М. брав участь у судових засіданнях в суді першої інстанції, а тому включення до акту наданих послуг від 24.05.2022р. вартість такої послуги є необґрунтованою.

Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

Оскільки представником позивача у вказаному акті наданих послуг не визначено вартість кожної з них, а зазначено загальну суму 20 000 грн, проте суд дійшов висновку щодо необґрунтованості заявлених до відшкодування витрат на послуги адвоката з представництва, тому суд вважає за необхідне зменшити суму, що підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок протилежної сторони, до 10 000 грн.

З огляду на викладене та на підставі ст. 376 ЦПК України слід дійти висновку, що заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 19 липня 2022 року в частині розподілу судових витрат слід змінити, зменшивши суму стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу з 20 000 грн до 10 000 грн.

В іншій частині це ж рішення суду слід залишити без змін з підстав його ухвалення судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 141,367,374,376,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Голєва Сніжана Владиславівна, задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 19 липня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 гривень змінити, зменшивши суму стягнення до 10 000 грн.

В іншій частині заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 19.07.2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 12 травня 2023 року.

Головуюча: _______________ Н.В.Орловська

Судді: _______________ П.Я.Ігнатенко

_______________ Л.В.Пузанова