КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року місто Київ

Справа № 754/2730/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/7620/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Желепи О. В., суддів Мазурик О. Ф., Шкоріної О. І.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 02 березня 2023 року (постановлену у складі судді Галась І. А., інформація про дату складання повного судового рішення відсутня) про направлення справи за підсудністю

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканія Кредит Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансавтогруп», Акціонерного товариства «Кредобанк» про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ

У лютому 2023 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «Сканія Кредит Україна», ТОВ «Трансавтогруп», АТ «Кредобанк», в якому просила стягнути солідарно з ТОВ «Сканія Кредит Україна», ТОВ «Трансавтогруп», АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду 2 788 000 (два мільйони сімсот вісімдесят вісім тисяч) грн. та завдану моральну (немайнову) шкоду в розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн.

Позов обґрунтований тим, що в травні 2022 року будинок, якого на праві власності належить позивачу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , протиправно без відповідних дозволів власника було знесено будівельною технікою, яка належить на підставі відповідного речового права ТОВ «Сканія Кредит Україна», ТОВ «Трансавтогруп», АТ «Кредобанк».

Будівельні роботи по знесенню будинку виконувались спеціальною технікою SCANIA д.н.з. НОМЕР_1 та екскаватором JCB д.н.з. НОМЕР_2 .

SCANIA д.н.з. НОМЕР_1 на праві власності належить ТОВ «Сканія Кредит Україна», вказаний засіб власник в свою чергу передав в користування за договором лізингу ТОВ «Трансавтогруп». Однак в чиєму володінні станом на 2022 рік перебуває вказаний транспортний засіб відповідачі не повідомляють.

Екскаватор JCB д.н.з. НОМЕР_2 на праві власності належить АТ «Кредобанк», інформацію про особу в фактичному володінні якої перебуває екскаватор АТ «Кредобанк» не надав.

Вказує, що дані транспортні засоби є джерелами підвищеної небезпеки.

Посилається на те, що положеннями ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Крім того, посилається на ст. 1166 ЦК України відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Також вказує, що позивач ОСОБА_2 визнана потерпілою у кримінальному провадженні №0000217 від 12.05.2022 року внесеному до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 194 КК України.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02 березня 2023 року позовну заяву направлено для розгляду до Обухівського районного суду Київської області.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 13 березня 2023 року, згідно поштової відмітки, направила на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 02 березня 2023 року про передачу справи до Обухівського районного суду Київської області і направити справу для продовження розгляду до Деснянського районного суду міста Києва.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Вказує, що суд першої інстанції мав враховувати положення ч. 3 ст. 28 ЦПК України, оскільки позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Зазначає, що позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, спір не пов`язаний з визнанням права власності на майно, а пов`язаний саме з його знищенням, внаслідок чого позивачу була заподіяна шкода.

Крім того, суд першої інстанції зазначивши, що позивач не зареєстрована в Деснянському районі міста Києва занадто формально підійшов до встановлених законом вимог, та не надав належної оцінки наявним в матеріалах документам, що підтверджують зареєстроване місце проживання позивача, фактично обмеживши її право на справедливий судовий захист.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 17 березня 2023 року визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: суддя-доповідач Желепа О. В., судді ОСОБА_3, Мазурик О. Ф.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2023 року відкрито провадження у даній справі.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 27 квітня 2023 року звільнено ОСОБА_3 з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку, а тому 01 травня 2023 року здійснено перерозподіл судової справи та замінено суддю ОСОБА_3 на суддю Шкоріну О. І.

Згідно ч. 9 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як визначено ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду не відповідає.

Передаючи справу на розгляд до Обухівського районного суду Київської області суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку необхідно застосувати положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України щодо виключної підсудності, оскільки в даному випадку спір стосується нерухомого майна. Крім того, єхибним визначення представником позивача підсудності даного спору Деснянському районному суду міста Києва, та зауважив, що ОСОБА_2 на території Деснянського району не зареєстрована.

Колегія суддівне погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першоїстатті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина першастатті 5 ЦПК України).

Статтями27,28,30 ЦПК Україниврегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.ч.1,2ст.27 ЦПК Українипередбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК Українипозови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до п. п. 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК, в чинній редакції - ст. 30 ЦПК України) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК, в чинній редакції - ст. 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права власності на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

За правилами чинного ЦПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Таким чином, словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині першій статті 30 ЦПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 640/16548/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року по справі № 911/2390/18.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом пред`явленого ОСОБА_2 позову є відшкодування шкоди, у зв`язку зі знищенням її майна відповідачами, завдання ОСОБА_2 майнової і моральної шкоди у відповідності до вимог ст. ст. 22, 1166, 1187 ЦК України.

Пред`явлений ОСОБА_2 позов не містить будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Тобто, зміст позовних вимог свідчить про те, що позивач звернулася з позовом про відшкодування шкоди, завданої її майну неправомірними діями відповідачів.

Тому висновок суду, що в даному випадку підлягає застосуванню виключна підсудність на підставі ч. 1 ст. 30 ЦПК України є помилковим.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що в даному випадку справа підлягає розгляду за зареєстрованим місцем проживання позивача на підставі ч. 3 ст. 28 ЦПК України.

Так ч. 3 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

По-перше, ч. 3 ст. 28 ЦПК України надає право позивачу подання позову за місцем його проживання у випадку відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чого в даній справі не встановлено. Шкода, яку просить відшкодувати позивачка ніяким чином не пов`язанна із шкодою, завданою каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я позивачки.

По-друге, шкода завдана внаслідок вчинення кримінального правопорушення також не знайшла свого підтвердження. Позивач долучила до позовної заяви витяги з єдиного державного реєстру досудових розслідувань та постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування, однак внесення відомостей до ЄДРДР не свідчить про те, що в подальшому обставини, на які посилається позивач, будуть визнані кримінальним правопорушенням. Позивачем не надано доказів вчинення відповідачами кримінального правопорушення та завдання ними позивачу шкоди заподіяної внаслідок вчинення злочинну.

За відсутності встановленого факту в кримінальному судочинстві вчинення злочину, на час звернення з позовом до суду, відсутні підстави вважати, що позивачу шкоду було завдано вчиненням злочину, а тому і підсудність, визначати відповідно до ч. 3 ст. 28 ЦПК України, підстав не має.

В даному випадку можуть бути застосовані положення ч. 6 ст. 28 ЦПК України, відповідно до яких, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Таким чином, процесуальним законом визначено право позивача подати позов за місцезнаходженням одного з відповідачів згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або за місцем заподіяння шкоди.

Місцем заподіяння шкоди є АДРЕСА_1 , що за територіальною підсудністю відноситься до Обухівського районного суду Київської області.

Таким чином за вищенаведених обставин, висновки суду першої інстанції в частині направлення справи для розгляду до Обухівського районного суду Київської області за місцем спричинення шкоди, відповідають вимогам діючого ЦПК України.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи також вважає, що з урахуванням змісту заявлених позовних вимог та повного і всебічного розгляду справи її доцільно розглядати за місцем заподіяння шкоди, - вОбухівському районному суді Київської області.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції формально підійшов до встановлених законом вимог, та не надав належної оцінки наявним в матеріалах документам, що підтверджують зареєстроване місце проживання позивача та зазначив, що позивач не зареєстрована в Деснянському районі міста Києва - колегія суддів відхиляє як не обґрунтовані, оскільки саме представником позивача по всьому тексту позовної заяви допущено помилку та зазначено неправильне по-батькові позивача, що призвело до некоректного запиту суду, щодо визначення зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 та висновків з даного питання.

Однак вказані обставини не впливають на питання визначення підсудності даної справи, оскільки справа не підлягає розгляду за зареєстрованим місцем проживання позивача з вказаних вище причин.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ч. 4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Апеляційним судом встановлено, що при постановлені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, однак висновок суду щодо направлення справи до Обухівського районного суду Київської області є вірним, а тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції необхідно змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції даної постанови.

В частині передання справи за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області Ухвалу необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 02 березня 2023 року - змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 02 березня 2023 року в частині передання позовної заяви ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сканія Кредит Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансавтогруп», Акціонерного товариства «Кредобанк» про відшкодування шкоди за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України

Повний текст постанови складено 03 травня 2023 року.

Суддя-доповідач О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. І. Шкоріна