Справа № 216/8376/21
провадження 2/216/588/23
РІШЕННЯ

іменем України

28 квітня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бутенко М.В.,

за участю: секретаря судового засідання Кравець А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Укрпошта", про визнання бездіяльності відповідача протиправною та стягнення в порядку захисту прав споживачів моральної (немайнової) шкоди,

в с т а н о в и в:

29.12.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства "Укрпошта", про визнання бездіяльності відповідача протиправною та стягнення в порядку захисту прав споживачів моральної (немайнової) шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 24.11.2021 ним було укладено з відповідачем AT «Укрпошта» угоду про надання послуги поштового зв`язку з доставки в адресу Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг його рекомендованого листа № 030 в строк, встановлений Законом України «Про поштовий зв`язок», Наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року N 958, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2014 р. за N 173/24950 «Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність у сфері надання послуг поштового зв`язку». Звернувшись до відповідача з пропозицією надати їй послугу поштового зв`язку, а саме: доставити її рекомендовану кореспонденцію адресату в строк установлений законом, та сплативши за надання такої послуги грошові кошти наперед, що підтверджується відповідним фіскальним чеком № від 24.11.2021, вона набула права вимагати від відповідача виконання взятого на себе зобов`язання належним чином, а саме: доставити адресату її рекомендовану кореспонденцію № 030 протягом п`яти днів, від дня сплати ним грошових коштів за надання такої послуги, тобто до 01.12.2021 включно.

Зі свого боку ним було виконано зобов`язання сплати наперед грошові кошти за ще ненадану послугу поштового зв`язку. З боку відповідача (надавача послуги) обов`язок доставити його рекомендований лист в строк адресату, встановлений нормативно-правовими актами, виконано не було. Довідавшись з офіційного реєстру відстежень поштових відправлень про те, що його рекомендований лист № 030 станом на 17.12.2021 до суду доставлений не був, тобто він, набув права на звернення до відповідного суду з позовом за захистом його порушеного цивільного права в порядку захисту прав споживачів.

Таким чином, відповідач у справі навмисно, або штучно створив перешкоду в реалізації його права на своєчасний і ефективний засіб юридичного захисту в суді його порушеного права, що призвело до порушення права на «доступ до суду» та права на здійснення правосуддя в розумні строки. Враховуючи характер порушення з боку відповідача його цивільних прав, їх обсяг, тривалість і наслідки такого порушення, завдану йому моральну (немайнову) шкоду оцінює в розмірі в 1 000 000,00 грн, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини щодо визначення розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди у разі порушення прав людини.

Представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив відмовити у її задоволенні у повному обсязі, зазначив, що позивач вимагає визнати незаконною та протиправною бездіяльність Відповідача AT «Укрпошта» щодо неналежного виконання своїх обов`язків, пов`язаних із своєчасною доставкою рекомендованої кореспонденції № 030 адресатові відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України та стягнення з відповідача AT «Укрпошта» на користь позивача моральної (немайнової) шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн, начебто завдану позивачу неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків, пов`язаних із своєчасною доставкою поштової кореспонденції позивача адресату. Але, всупереч діючому законодавству, позивачем не додано до позову жодного доказу, який би підтверджував, що рекомендоване відправлення № 030 якимось чином пов`язане з самим позивачем. Так, до позову доданий фіскальний чек ПН 55, виданий 24.11.2021, з якого вбачається, що відправлений лист рекомендований №030, кому: Відділ примусового в, куди: 01001, Київ. Але, з інформації, зазначеної у фіскальному чеку, не можливо встановити, хто саме є відправником, кому саме та куди конкретно направлено лист. Отже, ствердження Позивача, що саме він є відправником цього листа, безпідставні. Отже наданий Позивачем фіскальний чек ПН 55 не може бути належним доказом, оскільки не містить ідентифікуючих ознак, що саме Позивач був відправником та що саме зазначена у позові кореспонденція була відправлена за № 030. Відсутність належних, достовірних та допустимих доказів, на думку відповідача, виключає можливість для задоволення позову. Що стосується вимоги стягнути з відповідача AT «Укрпошта» на користь позивача моральної (немайнової) шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн, то відповідач вважає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки позивач не пояснив, яку саме перешкоду в реалізації права на «доступ до суду» створив відповідач? Якого саме «доступу до суду» був позбавлений позивач через дії/бездіяльність відповідача? Якого саме своєчасного і ефективного засобу юридичного захисту в суді позбувся позивач? Які негативні наслідки зазнав позивач через дії/бездіяльність відповідача? Позивач ніяких доказів до позовної заяви не надав, тому всі звинувачення позивача є лише припущеннями, а, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому відсутні і законні підстави для стягнення з Відповідача моральної (немайнової) шкоди.

У своїй відповіді на відзив представник позивача Мироненко С.М. зазначив, що факт неналежного виконання договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Укрпошта» підтверджує і сам відповідач додавши до свого відзиву роздруківку перевірки статусу відстеження поштового відправлення №030, в якій зазначена дата прийняття поштового відправлення 24.11.2021, а дата його вручення 13.12.2022 замість передбачуваної 01.12.2021. У зв`язку із чим заява ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження та виконавчий лист, виданий 23.06.2021 була несвоєчасно отримана відділом примусового виконання рішень.

Крім того, 04.04.2022 представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача 1 300 000 грн, а також 50 000 грн судових витрат.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву представник відповідача зазначив, що головне, на чому наголошує позивач у відповіді, заперечуючи проти відзиву відповідача, це незгода позивача зі ствердженням відповідача, що фіскальний чек № ПН 55 є неналежним доказом у справі та виключає можливість у задоволенні позовних вимог, оскільки Позивачем не додано до позову жодного доказу, який би підтверджував, що рекомендоване відправлення № 030 якимось чином стосується позивача, що саме позивач є відправником цього листа, тобто саме ОСОБА_3 уклала договір з AT «Укрпошта» на своєчасну доставку рекомендованої кореспонденції № 030, про що стверджує позивач, тобто відсутні докази того, що порушені права самого позивача. А тому, оскільки позивач стверджує, що між ним та відповідачем було укладено договір на своєчасну доставку рекомендованої кореспонденції № 030, то саме позивач повинен довести (фактичними даними), що він є стороною зазначеного договору, укладеного з AT «Укрпошта», і що були порушені саме права позивача, як сторони за договором. Що стосується вимоги стягнути з відповідача AT «Укрпошта» на користь Позивача моральної (немайнової) шкоди в розмірі 1 300 000,00 грн, то відповідач вважає, що така вимога також не підлягає задоволенню, оскільки і в цій частині позовних вимог не надано доказів ні порушення власних прав позивача, ні наявності будь-якої шкоди, тобто зменшення або знищення майнових чи немайнових благ позивача, ні наявності власне моральної шкоди та її впливу на життя позивача; факту вчинення протиправних дій відповідачем відносно позивача; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач.

Позивач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та проводити розгляд справи у відсутність позивача.

Представник відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його присутності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Дво чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч.ч. 1 і 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт, є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

Згідно частини першої - четвертої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, встановлений судом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Письмовими матеріалами справи, а саме фіскальним чеком, виданим 24.11.2021, встановлено, що 24.11.2021 відправлено лист рекомендований № 030, кому: Відділ примусового в, куди: 01001 Київ а.с.5.

Результатами відстеження встановлено, що лист рекомендований № 030 станом на 17.12.2021 вручений 13.12.2021 а.с.6.

При цьому, частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 81 ЦПК України покладає на сторони обов`язок доказування і подання доказів.

Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Також, ч.2 ст. 83 ЦПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, а ч. 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, судом не можуть бути прийняті надані 27.02.2023 представником позивача докази: опис вкладення до рекомендованого листа №030.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не було наведено суду доказів на підтвердження факту укладення договору з відповідачем, щодо надання послуг поштового зв`язку, оскільки з інформації зазначеної у фіскальному чеку № ПН55, виданого 24.11.2021 не можливо встановити, хто саме є відправником листа, кому саме та куди конкретно направлено лист.

Крім того, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами як відповідачем було порушено права позивача на своєчасний і ефективний засіб юридичного захисту на «доступ до суду», оскільки ч. 6 ст. 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Також, за відсутності законних підстав вважати, що відповідачем було порушено права позивача відсутні підстави і для задоволення позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, яка є похідною від позовних вимог позивача про визнання бездіяльності відповідача щодо неналежного виконання своїх обов`язків щодо своєчасного доставлення поштової кореспонденції незаконною та протиправною.

Таким чином суд приходить до висновку, що у порушення статті 81 ЦПК України позивачем не було виконано свого процесуального обов`язку із подання належних доказів обґрунтованості заявленого ним позову. Без подання позивачем зазначених доказів і їх дослідження у межах розгляду справи про захист прав споживачів, суд не може встановити істотні обставини у такій категорії справи, що зумовлює необхідність визнання позовних вимог необґрунтованими із постановленням рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Укрпошта", про визнання бездіяльності відповідача та стягнення в порядку захисту прав споживачів моральної (немайнової) шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 05 травня 2023 року о 15.00 годині.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: акціонерне товариство "Укрпошта", , місце знаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, 22.

Суддя М.В. Бутенко