КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8207/2023
У Х В А Л А

5 травня 2023 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., вивчивши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сікачьова Сергія Миколайовича на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «КиївЗНІДЕП» про зміну формулювання запису в трудовій книжці та визнання звільнення з роботи за власним бажанням з поважних причин,

встановив:

ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року позовну заяву залишено без розгляду.

На вказану ухвалу суду 3 квітня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сікачьов С.М. подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу.

5 квітня 2023 року матеріали справи витребувані з Печерського районного суду міста Києва.

Матеріали справи надійшли до Київського апеляційного суду 3 травня 2023 року.

Однак, апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України.

Пунктом 1 частини четвертої статті 356 ЦПК України визначено, що до апеляційної скарги, поданої представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавались.

Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або у визначених законом випадках іншою особою (частина друга статті 62 ЦПК України).

Відповідно до частини дев`ятої статті 62 ЦПК України довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами статті 34 Закону України "Про міжнародне приватне право" порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, у якій видана довіреність.

Документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України (стаття 13 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Україна, відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів" від 10.01.2002, та Республіка Білорусь є учасниками Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 2 Конвенції кожна з договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території.

Відповідно до статті 3 Конвенції єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

За положеннями Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.

Так, апеляційну скаргу від імені позивача підписав адвокат Сікачьов С.М. До апеляційної скарги на підтвердження повноважень додав копію довіреності з відбитком печатки нотаріуса Вітебського міського нотаріального округу у Республіці Білорусь. Разом з цим, копія вказаної довіреності не містить апостилю компетентного органу держави, в якій документ був складений.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Положеннями частини першої статті 9 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

За положенням частини першої статті 14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

У рішенні від 14.12.1999 у справі № 10-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації, тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина 5 статті 10 Конституції України).

Однак, приєднана до апеляційної скарги копія довіреності, викладена російською мовою.

Таким чином, адвокату Сікачьову С.М. на підтвердження своїх повноважень, як представника ОСОБА_1 , необхідно надати до Київського апеляційного суду належні документи, які підтверджують його повноваження, разом із нотаріально засвідченим перекладом на державну мову.

Керуючись статтями 185, 356, 357 ЦПК України, суддя

ухвалив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сікачьова

Сергія Миколайовича на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року залишити без руху, надавши представнику позивача п`ять днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

У разі невиконання ухвали суду, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута представнику позивача.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя