Справа № 314/3055/23
Провадження № 4-с/314/5/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2023 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Капітонова Є.М.,

секретар судового засідання Кравець К.О.,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання,

за участю скаржника ОСОБА_1 ,

представника скаржника ОСОБА_2 ,

представника Вільнянського ВДВС Мороз Я.Я.,

стягувача ОСОБА_3 ,

представника стягувача ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_4 заявила клопотання про повернення скарги у зв`язку з не дотриманням скаржником ч.2 ст.183 ЦПК України відносно не надання до суду доказів надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження) скарги та матеріалів скарги.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали скарги суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч.2 ст.183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

За вимогами ч.4 ст.183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Матеріали скарги не містять доказів направлення матеріалів скарги стягувачу.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач (заяник) при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи, що скарга подана з порушенням вимог ч.2 ст.183 ЦПК України, суд приходить до висновку про повернення скарги скаржнику без розгляду в порядку визначеному ч.4 ст.183 ЦПК України.

Повернення скарги без розгляду не містить ознак зайвого формалізму, оскільки порядок подачі заяв з процесуальних питань передбачений ч.2 ст.183 ЦПК України направлений на дотримання принципів рівності та змагальності, забезпечення обізнаності учасників процесу відносно питань, які порушуються перед судом, направлений також на забезпечення реалізації процесуальних прав учасників процесу, обмеження яких, в межах вимог дотримання стандарту «справедливого судового розгляду», є неприпустимим.

Керуючись статтями 183, 260, 261,353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання судових рішень повернути заявнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя : Є. М. Капітонов

10.08.2023