Провадження № 2/641/107/2023 Справа № 641/2355/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі :

Головуючого - судді Чайка І.В.,

за участю секретаря - Шумейко С. О.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 641/2355/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування та просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 15.08.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В. А., зареєстрований в реєстрі за № 2-1269.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2001 року, реєстраційний номер 672, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., відповідач ОСОБА_3 була власником квартири АДРЕСА_1 .

З 28.12.2001 року разом з відповідачем з ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 мав реєстрацію місця проживання її малолітній син ОСОБА_1 .

15.08.2005 року на підставі договору дарування квартири, реєстраційний номер №2-1269, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А., відповідач ОСОБА_3 передає у дар квартиру АДРЕСА_1 матері свого співмешканця - відповідачу ОСОБА_4 .

На теперішній час мають зареєстроване місце проживання у квартирі АДРЕСА_1 - відповідач ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 та син відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 .

Відповідно до договору дарування квартири - дарувальник ОСОБА_3 безоплатно передала у власність обдарованій ОСОБА_4 , належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 27,6 кв.м., загальною площею 44,0 кв.м.

Відповідно до договору дарування, дарувальник гарантує, що на момент укладення цього договору, квартира (її частина) нікому не продана, не подарована, в спорі та під арештом не значиться, а також відсутні будь-які права чи обтяження, щодо неї з боку третіх осіб. Дарувальник свідчить, що внаслідок відчуження квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі і дітей, яких дарувальник зобов`язаний утримувати за законом чи договором, квартира не надана в користування наймачам (орендарям).

В квартирі був зареєстрований та мав право на проживання та користування кввартирою на той час малолітній син дарувальника, позивач по справі.

По факту квартира за договором дарування відповідачами в дар не передавалась і не приймалась.

Позивач вважає, що договір дарування квартири від 15.08.2005 року в силу ч. 1 ст. 203 ЦК України є недійсним, так як був укладений з порушенням ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" - без отримання дозволу органу опіки та піклування на відчуження квартири та відповідно з порушенням законних прав та інтересів малолітнього на той момент позивача, який разом з матір`ю на момент укладення договору був зареєстрований та постійно проживав у вказаній квартирі та на теперішній час там зареєстрований та мешкає .

Про існування договору дарування квартири позивач дізнався від відповідача ОСОБА_3 , яка є його рідною матір`ю, лише 01.07.2019 року.

Таким чином, позивач звернувся до суду з метою визнання договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним.

Також, позивач подав до суду заяву про забезпечення позову та просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та заборонити іншим особам вчинити будь-які дії щодо вказаної квартири.

Ухвалою суду від 21.04.2021 року заяву про забезпечення позову було задоволено частково - накладено заборону на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2

Також ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.04.2021 року відкрито провадження у зазначеній справі.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав в повному обсязі позовну заяву, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 , яка була допитана у судовому засіданні в якості свідка позов визнала, обґрунтувавши це тим, що у 2000 році вона познайомилась з громадянином ОСОБА_5 та розраховувала створити з ним сім`ю. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 2005 року було задоволено позов в якому суд вирішив стягнути з відповідача ОСОБА_3 грошові кошти в сумі еквівалентній 20 000 доларів США. З метою того, щоб у відповідача ОСОБА_3 та її сина позивача ОСОБА_1 не забрали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач домовилась з матір`ю свого співмешканця ОСОБА_5 , відповідачем ОСОБА_4 , про те, що вони укладуть договір дарування на вищезазначену квартиру, а після того, як виконавче провадження по справі про стягнення заборгованості закінчиться, вони знову укладуть договір дарування і відповідач ОСОБА_4 поверне ОСОБА_3 квартиру. У 2010 році спільне життя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не склалось і коли він її покинув, то вкрав оригінал договору дарування від 15.08.2015 року № 2-1269. Це дозволило його матері ОСОБА_4 оформити на себе право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . В поліцію з цього приводу вона не зверталась. Документи для укладення договору дарування ОСОБА_3 подавала нотаріусу сама, до органу опіки та піклування не зверталась. Договір дарування нотаріусом був їй зачитаний та був нею підписаний. До суду з позовом про оспорювання цього договору вона не зверталась. Позивач ОСОБА_1 весь час проживає в квартирі, його ніхто не вигоняє.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Каленська Н. В. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача, оскільки вважала, дарувальник ОСОБА_3 визнала, що вона надавала нотаріусу довідку про зареєстрованих осіб, з якої вбачається, що на 03.07.2019 р. позивач ОСОБА_1 був зареєстрований в спірній квартирі з 29.06.2011 р. З відповіді департаменту реєстрації Харківської міської ради вбачається, що станом на 15.08.2005 року за адресою - АДРЕСА_2 була зареєстрована ОСОБА_3 , інших осіб зареєстровано не було. Позивач ОСОБА_1 визнав, що фактично мешкає в квартирі з 2001 року, спочатку з матір`ю, потім з вітчимом, а з 2010 року мешкав у квартирі один та лише у 2019 році дізнався про існування спірного договору дарування. Перешкод у користуванні квартирою позивачу ніхто та ніколи не чинив, його житлові права не порушували, ніхто та ніколи його не виселяв. При отриманні паспорта громадянина України 29.06.2011 р., позивач був зареєстрований у спірній квартирі та фактично мешкає та зареєстрований в квартирі на теперішній час. Позивач ОСОБА_1 не надав доказів порушення його житлових прав при укладенні спірного договору, а навпаки пояснив суду, що його права в користуванні квартири не порушувались. Це також підтверджує відповідач ОСОБА_3 , - мати позивача, яка пояснила, що ніхто не порушував житлових прав її сина, ніхто не чинив перешкод сину у користуванні квартирою з 2001 р. Таким чином, житлові права малолітнього ОСОБА_1 не було порушено у 2005 році та правові підстави для визнання договору дарування квартири недійсним - відсутні. На даний час позивачу ОСОБА_1 27 років, тому необхідність у захисті прав неповнолітньої дитини відпала, а у разі задоволення позову - мета судового захисту не може бути досягнута. Також представник позивача надала заяву до суду та просила застосувати строк позовної давності

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, матеріали цивільної справи № 641/5536/19, прийшов до наступного.

На підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2001 року, реєстраційний номер 672, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., відповідач ОСОБА_3 була власником квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 12)

З 28.12.2001 року разом з відповідачем з ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 мав реєстрацію місця проживання її малолітній син ОСОБА_1 .

15.08.2005 року на підставі договору дарування квартири, реєстраційний номер №2-1269, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А., відповідач ОСОБА_3 передає у дар квартиру АДРЕСА_1 матері свого співмешканця - відповідачу ОСОБА_4 . (а.с.7)

Відповідач подала до суду заяву про застосування строків позовної давності, але позивач і допитана в якості свідка відповідач ОСОБА_3 зазначили, що позивачу стало відомо про договір дарування квартири лише у 2019 році.

Судом встановлено, що на теперішній час мають зареєстроване місце проживання у квартирі АДРЕСА_1 -позивач ОСОБА_1 ., якого відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб зареєстровано 29.06.2011 року (а.с. 23)

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_4 (а.с. 13)

Свідок ОСОБА_6 пояснила в суді, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , знає його з 1- го класу, повідомила що ОСОБА_1 як заселився у спірну квартиру, так і мешкає там, нікуди не виїжджав з квартири. Допитана в якості свідка відповідач ОСОБА_3 , також підтвердила, що позивача ніхто не висиляє з квартири.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивачем заявлені вимоги щодо недійсного правочину на підставі ч. 6 ст. 203 УК України, а саме правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини та осіб, які їх замінюють, вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Укладення батьками малолітньої (неповнолітньої) дитини договору дарування, предметом якого є житло в якому вони проживають, без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» заборону, але не є безумовною підставою для визнання цього договору недійсним. Сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсний, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлено позов.

Такий висновок зазначено у постанові Верховного суду України від 28.03.2019 року, що установивши, що неповнолітня дитина не була зареєстрована у спірній квартирі на момент укладення договору дарування та у нотаріуса були відсутні відомомті щодо наявності права власності або права користування відчужуваною квартирою суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

За приписами ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,76,81 ЦПК України, ст.ст. 215 ЦК ЦК України, ст. 17, 18 ЗУ «Про охорону дитинства», суд,-

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони та учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 12 квітня 2023 року.

Суддя: І. В. Чайка