ПОСТАНОВА

Іменем України

28 квітня 2023 року м. Кропивницький

справа № 396/1479/21

провадження № 22-ц/4809/233/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка представляє інтереси ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2022 року, у складі головуючого судді Русіної А.А. у справі за позовом ОСОБА_2 до Ганнівської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Ганнівської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно протоколу №1 від 10.02.1990 року ОСОБА_3 було прийнято в члени колгоспу «Україна» (перейменовано в КСПП «Шишкінське» та згідно протоколу №1 від 06.02.1997 звітних зборів уповноважених членів КСПП «Шишкінське» виносилося на розгляд зборів питання про затвердження рішення правління про вихід з членів ОСОБА_4 , але саме рішення в архіві відсутнє.

Державний акт на право колективної власності на землю КСПП «Шишкінське» був виданий 27 грудня 1995 року.

Зазначала, що вона є в списках до Державного акту на право колективної власності, відповідно отримала земельну ділянку, та на її ім`я видано сертифікат про право на земельну частку (пай).

В 1997 році позивачка звільнилася з колгоспу та виїхала із села, тривалий час не займалася оформленням земельної ділянки та виділенням її в натурі, при цьому законодавство не обмежувало строки оформлення, вона знала, що в будь-який час зможе це зробити.

Посилаючись на Указ Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року), зазначала, що особа набуває право власності на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

На початку 2021 року позивачу стало відомо про зміни, внесені до земельного законодавства, а саме: обмеження можливості оформлення земельних часток (паїв), отриманих членами колгоспів в процесі розпаювання, 2025 роком.

Перебування в членах колгоспу позивача підтверджується відповідними архівними витягами із протоколів загальних зборів КСПП «Шишкінське».

26 травня 2021 року позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з заявою в якій просила надати їй інформацію про виданий на її ім`я сертифікат на земельну частку (пай) та під яким номером вона рахується в списку, що йде додатком до Державного акта на право колективної власності на землю.

Однак отримала неочікувану відповідь (№ ПІ-122/0- 123/0/63-21 від 08.06.2021) про те, що у списку громадян членів КСПП «Шишкінське» її прізвище відсутнє.

Вважає, що строк позовної давності не є пропущеним, оскільки про те, що позивача не включили до списку до Державного акту на право колективної власності та не виготовили на її ім`я сертифікат, стало відомо лише у червні 2021 року.

Враховуючи наведені обставини, з метою захисту прав позивача на земельну частку (пай) як колишнього члена колгоспу «Шишкінське», виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

Просила визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 6,85 га умовних кадастрових гектарів сіль господарських угідь, із земель колишнього сільськогосподарського підприємства «Шишкінське» Шишкінської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, правонаступником якої є Ганнівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вказує, що обставини перебування її в членах колгоспу підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і помилково не була включена до списків на право колективної власності, а тому має право на отримання земельної ділянки із земель колгоспу станом на теперішній час.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони, які були належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з архівного витягу № 225/02-50 від 14.09.2021 , з протоколу № 1 звітних зборів уповноважених членів колгоспу «Україна» Шишкинської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 10.02.1990 вбачається, що на порядок денний виносилося питання про членство в колгоспі (розгляд заяв і затвердження рішень правління про прийом в члени колгоспу і вихід з членів колгоспу), про зміну розмірів земельних ділянок колгоспників та заслухавши голову колгоспу ОСОБА_5 вирішили затвердити рішення правління про прийом в члени колгоспу ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ) (а.с.11).

З архівного витягу № 225/02-50 від 14.09.2021 з протоколу № 1 звітних зборів уповноважених членів КСПП «Шишкинське» Шишкинської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 06.02.1997 вбачається, що на порядок денний виносилося питання про затвердження рішення правління спілки про прийом в члени підприємства та вихід з нього.Слухали голову спілки ОСОБА_7 про затвердження рішення правління про вихід з членів КСПП - ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ) (а.с.12).

Відповідно до копії листа Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № ПІ-122/0-123/0/63-21 від 08.06.2021 повідомлено позивача, що за інформацією відділу у Новоукраїнському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у списку громадян членів КСП додатку до Державного акту на право колективної власності на землю від 27.12.1995 року серія КР №19, виданому КСП «Шишкинське» прізвище позивачки відсутнє (а.с.14-15).

Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Шишкинське» Шишкинської сільської ради, серія КР № 19 виданий 27 грудня 1995 року (а.с.18-21) .

Згідно копії листа Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 29-0.222-5820/2-21 від 12.10.2021 за інформацією відділу № 3 Управління у Новоукраїнському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, середній розмір земельної частки (паю) по КСПП «Шишкинське» Шишкинської сільської ради Новоукраїнського району, який складає 6,85 умовно кадастрових гектарів сільгоспугідь, з них 6,24 га ріллі. Грошова оцінка земельної частки (паю) станом на 01.01.1995 становить 25 563 грн (а.с.17).

Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області наданої на адвокатський запит представника позивача щодо грошової оцінки земельної частки (пай) по КСПП «Шишкинське» Шишкинської сільської ради станом на 01.11.2021 вбачається, що на території Шишкинської сільської ради по КСПП «Шишкинське» середня площа паю - 6,85 га; середня вартість паю становить - 25 563,00 грн (а.с.34).

Також Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру на адвокатський запит представника позивача, надано відповідь про індексацію нормативно грошової оцінки земель за 2020 рік, значення коефіцієнта нормативно грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2020 рік становить 1,0 (а.с.35).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд зазначив, що позивач не зверталася до КСП з клопотанням про вирішення питання щодо не включення її в списки громадян-членів КСП, які мають право на земельну частку (пай), зазначені дії КСП позивачем не оскаржувались та враховуючи, що позивачем пред`явлено позов не до всіх належних відповідачів, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання за позивачкою права на земельну частку (пай), як члена КСП із земель колишнього сільськогосподарського підприємства «Шишкинське» Шишкинської сільської ради, правонаступником якої є Ганнівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області в розмірі 6,85 га умовних кадастрових гектарів сільськогосподарських угідь.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає правовим позиціям Верховного Суду щодо правозастосування у подібних правовідносинах.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно частини першоїстатті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі

(на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду у судах. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду із позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 02 березня 2020 року у справі № 573/813/19-ц (провадження № 61-1543св20), від 17 березня 2020 року у справі № 396/1683/18-ц (провадження № 61-9879св19), від 13 травня 2020 року у справі № 627/66/17 (провадження № 61-42431св18), від 20 травня 2020 року у справі № 384/642/17 (провадження № 61-37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19 (провадження № 61-18113св19), від 22 жовтня 2020 року у справі № 149/2978/18 (провадження № 61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 637/672/19-ц (провадження № 61-553св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 609/1117/18 (провадження № 61-5685св19).

Як встановлено судом першої інстанції, Державним актом серія КР № 19 виданого 27 грудня 1995 року посвідчується право колективної власності на землю КСП «Шишкинське», однак позивача не було включено до списків осіб - членів КСП і вона не отримувала сертифікату про право на земельну частку (пай).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ) була прийнята в члени колгоспу КСП, згідно протоколу від 10.02.1990 (а.с. 11) та вихід з членів її КСП відбувся - 06.02.1997 (а.с. 12).

Тобто, стороною позивача доведено право на розпаювання землі, однак порушене право не підлягає захисту в судовому порядку з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

У пункті 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України вказано, що правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року.

У статтях 71, 75 ЦК УРСР зазначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки право на позов у ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ) виникло ще у 1996 році, то трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, сплинув до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу, без подання відповідної заяви сторонами спору.

Колегія суддів, вважає обґрунтованими позовні вимоги, однак необхідно відмови у їх задоволенні з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Право на позов у позивача виникло з 27 грудня 1995 року, тобто після видачі КСП державного акта на землю.

Тому, звернувшись до суду у жовтні 2021 року (за минуванням 26 років), позивач пропустила встановлений законодавством строк звернення до суду з цим позовом, оскільки про порушення своїх прав дізналася, або повина була дізнатися, коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників.

Позивачка, як член КСП мала дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП (1995 рік) акта на право колективної власності на землю. Однак, у передбачений законом строк не звернулася до суду із вказаними вимогами, що є підставою для відмови у задоволенні її позову.

Звертаючись до суду, позивачкою не наведено обґрунтування для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду із позовом, такої заяви нею не подавалося, вона лише вказала, що її право на оформлення земельної ділянки не обмежується строком.

Отже, підставою відмови в позові є пропущений строк позовної давності для звернення до суду.

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду: від 19 грудня 2019 року в справі № 629/4423/17, від 09 вересня 2020 року у справі № 637/53/18, від 17 червня 2020 року у справі № 600/528/16, від 21 жовтня 2020 року в справі № 401/971/19, 03 лютого 2021 року в справі № 403/402/19, від 21 липня 2021 року в справі № 933/670/20, від 27 липня 2021 року в справі № 686/6892/20.

З огляду на викладене, колегія суддів змінює мотиви відмови в задоволенні позову, враховуючи вимоги п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК.

Суд першої інстанції відмовив через те, що позивачка не вчиняла ніяких дій, направлених на включення її до списку додатка до державного акта на право колективної власності на земельну ділянку до проведення розпаювання, не наполягала на перепаюванні земель після його проведення, не надала суду доказів неправомірності не включення її до списку членів КСП , вимог про оскарження дій та рішень КСП, а також посадових осіб, які такі списки затверджували не заявляла.

Також суд першої інстанції встановив, що стороною позивача не визначено необхідне коло осіб, які мають брати участь у розгляді справи. Оскільки питання щодо затвердження розміру земельної частки (паю) та видачі сертифікату належить до компетенції районної державної адміністрації, то враховуючи п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», мала бути також залучена до участі у справі в якості відповідача (співвідповідача).

Апеляційний суд не погоджується з вказаними висновками, оскільки відповідна судова практика у подібних справах є усталеною (постанови Верховного Суду від 14 грудня 2022 року справа № 389/1201/21 від 26 листопада 2018 року справі № 395/1324/16-ц (провадження № 61-29106св18), від 20 грудня 2018 року у справі № 467/1712/16-ц (провадження № 61-15934св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 602/182/17 (провадження № 61-37553св18), від 27 вересня 2019 року у справі № 139/925/18 (провадження № 61-5692св19), від 31 жовтня 2019 року у справі № 387/278/17 (провадження № 61-31284св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 611/10/17 (провадження № 61-30708св18), від 03 грудня 2019 року у справі № 481/220/18 (провадження № 61-4336св18), від 13 грудня 2019 року у справі № 390/979/18 (провадження № 61-9407св19), від 07 квітня 2020 року у справі № 147/294/18 (провадження № 61-20292св19), від 13 січня 2021 року у справі № 542/1407/17-ц (провадження № 61-107св19), від 21 липня 2021 року у справі № 933/670/20 (провадження № 61-4189св21), від 27 липня 2021 року у справі № 686/6892/20 (провадження № 61-16382св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 930/3139/19 (провадження № 61-2997св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 662/1660/18 (провадження № 61-6204св19), від 26 квітня 2022 року у справі № 376/1220/20 (провадження № 61-19536св21)).

Під час розгляду даної справи, колегією суддів враховано висновки у вказаних судових рішеннях, які не передбачають попереднього звернення до КСП, оскарження його дій чи бездіяльність.

Отже, доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду та незаконність ухваленого рішення, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки стороною позивача не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог.

Враховуючи наведене, в задоволенні позову слід було відмовити саме з підстав пропуску строку позовної давності для звернення до суду, а не через безпідставність та недоведеність позову. Відтак, оскаржуване рішення слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в решті залишити таке без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В даному випадку висновок, зроблений судом першої інстанції, не в повному обсязі відповідає встановленим у справі обставинам, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Частиною п`ятою статті 268 ЦПК України визначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка представляє інтереси ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді Л.М. Дьомич

О.Л. Письменний