Ухвала

Іменем України

04 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 242/90/16-ц

провадження № 61-11645ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Матвійчук Наталії Євгеніївни на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Агеєв О. В., Кішкіної І. В., Корчистої О. І. у справі за заявою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни про видачу дубліката виконавчого документа, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. звернулась з заявою про видачу дубліката виконавчого документа.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17 травня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі № 242/90/16-ц.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 липня 2023 року відмовлено приватному виконавцю виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Апеляційну скаргу приватного Матвійчук Н. Є. на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 17 травня 2023 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для сплати судового збору.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2023 року відмовлено приватному виконавцю виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. у задоволенні повторного клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 17 травня 2023 року. Продовжено заявнику строк на усунення недоліків, які були зазначені в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 11 липня 2023 року.

Оскарженою ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні втретє поданого клопотання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 17 травня 2023 року. Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 17 травня 2023 року визнано неподаною та повернуто. Роз`яснено заявнику, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із апеляційною скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення апеляційної скарги.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що станом на 01 серпня 2023 року вимоги апеляційного суду, визначені в ухвалах від 11 липня 2023 року та 17 липня 2023 року заявник не виконала, недоліки апеляційної скарги у встановлений судом строк не усунула, а тому апеляційна скарга приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. на ухвалу Селидівського міськрайонного суду Донецької області від 17 травня 2023 року слід вважати неподаною і підлягає поверненню.

Апеляційний суд зазначив, що відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №235/1207/20, за певних умов суд може звільнити від сплати судового збору саме сторону у справі, а не приватного виконавця. У цій справі приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. не діє в особистих інтересах, а є суб`єктом, який здійснює виконання судового рішення, то вона не є особою, яка належить до категорії осіб, стосовно яких законодавцем встановлені пільги щодо сплати судового збору, тому підстав для звільнення її від сплати судового збору немає. Крім того, передбачений законом розмір судового збору у розмірі 536,80 грн не є надмірним та не свідчить про наявність перешкод у доступі до правосуддя. Таким чином, підстави для звільнення приватного виконавця Матвійчук Н. Є. відсутні, а тому у задоволенні повторно поданого клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити. Ухвали Дніпровського апеляційного суду від 11 липня 2023 року та від 17 липня 2023 року отримані скаржником на її електронну адресу, вказану в апеляційній скарзі, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, однак він не скористався процесуальними правами щодо усунення недоліків апеляційної скарги та не проявив належної обачності у захисті своїх прав. При цьому заявнику надавався достатній строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги.

01 липня 2023 року через систему «Електронний» суд приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року, у якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу до цього суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. знаходиться виконавче провадження № 66122936, яке станом на теперішній час не закінчено, рішення у справі не виконано. Після початку повномасштабного вторгнення виконавчий лист у цій справі було втрачено у м. Маріуполь (тимчасова окупована територія). З 24 лютого 2022 року у приватного виконавця не має доступу до офісу, де зберігався, в тому числі, й зазначений виконавчий лист. На виконавця покладено обов'язок отримати дублікати виконавчих документів, втрачених на тимчасово окупованих територіях. Разом з тим, їх втрачено не з вини приватного виконавця, а через війну.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони. Отже вказана норма розрізняє поняття «виконавець» та «сторони». Тобто платниками судового збору є фізичні або юридичні особи (позивачі, скаржники), які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів чи відносно яких ухвалене рішення. Це ж витікає і з висновку суду в ухвалах про залишення апеляційної скарги без руху про те, що приватний виконавець не відноситься до кола осіб, відносно яких суд може відстрочити, розстрочити або звільнити від сплати судового збору. Якщо приватний виконавець не відноситься до кола цих осіб, то і він не відноситься до кола осіб, які повинні сплачувати судовий збір. Приватний виконавець при примусовому виконанні рішення не відноситься до цих осіб, він не здійснює захист своїх особистих інтересів, він не є учасником справи, отже не є суб`єктом справляння судового збору. В цій справі стягувач звільнений від обов`язку отримувати дублікат виконавчого документа, пред`явленого на виконання і втраченого не з його вини, і відповідно не повинен сплачувати судовий збір або авансувати витрати виконавчого провадження на його сплату (постанова Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 5020-1129/2012). Сплачувати судовий збір за рахунок власних коштів приватний виконавець також не зобов`язаний, як не зобов`язаний його сплачувати адвокат, який звертається в інтересах позивача у справі. Отже суд при вирішенні питання стягнення судового збору за логікою повинен стягнути його з боржника у виконавчому провадженні. У постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 5020-1129/2012 зроблено висновки про те, що видача дубліката втраченого на окупованій території виконавчого документа є компенсаційною дією Держави з метою виконання судового рішення, яке набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню. Отже саме на державу покладено тягар видачі дубліката втраченого на окупованій території виконавчого документа. І не дивлячись на те, що не було відповідних змін до законодавства щодо сплати судового збору, суд вправі виходячи з життєвих обставин, пов`язаних з форс-мажорними обставинами ? війною вирішити питання щодо звільнення від сплати судового збору.

Зазначала, що ухвала Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року перешкоджає доступу до правосуддя, створює перешкоди у примусовому виконанні рішення, створює ситуацію, при якій рішення залишиться невиконаним на шкоду одній зі сторін через неотримання дубліката виконавчого документа. Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2023 року у справі № 235/7151/20 зазначено, що оскільки оскаржуване судове рішення у цій справі стосується питання оплати судового збору, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, колегія суддів вважає, що у цьому випадку заявник не повинна оплачувати за скаргу судовий збір.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Тлумачення частини другої статті 121, статті 185, статті 357 ЦПК України свідчить, що якщо особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки скарги в строк, наданий судом, скарга вважається неподаною та повертається.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року справа № 235/1207/20 (провадження № 61-4055св23) зазначено, що:

«згідно з частиною першою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати (частина третя статті 136 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону України «Про судовий збір»).

Тобто, за певних умов суд може звільнити від сплати судового збору саме сторону в справі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною другою статті 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Оскільки в цій справі приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. не діє в особистих інтересах, а є суб`єктом, який здійснює виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що вона не є особою, яка належить до категорії осіб, стосовно яких законодавцем встановлені пільги щодо сплати судового збору, тому підстав для звільнення її від сплати судового збору немає».

Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 235/1207/20, за подання апеляційної скарги приватний виконавець має сплатити судовий збір. Отже, оскільки у встановлений судом строк особою, яка подала апеляційну скаргу на ухвалу суду, вимоги ухвали Дніпровського апеляційного суду від 11 липня 2023 року та від 17 липня 2023 року не виконано, судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 536,80 грн не сплачено, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про повернення апеляційної скарги.

Аргумент касаційної скарги про те, що в ухвалі Верховного Суду від 10 квітня 2023 року у справі № 235/7151/20 зазначено про те, що скільки оскаржуване судове рішення у цій справі стосується питання оплати судового збору, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, колегія суддів вважає, що у цьому випадку заявник не повинна оплачувати за скаргу судовий збір суд відхиляє. Оскільки указаним судовим рішенням відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. на судове рішення у іншій справі і воно не є постановою Верховного Суду, у якій викладено висновки щодо застосування відповідних норм права.

Посилання на постанову Верховного Суду від 30 червня 2022 у справі № 5020-1129/2012 необґрунтовані, оскільки вона стосується оскарження дій виконавця, а не сплати чи звільнення від сплати судового збору.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Матвійчук Наталії Євгеніївни на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у справі за заявою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни про видачу дубліката виконавчого документа, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат