ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року м. Чернівці Справа № 715/86/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Половінкіної Н.Ю.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Цуренка В.А., дата складання повного тексту рішення 26.06.2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Вказувала, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 02.06.2011 року на підставі рішення суду. Від вказаного шлюбу у сторін народилося двоє дітей.

Наголошує, що їх спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття, однак продовжує навчання в Глибоцькому професійному ліцеї на денній формі навчання, яке за собою тягне певні витрати, а саме на проїзд, харчування та практичні навчання у навчальному закладі, що становить 3 600 грн на місяць.

На підставі наведеного просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 до досягнення ним 23 річного віку у розмірі 3 000 грн.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, у розмірі 2400 грн щомісячно, що підлягає індексації відповідно до законодавства, на період його навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 річного віку, починаючи з 12.01.2023 року. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Провадження №22-ц/822/711/23

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні сторона відповідача у своїй апеляційній скарзі просить вказане рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що син навчається в Глибоцькому професійному ліцеї за регіональним замовленням за кошти місцевого бюджету, отримує стипендію, а позивачка в змозі надавати йому допомогу у розмірі 5000 грн. Крім того, відповідач забезпечив житлом як сина, так і дружину з рештою дітей, що свідчить про його участь у матеріальному забезпеченні дітей.

Вказує, що погодився б на стягнення з нього аліментів у розмірі 1300 грн, оскільки батьки зобов`язані утримувати дітей спільно.

Щодо змоги надавати допомогу, то наголошує, що на час розгляду справи не працює, займається домашнім господарством, має на утриманні двох неповнолітніх доньок своєї другої дружини, а також з нього стягуються аліменти на утримання позашлюбної доньки у розмірі 2000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що враховав всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності і справедливості, майновий стан сторін, те, що відповідач володіє транспортним засобом та цінним нерухомим майном, розмір доходів сторін та їх сина, поганий стан здоров`я ОСОБА_3 , те, що відповідач фізично здоровий, має на утриманні дитину від іншого шлюбу, що син сторін навчається в іншому населеному пункті, а не в тому, що проживає і повинен щоденно добиратися до місця навчання, що він відвідує додаткові гуртки і не забезпечений харчуванням за місцем навчання, у зв`язку з чим стягнув аліменти у розмірі 2400 грн.

Зазначене рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Обставини справи щодо перебування сторін спору у шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду від 02.06.2011 року, народження у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_3 , проживання сина з матір`ю сторонами визнається та не спростовується (а.с.6, 7, 10).

Згідно довідки Глибоцького професійного ліцею №686 від 31.10.2022 року ОСОБА_3 дійсно навчається в ліцеї з 01.09.2022 року по 16.02.2024 року за професією «слюсар з ремонту колісних т/з, водій автомобільних засобів» та знаходиться на неповному державному забезпеченні (а.с.8).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № СК-120123/0544 від 24.01.2023 року вбачається, що ОСОБА_3 встановлено клінічний діагноз: гострий міокардит, неуточнений (основний); розлад вегетативної нервової системи, неуточнений (супутній); пролапс мітрального клапана (супутній); передчасна деполяризація (супутній). Виписаний з лікарні з поліпшенням, стан середньої важкості. Вказане також підтверджується випискою з історії хвороби №1547/628 (а.с.22, 67).

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 1/1 житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельна ділянка під будинком площею 0,1113 га, кадастровий №:01:003:0464 (а.с.35).

З довідки Сучевенської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №1-183 від 15.02.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований на території с. Купка, крім інших, там зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.34).

Крім іншого, згідно рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 2000 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Рішення перебуває на виконанні (а.с.36-37, 59-60).

З довідки-розрахунку ВП №62446782 від 14.03.2023 року, виданої Глибоцьким районним ВДВС, вбачається, що у ОСОБА_2 перед стягувачем ОСОБА_1 станом на 09.01.2023 року заборгованість по аліментам складає 16 478,21 грн (а.с.38).

З копії дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 31.05.2016 року звільнений з посади водія за згодою сторін (а.с.61).

Також встановлено, що ОСОБА_2 належить легковий автомобіль «Audi 80», 1989 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.66).

Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч.3 ст.3 ЗУ «Про освіту»).

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст.198 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16 дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Крім того, законодавство, яке регулює питання стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, встановлює вичерпний перелік підстав, які суди повинні враховувати вирішуючи таку позовну вимогу. До такої підстави, зокрема належить стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Таким чином, вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши матеріальне становище позивачки, їх спільного сина, який отримує стипендію в розмірі 1250 грн, навчається на замовленні, та відповідача, який є особою працездатного віку, проте не працюючого, маючого на утриманні малолітню доньку, на яку з нього стягуються аліменти, районний суд дійшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, а відповідач взмозі таку надавати, проте помилково визначив до стягнення 2400 грн, яка може стати тягарем для непрацюючого відповідача, платника аліментів, та не врахувавши те, що у батьків існує обопільний (взаємний) обов`язок по утриманню дітей, а відтак з урахуванням витрат 3600 грн на місяць, на які вказувала сама позивач, колегія суддів вважає правильним змінити визначену до стягнення суму виходячи з різниці між заявленою та отриманою ОСОБА_3 стипендії й рівним обов`язком батьків щодо допомоги дітям, визначити до стягнення 1300 грн, які також визнаються відповідачем.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що посилання відповідачки в позові на витрати, які нею несуться через відвідування сином секції футболу і волейболу, придбання форми для вказаних видів спорту - є додатковими витратами на дитину, які, крім іншого, пов`язані із розвитком їх здібностей, тощо, та обумовлені приписами ст.185 СК України, однак правила вказаної статті не застосовуються у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, так як зазначені правовідносини регулюються ст.199 СК України.

Аналогічний висновок міститься в постанові ВС від 29.01.2018 у справі №622/373/16-ц.

Крім іншого, позивачка не надала доказів свого матеріального стану, та не вказала при зверненні до суду про отримання сином стипендії.

Інші доводи апеляційної скарги не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки не спростовують висновків суду саме в частині необхідності ОСОБА_3 в отриманні матеріальної допомоги з боку батька.

За приписами п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вище наведене рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2023 року змінити.

Визначити до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Половінкіна Н.Ю.