ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4850/23
провадження № 6/753/183/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2023 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Кулика С.В., при секретарі Мельничук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м. Києві, заінтересовані особи Київська міська прокуратура про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся державний виконавець Дарницького районного ВДВС в м. Києві з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 . В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні в Дарницькому відділі державної виконавчої служби м. Київ, перебуває виконавчий лист № 1-кп/754/227/14 від 16.06.2014 року, виданий Деснянським районним судом м. Києва про конфіскацію майна на користь держави, яке належить на праві власності засудженому ОСОБА_1 . За результатами вжитих виконавцем заходів щодо розшуку майна боржника встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником на праві власності зареєстровано частину квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину. Вказаною квартирою боржник володіє спільно з ОСОБА_2 , у рівних долях по частині. Державним виконавцем неодноразово були здійснені виходи за адресою проживання боржника, але провести виконавчі дії виявилось неможливим, оскільки двері вищевказаної квартири ніхто не відчиняв.

Державний виконавець, в судове засідання не з`явився, в прохальній частині подання міститься вимога про розгляд подання без участі державного виконавця.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 439 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Судом встановлено, що вироком Деснянського районного суд м. Києва від 07.05.2014 року ОСОБА_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

16.06.2014 року Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про конфіскування на користь держави всього майна, яке є особистою власністю засудженого ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 03.11.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва № 1-кп/754/227/14 від 16.06.2014 року.

Відповідно до інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, власниками квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , в рівних частинах кожний. Крім того ОСОБА_1 є власником 1/6 частки будинку розташованого за адресою : АДРЕСА_3 .

27.08.2017 року державним виконавцем направлявся ОСОБА_1 , за адресою мешкання виклик, з вимогою з`явитись до виконавця 05.09.2017 року.

28.09.2017 року, 04.12.2017 року, 24.01.2019 року державним виконавцем здійснювались виходи за адресою мешкання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 , за результатами виходів перевірити майно не вдалося можливим, оскільки двері ніхто не відчинив про що було складено відповідні акти.

05.04.2019 року, 06.05.2019 року, 01.12.2020 року, 01.06.2021 року державним виконавцем направлялись ОСОБА_1 , за адресою мешкання виклики, з вимогою бути присутнім за адресою: АДРЕСА_4 , та надати доступ до квартири АДРЕСА_5 , для опису та арешту майна боржника.

25.04.2019 року, 12.11.2020 року, 08.03.2021 року, 09.06.2022 року, 09.06.2022 року державним виконавцем здійснювались виходи за адресою мешкання ОСОБА_1 , за результатами виходів перевірити майно не вдалося можливим, оскільки двері ніхто не відчинив про що було складено відповідний акт.

21.10.2019 року державним виконавцем здійснювався вихід за місцезнаходженням майна ОСОБА_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 за результатами виходу двері ніхто не відчинив про що було складено відповідний акт.

17.06.2022 року державним виконавцем направлявся ОСОБА_1 , за адресою мешкання виклик, з вимогою 01.07.2022 року бути присутнім за адресою: АДРЕСА_4 , та надати доступ до квартири АДРЕСА_5 , для опису та арешту майна боржника.

Відповідно до конверту з «Укрпошти» вказане повідомлення було повернуто у зв`язку з закінченням терміну зберігання

01.07.2022 року державним виконавцем здійснювався вихід за адресою мешкання ОСОБА_1 , за результатами виходу двері ніхто не відчинив про що було складено відповідний акт.

21.06.2022 року державним виконавцем на адресу ОСОБА_1 , направлялась постанова про примусове виконання виконавчого листа.

З конверту «Укрпошти», вбачається, що лист адресату не вручено, повертається у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

09.11.2022 року державним виконавцем направлявся ОСОБА_1 , за адресою мешкання виклик, з вимогою 24.11.2022 року бути присутнім за адресою: АДРЕСА_4 , та надати доступ до квартири АДРЕСА_5 , для опису та арешту майна боржника.

24.11.2022 року державним виконавцем здійснювався вихід за адресою мешкання ОСОБА_1 , за результатами виходу двері ніхто не відчинив про що було складено відповідний акт.

Згідно ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Статтею 30 Конституції України закріплює принцип недоторканності житла. Не допускається проникнення в житло або інше володіння особи, проведення в них огляду не інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року; означені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Згідно п. 12 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатись до суду з поданням про розшук дитини чи про постановляння вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи або іншої особи.

Між тим, виходячи зі змісту статті 439 ЦПК України, примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), можливе лише у разі, якщо боржник чи інша особа ухиляється або перешкоджає державному виконавцю у його вільному доступі до житла чи іншого володіння особи з метою провести виконавчі дії.

При цьому, надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника можливе лише за наявності відповідних обґрунтованих підстав та беззаперечних доказів на їх підтвердження.

З матеріалів подання вбачається, що рішення суду станом на час розгляду подання боржником не виконано.

Разом з тим, державним виконавцем не доведено факту саме умисного невиконання боржником рішення суду та свідомого недопущення виконавця в квартиру. Матеріали подання не містять доказів того, що боржник отримував повідомлення про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису майна, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений для цього час вчинення виконавчих дій, та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Одночасно, акти державного виконавця про вихід за місцем проживання боржника не можуть бути належними доказами факту перешкоджання входженню державного виконавця до квартири.

Cуд враховує, що відповідно до вироку Деснянського районного суду м. Києва від 07.05.2014 року ОСОБА_1 , було засуджено до позбавлення волі строком на 6 років, кінцевим терміном відбування покарання останнім є травень 2020 року, однак державним виконавцем не здійснювались заходи, щодо встановлення обставин звільнення ОСОБА_1 , від відбування покарання, а певна частина заходів державного виконавця здійснювалась в період можливого відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_1 .

Крім того, суду не надано доказів того, що державним виконавцем здійснювались всі процесуальні можливості щодо примусового виконання рішення (вироку) суду, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема оголошення у розшук боржника.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м. Києві, заінтересовані особи Київська міська прокуратура про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.В. Кулик