г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/548/23
Номер провадження 2/213/584/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2023 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Мазуренка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/548/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"про стягнення моральної шкоди, завданої втратою працездатності внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась із зазначеним позовом, посилаючись на те, що протягом 18 років 06 місяців працювала на підприємстві відповідача, а саме: з 12 червня 1997 року по 01 вересня 1997 року машиністом крану основної виробничої дільниці №1 підземного тракту (надземна частина) на період демонтажу, дробильна фабрика; з 01 вересня 1997 року по 31 жовтня 2010 року - машиністом крана основної виробничої дільниці №2, дробильна фабрика; з 18 березня 2016 року по 01 червня 2016 року учнем бункерувальника основної виробничої дільниці №1 (підземний тракт) технологічний персонал тракт Східний, дробильна фабрика; 3 01 червня по 17 травня 2021 року бункерувальником основна виробнича дільниці №1 технологічний персонал тракт Західний, дробильна фабрика. 17 травня 2021 року звільнилася за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Працюючи на підприємстві відповідача підпадала під шкідливу дію умов праці, внаслідок чого отримала професійні захворювання.

Неодноразові курси лікування не покращили її стану здоров`я. Висновком МСЕК від 13 грудня 2022 року їй встановлено 65% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності безстроково. У зв`язку з професійними захворюваннями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки вона потребує постійного медичного контролю, має погане самопочуття, не має можливості приділяти належну увагу своїй родині.

Вказує, що діями відповідача, який не забезпечив безпечні умови праці, їй заподіяно моральну шкоду, на відшкодування якої просить стягнути з відповідача 335 000,00 грн без утримання податків.

Представником відповідача надано відзив, в якому зазначає, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процес, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій щодо позивача не вчиняв. Позивач отримувала відповідні пільги та компенсації, в тому числі право на пільгове пенсійне забезпечення та дострокове призначення пенсії на пільгових умовах. Відповідач завжди дотримувався покладених на нього нормами законодавства обов`язків, а саме забезпечував працівників засобами індивідуального та колективного захисту. Вважає, що відповідачем під час проходження щорічних обов`язкових медичних оглядів приховувався факт хронічної хвороби, звільнилась з підприємства не за станом здоров`я, а у зв`язку із виходом на пенсію. Позивач була ознайомлена про умови праці та наявність небезпечних та шкідливих умов на її робочому місці, про можливі наслідки їх впливу на здоров`я, про право на пільги та компенсації за роботу в таких умовах. Остання добровільно обрала місце роботи, тому покладення на відповідача обов`язку щодо відшкодування моральної шкоди за втрату професійної працездатності внаслідок свідомих та зважених дій позивача, вважає необґрунтованим. Зазначає, що висновок МСЕК не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Вважає, що протиправних дій стосовно позивача, які б знаходились у причинному зв`язку із профзахворюваннями відповідач не вчиняв. Оскільки позивачу встановлено третю групу інвалідності, вона не позбавлена права на працю, крім того отримує пенсію. Просить в рішенні суду зазначити, що податки стягуються відповідно до норм чинного податкового законодавства на момент виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 09 лютого 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 27 березня 2023 року у задоволенні клопотань представника відповідача про витребування у позивача оригіналів документів, допит позивача як свідка, залучення ТОВ «МЕДИКОМ КРИВБАСС» як третю особу без самостійних вимог на предмет спору та витребування документів у останнього, розгляд даної справи за правилами загального провадження відмовлено.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Позивач протягом 18 років 06 місяців працювала на підприємстві відповідача та 17 травня 2021 року її звільнено за ст. 38 КЗпП, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується трудовою книжкою та довідкою.

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 24 серпня 2022 року проведено розслідування випадку хронічних професійних захворювань позивача: радикулопатія поперково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8 на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами; синдром хребтової артерії; нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових, колінних суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії, група А. ЛН першого-другого ступеня).

Діагноз встановлений Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 19 липня 2022 року, що підтверджується медичним висновком.

Відповідно до Акту загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 32 роки 08 місяців, з яких у цеху, в умовах впливу шкідливих факторів - 18 років 05 місяців.

Як видно з п. п. 17, 18 Акту, професійні захворювання позивача виникли через те, що під час виконання обов`язків бункерувальника внаслідок недосконалості технологічного процесу та робочого місця виконувала важку фізичну роботу в умовах підвищеної запиленості повітря робочої зони.

При первинному огляді МСЕК від 13 грудня 2022 року ОСОБА_1 встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Як видно із довідки ГУ Держпраці від 07 жовтня 2021 року, умови праці позивача відносились до ступеня «Шкідливі».

Позивач неодноразово перебувала на лікуванні в медичних закладах з приводу хронічних захворювань.

Внаслідок професійних захворювань позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійних захворювань.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 зазначеного Кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд вважає встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у неї стійкої втрати професійної працездатності, встановленої первинно 13 грудня 2022 року 65% та 3 групи інвалідності, безстроково.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач за власним бажанням тривалий час продовжувала працювати в шкідливих умовах праці, що стало причиною виникнення у неї професійних захворювань, оскільки саме на роботодавця покладається обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці.

Відповідач визнає факт наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та їх негативний вплив на його здоров`я. Відсутність встановлених осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не вказує на відсутність вини підприємства відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, ратифікованою Україною законом № 3988-VI (3988-17) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановлено, що внаслідок професійних захворювань позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації її фізичних можливостей, змінився звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення звичайного способу життя та вимагають від позивача додаткових зусиль для його організації.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень

ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`роз`яснено, що відповідно достатті 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Професійні захворювання позивача, які завдають їй фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПРАТ «ІНГЗК», яким було допущено перевищення показників шкідливості на робочому місці позивача та важкість праці, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем професійної працездатності та визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і які не оспорило підприємство відповідач, а тому наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди" суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, встановлення з 13 грудня 2022 року 65% ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями та третьої групи інвалідності безстроково, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує тривалість праці позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві - відповідача.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 260 000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що вона зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я.

Щодо утримання з суми компенсації моральної шкоди податку суд зазначає таке.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як видно з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, у зв`язку з чим, суд вважає, що стягнення має проводитись без утримання податку з доходу фізичних осіб.

До такого висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі вiд 04 серпня 2021 року по справі №332/2120/20, провадження №61-11843ск 21.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 260 000,00 грн. В стягненні решти суми на відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 2 600,00 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 23 , 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці, ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 89, 141, 247 ч.2, 258, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 260 000 (двісті шістдесят тисяч) гривень 00 копійок без утримання податку з доходу фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в дохід держави судовий збір у сумі 2 600 (дві тисячі шістсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», місцезнаходження: вул. Рудна, 47, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50064, .

Дата складення повного тексту судового рішення 06 квітня 2023 року.

Суддя В. В. Мазуренко