Справа № 276/1873/22
Провадження по справі №2/276/39/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського А.М.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

представника позивача адвоката Шморгуна О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог просить: поділити спільне майно подружжя автомобіль марки «FIAT PUNTO», державний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях по частині; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «FIAT PUNTO», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 75710 гривень 50 копійок; право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказаний автомобіль припинити з моменту сплати вартості його частки.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що за час шлюбу з відповідачем за спільні кошти було придбано автомобіль марки «FIAT PUNTO», державний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску. Відповідач заперечує проти поділу вказаного майна в позасудовому порядку, у зв`язку з чим звернулась до суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23.12.2022 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом до суду.

Позивач просила проводити судовий розгляд без її участі.

05.01.2023 відповідачем подано заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги не визнав, оскільки все спільне набуте майно (техніка для дому), а також автомобіль ВАЗ-2107, 1986 р.в., він добровільно віддав позивачу.

Ухвалою суду від 20.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті.

23.03.2023 відповідачем подано заяву, в якій викладено його письмові пояснення. Зазначив, що вимоги позивача викладено некоректно, оскільки не можна одночасно робити поділ та стягувати компенсацію. У разі присудження компенсації слід припинити право власності позивача на автомобіль. Спірний автомобіль ним проданий 01.10.2022 під час перебування в шлюбі. Автомобіль був технічно несправний, потребував ремонту, мав значні технічні пошкодження, що і стало причиною передчасного продажу. Згоден на відшкодування половини вартості проданого автомобіля, а саме 2500,00 гривень. Також просив врахувати наявність кредитних зобов`язань, які виникли у сторін під час перебування у шлюбі. Було оформлено кредит на придбання та на ремонт автомобілю. До вказаної заяви відповідачем додано наступні докази: копію договору купівлі-продажу від 01.10.2022, копії договорів про надання споживчого кредиту від 13.04.2021 та від 13.07.2021, копію довідки про стан заборгованості за кредитними договорами від 21.03.2023. Також, просив розглядати справу без його участі.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог. Також, заперечив проти приєднання до матеріалів справи цих документів, просив повернути без розгляду вказану заяву разом з документами, долученими до неї.

Суд, керуючись положенням ч.3, 8, ст. 83, ст. 126 ЦПК України, ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 28.03.2023, постановленої без виходу до нарадчої кімнати, долучені до заяви відповідача від 23.03.2023 докази, а саме: копію договору купівлі-продажу від 01.10.2022, копії договорів про надання споживчого кредиту від 13.04.2021 та від 13.07.2021, копію довідки про стан заборгованості за кредитними договорами від 21.03.2023, повернув ОСОБА_2 без розгляду, оскільки докази відповідачем подано з порушенням строку (на стадії судового розгляду справи по суті), клопотання про поновлення пропущеного строку не заявлено, як і не зазначено про поважні причини неподання цих доказів у встановлений строк.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши обставини справи, а також докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

03.11.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що виконавчим комітетом Новоборівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області складено актовий запис №29 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 (а.сп.8).

Під час шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( копія свідоцтва про народження а.сп.9).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 зазначений власником транспортного засобу марки «FIAT PUNTO», державний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, дата реєстрації 22.04.2021 року (а.сп.10).

Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області, яка надана 22 березня 2023 року, станом на 30 квітня 2021 року за ОСОБА_2 був зареєстрований транспортний засіб марки «FIAT PUNTO», державний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, чорного кольору, який був перереєстрований на нового власника 01 жовтня 2022 року в територіальному сервісному центрі №8041.

На час розгляду справи, станом на 07.02.2023, ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля марки «FIAT PUNTO», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 151421,00 гривень. Вказане підтверджується звітом №230207/1-КТЗ про проведення незалежної оцінки по визначенню ринкової вартості зазначеного автомобілю, який підготовлено ФОП ОСОБА_4 за замовленням ОСОБА_1 (а.сп. 42-48).

За змістом позовної заяви, в редакції від 21.12.2022, шлюб між сторонами було розірвано 28.11.2022. Зазначене не спростовується відповідачем.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Судом встановлено, що автомобіль марки «FIAT PUNTO», державний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, був придбаний позивачем та відповідачем у період шлюбу. Відповідачем не оспорюється той факт, що спірний автомобіль є їхньою спільною сумісною власністю. Відтак, даний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності сторін та відноситься до неподільних речей. Більш того, як зазначив відповідач у заяві від 21.03.2023, він усвідомлює свій обов`язок сплати грошової компенсації, тому згоден на відшкодування половини вартості проданого автомобіля, а саме у розмірі 2500,00 гривень.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно звіту №230207/1-КТЗ про проведення незалежної оцінки по визначенню ринкової вартості автомобіля марки «FIAT PUNTO», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час розгляду справи ринкова вартість вказаного транспортного засобу складає 151421,00 гривень.

Доводи відповідача про те, що вартість спірного автомобіля відповідно до договору купівлі-продажу становила 5000,00 гривень, суд оцінює критично. Так, у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний врахувати дійсну його вартість. Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 07.04.2021 у справі №402/849/18.

Позивач вжив всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості автомобіля, тоді як відповідач у визначеному процесуальним законом порядку та в установлений строк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження ринкової вартості відчуженого ним транспортного засобу на час вирішення спору, а також не спростував визначену вартість автомобіля позивачем. Договірна ціна, за яку автомобіль продано відповідачем не може бути доказом, який відображає його дійсну вартість на момент продажу.

Отже, позивач виконав свій процесуальний обов`язок доказування - надав суду докази, що підтверджують середньостатистичну ринкову вартість подібного за своїми технічними характеристиками автомобіля.

Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його ринкової вартості, визначену відповідно до звіту №230207/1-КТЗ оцінки майна, за яким вартість транспортного засобу становить 151421,00 гривень.

Підтвердження платоспроможності відповідача законодавство України не вимагає. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам собою не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати.

Посилання відповідача на наявність кредитних зобов`язань, які виникли у сторін під час перебування у шлюбі та впливають на суму компенсації частки спільного майна подружжя, суд не враховує, оскільки вони не підтверджені належними і допустимими доказами.

З огляду на вищевикладене, підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «FIAT PUNTO», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 75710 гривень 50 копійок.

Щодо вимог про визнання права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях по частині та припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказаний автомобіль з моменту сплати вартості його частки, то в цій частині необхідно відмовити, оскільки на момент розгляду даної справи право власності на спірний автомобіль зареєстровано за іншою особою. Також, відповідачем не оспорювався той факт, що спірний автомобіль належав сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс2) вказала, що вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Крім того, ВП ВС констатувала, що внаслідок його виділення у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Тому окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 гривень.

Згідно з ч.7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Оскільки ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 09.02.2023 накладено арешт на автомобіль марки «FIAT PUNTO», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зважаючи на задоволення позовних вимог та відсутність клопотання про зняття арешту з вказаного майна, тому заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.

Керуючись статтями 76-80, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «FIAT PUNTO», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 75710 (сімдесят п`ять тисяч сімсот десять) гривень 50 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 10.04.2023.

Суддя А.М. Збаражський