Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря- Фареник А.О.,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального концерну «Центр комунального сервісу», треті особи: ОСОБА_3 , Комунальне підприємство компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» про розподіл особових рахунків та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач у жовтні 2022 року звернувся до суду з позовом і просить:

- поділити між ним та відповідачкою особові рахунки на оплату комунальних послуг;

- зобов`язати Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» відкрити його ім.»я та ім.»я відповідачки окремі особові рахунки на оплату комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 .

Посилається в позові на те, що перебував з відповідачкою в шлюбі, який був розірваний 17 січня 2018 року.

Під час шлюбу в 1991 році ними була придбана квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року за ним у порядку розподілу майна подружжя визнано право власності на частину квартири, інша частина квартири закріплена за відповідачкою.

Власником особового рахунку є відповідачка, а тому він не може сплачувати свою частину комунальних послуг, оскільки квитанції для оплати відповідачка йому не надає, а брати кошти на оплату від нього відмовляється.

Вирішувати дане питання в позасудовому порядку відповідачка відмовляється.

17 вересня 2022 року на його звернення відповідач - КК «Центр комунального сервісу» повідомив, що для розподілу рахунків власникам квартири необхідно надати певний перелік документів.

З урахуванням того, що згоди на це відповідачка не надає, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 27 жовтня 2022 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 04 листопада 2022 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками.

Відповідачам був наданий строк для надання відзиву.

З рекомендованих повідомлень вбачається, що відповідачі отримали копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 2022 року та 21 листопада 2022 року.

Конверти, який направлялися позивачу та третім особам повернулися до суду без вручення за закінченням терміну зберігання.

09 грудня 2022 року до суду надійшов відзив відповідача - КП`Центр комунального сервісу», яким останній проти позову заперечує.

Посилається на те, що співвласники квартири мають визначити порядок користування квартирою, визначитися з житловими кімнатами в користування та розподілити між собою права та обов`язки.

З урахуванням цього вважає, що права сторін, як співвласників квартири, з боку Концерну не порушувалися, оскільки позивачем обрано неправильний спосіб захисту.

Крім того, з точки зору ст.6 Закону України» Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання цих послуг є споживачі, управитель та виконавці цих послуг.

Концерн не є виконавцем житлово-комунальних послуг і такі ним до участі в справі не залучалися.

З урахуванням цього, просить у позові до Концерну відмовити, як до неналежного відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не подала, як і треті особи пояснень на позов.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожному гарантовано право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Непорушність права власності закріплено в ст. 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям.

30 серпня 1991 року на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого П`ятою Київською державною нотаріальною конторою, в шлюбі була придбана квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року за позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 визнано право власності на частину спірної квартири за кожним.

Право власності позивача на частину спірної квартири зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 02 січня 2022 року.

Відповідно до ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

В п.14 постанови Пленум Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року « Про судову практику у правах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Порядок надання житлово-комунальних послуг регулюється Законом України « Про житлово-комунальні послуги»

Суб`єкти правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг та виконавці комунальних послуг визначені ст.6 Закону.

Перелік житлово-комунальних послуг визначено в ст.5 Закону.

Порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі відсутності згоди щодо порядку внесення плати за надані послуги врегульовано в п.п.10.13 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 199 2 року.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З матеріалів справи вбачається, що сторони після визначення часток кожного з них у праві власності на квартиру питання про порядок користування квартирою та виділення конкретного житлового приміщення у користування не вирішували.

Відповідно до ст.ст. 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту циільних прав визначено в ч.2 ст.16 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

Відповідно до позиції Верховного суду, висловленої в постанові в справі № 939/1078/20З від 19 травня 2021 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту.

Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

У чисельних постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Виходячи з предмету спору сторін, суд вважає, що позивачем при зверненні до суду обраний неправильний спосіб захисту порушеного права.

Таким способом має бути визначення прядку користування квартирою, при якому кожен співвласник отримає в користування жиле приміщення відповідного розміру, що разом із відповідною часткою місць загального користування дасть можливість визначити розмір плати за надані житлово-комунальні послуги кожним співвласником.

Верховний Суд у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначив, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності повторного звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

З урахуванням цього, неправильно обраного позивачем способу захисту, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, в 321,322, 355, 356, 358, 360, 369 України, Законом України « Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 178, 223, 263-265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Комунального концерну «Центр комунального сервісу» про розподіл особових рахунків та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шереметьєва