ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м.Суми

Справа №950/1425/22

Номер провадження 22-ц/816/486/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

у присутності

представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Василець Сергія Олексійовича

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 19 січня 2023 року в складі судді Бакланова Р.В., ухваленого в м. Лебедин Сумської області, повне судове рішення складено 24 січня 2023 року,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі спадкоємця,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 24 червня 2010 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до умов укладеного Договору отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Станом на день його смерті кредитні кошти позичальником не повернуті, розмір заборгованості, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, становить 14516 грн 96 коп.

Спадкоємцем майна померлого є відповідачка по справі - ОСОБА_1 .

Посилаючись на вимоги статті 1282 ЦК України, згідно з якими спадкоємиця зобов`язана одноразовим платежем задовольнити вимоги кредитора спадкодавця, АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 24 червня 2010 року у розмірі 14516 грн 96 коп. та судовий збір у розмірі 2481 грн 00 коп.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 19 січня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позичальник своїм підписом у анкеті-заяві підтвердив згоду на те, що підписана ним анкета - заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис на вказаній заяві. Активація кредитної карти, активне користування кредитними коштами, їх повернення та сплата відсотків також, на переконання позивача, свідчить про укладення сторонами кредитного договору саме на запропонованих банком умовах.

Заявник стверджує, що сторони погодили у заяві: тип кредитної карти -«Універсальна, 55 днів», валюта гривня, базова процентна ставка 2,5% на місяць, порядок погашення заборгованості як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з карти клієнта.

Звертає увагу суду, що позивачем надані до суду допустимі та достатні докази того, що нарахування та стягнення відсотків з відповідача є правомірним, подані первинні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором підтверджують заявлений до стягнення розмір заборгованості.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, а подану апеляційну скаргу безпідставною, тому просить відмовити у її задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення представника відповідача адвоката Васильця С.О. проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 24 червня 2010 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 31).

У заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився та згоден з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку: www.privatbank.ua. Заявник зобов`язався виконувати Умови і правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Приват Банку.

У анкеті-заяві ОСОБА_2 виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна», бажаний кредитний ліміт зазначив 8000 грн (а.с. 31).

До позовної заяви банк додав також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, з яких не вбачається, що вони були підписані позичальником ОСОБА_2 (а.с. 32, 33-58).

24 червня 2010 року ОСОБА_2 отримав кредитну карту № НОМЕР_1 терміном дії 02/14, 12 листопада 2013 року отримав картку НОМЕР_2 терміном дії 10/17, 08 серпня 2015 року картку № НОМЕР_3 терміном дії 08/19, 15 травня 2017 року отримав картку № НОМЕР_4 терміном дії 05/21 (а.с. 59).

З наданої банком довідки за договором № б/н від 24 червня 2010 року вбачається, що стартом кредитного рахунку є 24 червня 2010 року, кредитний ліміт встановлений в сумі 5900 грн, який в подальшому неодноразово змінювався, та станом на 10 лютого 2020 року становив 15000 грн (а.с. 30).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 на дату його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 14516,96 грн і складається із заборгованості за простроченим тілом кредита (а.с.7 -14).

Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла його сестра ОСОБА_1 . Свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_2 видані спадкоємиці державним нотаріусом 10 вересня 2021 року (а.с. 103-106).

16 вересня 2021 року до Лебединської районної державної нотаріальної контори надійшла претензія кредитора АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою включити кредиторські вимоги банку до спадкової маси та повідомити спадкоємців про наявність заборгованості перед банком у розмірі 14516,96 грн (а.с. 107).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту укладання договору між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , погодження умов щодо суми, строку надання кредиту, розміру і порядку нарахування процентів, які мають сплачуватися за користування кредитними коштами, а також розміру штрафних санкцій, які можуть бути застосовані за порушення умов договору, тобто поданий позов є безпідставним та необґрунтованим.

Проте колегія суддів не може погодитися в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла його сестра ОСОБА_1 . 10 вересня 2021 року спадкоємиця отримала Свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_2 (а.с. 103-106).

Частиною 2 статті 1281 ЦК України встановлено, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

АТ КБ «ПриватБанк» дотримався зазначених вимог закону та звернувся до нотаріуса з претензією кредитора 16 вересня 2021 року, тобто не пізніше шести місяців з дня одержання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину.

Стаття 1282 ЦК України передбачає обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Надані позивачем Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Таким чином, установивши обставини того, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку», які містяться в матеріалах даної справи не підписані ОСОБА_2 , колегія суддів погоджується, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору.

При цьому на підтвердження факту укладання договору між банком та ОСОБА_2 позивачем надана анкета-заява позичальника від 24 червня 2010 року, довідка про отримані ним кредитні картки за договором від 24 червня 2010 року, виписка за договором за період з 24 червня 2010 року по 08 лютого 2022 року, яка містить повні відомості про рух коштів на кредитній картці та свідчить про активне користування кредитними коштами, наданими банком на підставі договору, укладеного сторонами 24 червня 2010 року, а також вчинення позичальником дій з повернення суми кредиту (а.с. 31, 59, 15-29).

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те що позивачем не доведено факту укладання договору з ОСОБА_2 є таким, що спростовується наявними у справі матеріалами. Кредитні правовідносини між кредитором АТ КБ «ПриватБанк» та позичальником ОСОБА_2 виникли на підставі договору від 24 червня 2010 року.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами склалися договірні відносини щодо надання банківського кредиту саме на заявлених банком умовах, зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, їх розміру, можливості одностороннього підвищення відсоткової ставки, можливості погашення заборгованості за відсотками за рахунок тіла кредиту, та узгодження розміру неустойки за порушення виконання умов кредитного договору.

Крім того, з виписки по кредитному рахунку та розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що неодноразово за рахунок тіла кредиту здійснювалося погашення процентів за користування кредитом, а також неустойки, що прямо порушує вимоги ст. 1049 ЦК України.

Встановлено, що з 30 липня 2010 року по 01 листопада 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» без достатньої правової підстави погасило за рахунок тіла кредиту відсотки та неустойку на загальну суму 23441,81 грн (а.с. 15-29).

За таких обставин, витрати ОСОБА_2 по кредиту за виключенням безпідставно погашених за рахунок тіла кредиту відсотків та неустойки становлять 225205,70 грн (248647,51 грн - 23441,81 грн) (а.с. 15-29).

Враховуючи, що на погашення заборгованості позичальником були внесені 234130,55 грн, колегія суддів дійшла висновку про те, що на момент смерті ОСОБА_2 не мав заборгованості перед банком за тілом кредиту, отриманого на підставі договору від 24 червня 2010 року.

Тобто зобов`язання з повернення тіла кредиту за кредитним договором, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 24 червня 2010 року не увійшли до складу спадщини після смерті позичальника, а отже вимоги банку до спадкоємиці є безпідставними.

За змістом п.п.3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є , зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на зазначене на підставі п.п.3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову банку, з зазначенням, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав, викладених в даній постанові.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 19 січня 2023 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, мотивувальну частину рішення викласти в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає .

Повне судове рішення складено 9 травня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко