Дата документу 16.08.2023 Справа № 317/105/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/105/23
Провадження №22-ц/807/1511/23
Головуючий в 1-й інстанції Боєв Є.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Левицької Юлії Василівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2023 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (надалі Управління, позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 надміру виплачені кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї в сумі 34 881,54 грн. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначав, що 22.07.2021 відповідач звернулася до Управління із заявою призначення державної допомоги малозабезпеченим сім`ям. На підставі поданої заяви Управлінням прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.07.2021 по 31.12.2021. Надалі, 13.01.2022, відповідач звернулася до Управління із заявою та документами для призначення їй державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, на підставі яких Управління призначало вищезазначену допомогу. 21.03.2022 Управленням видано розпорядження на продовження строку виплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.03.2022 по 30.04.2022. В усіх деклараціях про доходи та майновий стан, які відповідач подавала одночасно із заявами для призначення допомоги при зверненні до Управління, ОСОБА_1 зазначала, що витрат, здійснених протягом 12 місяців перед зверненням на придбання автомобіля, транспортного засобу (механізму) немає. В рамках проведення Міністерством соціальної політики України перевірки правильності надання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, Управлінням було здійснено верифікацію особових справ одержувачів зазначеної соціальної допомоги. За результатами верифікації особової справи ОСОБА_1 було встановлено, що Відповідач здійснила купівлю транспортного засобу на суму, яка на дату купівлі, оплати перевищує 50 тис. гривень. Дата реєстрації транспортного засобу 12.10.2021, марка транспортного засобу: «OPEL», рік випуску: 2002. На підставі отриманих даних працівниками позивача було прийнято рішення щодо раніше призначеній ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та здійснено розрахунок надміру виплачених коштів допомоги в сумі 34 881,62 грн. 09.08.2022 Управління повідомило ОСОБА_1 про виникнення надміру виплаченої суми допомоги у зв`язку з тим, що нею було подано недостовірні відомості або приховано інформацію про доходи, а також про необхідність її повернення до бюджету. Також Управління зазначало, що у разі неповернення переплати в добровільному порядку, буде вимушене звертатись до суду з позовом про примусове стягнення заборгованості.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2023 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області виплачені кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в сумі 17 752,16 грн. (сімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят дві гривні 16 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області судовий збір в сумі 1262,65 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Левицької Юлії Василівни подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог позову повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідачка у справі не мала умислу на приховування інформації, щодо придбання транспортного засобу. Крім того, декларуванню підлягає транспортний засіб з дати випуску якого минуло менше ніж 15 років, а придбаний відповідачкою автомобіль 2002 року випуску.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2023 року це 268400,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 грн. (2684,00 грн. Х 100 = 268 400 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 22.07.2021 звернулася до Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (а.с. 8-10).

Рішенням позивача за № 11665 родині ОСОБА_1 призначено державну соціальну допомогу за період з 01.07.2021 по 31.12.2021 у розмірі 8253,38 грн. (а.с. 17).

Розпорядженням на перерахунок державної соціальної допомоги встановлено, що розмір допомоги до 31.12.2021 становить 8253,38 грн., з наступного періоду 8876,08 грн. (а.с. 18).

У жовтні 2021 року відповідач придбав транспортний засіб, OPEL ZAFIRA, бувший у користуванні, вартість якого становить 59 645,70 грн., витрати на митне оформлення складають 21 861,23 грн., що підтверджується відповіддю Чернігівської митниці Державної митної служби України, митними деклараціями UA 102180/2021/008317, UA 102180/2021/008245.

12.10.2021 вказаний автомобіль зареєстрований на ім`я відповідача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

13.01.2022 ОСОБА_1 повторно звернулася до Управління із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. До заяви долучила Декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги (а.с. 19-24).

У розділі ІV Декларації «Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку та перебувають у власності або володінні членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей)» відповідачка зазначила про відсутність транспортних засобів.

У розділі VІІ Декларації «Відомості про витрати, здійснені протягом 12 місяців перед зверненням» ОСОБА_1 зазначила про відсутність таких витрат, у тому числі на придбання транспортних засобів.

Позивачем надано розпорядження про продовження строку виплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Установлено допомогу в розмірі 8876,08 грн. (а.с. 25).

Розпорядженням від 07.07.2022 визначено, що за результатами верифікації встановлено, що переплата за період з 01.11.2021 по 31.12.2021 складає в сумі 17 129,46 грн., за період з 01.03.2021 по 30.04.2022 17 752,16 грн.

На підставі розпорядження за результатами верифікації прийнято рішення про припинення нарахування і здійснення державної виплати відповідачу, визначено що підлягають поверненню 34 881,62 грн. отримані ОСОБА_1 у період з 01.11.2021 по 30.04.2022 (а.с. 27).

Суми надміру виплаченої державної соціальної допомоги відповідач не повернула.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяла недобросовісно, а саме, після придбання транспортного засобу вартістю, що перевищує 50 000 грн., не маючи відповідно до п.п. (2) п. 10 Порядку права на отримання державної допомоги малозабезпеченим сім`ям протягом 12 місяців, умисно вказала у Декларації від 13.01.2022 неправдиві відомості про відсутність у її власності автомобіля та не зазначила витрати на його придбання. Відтак судом встановлено, що відповідач безпідставно отримала державну соціальну допомогу за період з січня 2022 року по квітень 2022 року. Отримання же відповідачем допомоги за листопад - грудень 2021 року не суперечить вимогам Порядку, адже виплата за цей період здійснювалася за заявою ОСОБА_1 до Управління від 22.07.2021, а подана разом із заявою Декларація не містила недостовірних відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на отримання державної допомоги. За наведеного позов підлягає задоволенню частково, а з ОСОБА_1 підлягає стягненню отримана допомога за березень - квітень 2022 року у розмірі 8876,08 на місяць, у сумі 17 752,16 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Умови призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям визначаються ЗУ «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», Порядком про призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим постановою КМУ від 24.02.2003 року № 250. Останній нормативний акт регулює і порядок припинення виплати такої допомоги.

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад міст обласного значення, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за зареєстрованим місцем проживання або місцем проживання уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї.

За пунктом 5 Порядку для призначення державної соціальної допомоги уповноважений представник малозабезпеченої сім`ї подає, зокрема: заяву, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики; декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - Декларація).

Відповідно до п.п. (2) п. 10 Порядку державна соціальна допомога не призначається, якщо особи, які входять до складу малозабезпеченої сім`ї, протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням державної соціальної допомоги здійснили купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатили (одноразово) будь-які послуги (крім медичних, освітніх та житлово-комунальних згідно із соціальною нормою житла та соціальними нормативами житлово-комунального обслуговування) на суму, яка на дату купівлі, оплати перевищує 50 тис. гривень.

Згідно з п. 16 Порядку виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється якщо малозабезпеченою сім`єю подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на отримання державної соціальної допомоги та на визначення її розміру, або встановлено фактичну зайнятість особи, що приносить дохід (винагороду), без оформлення, реєстрації в установленому законодавством порядку, з місяця, що настає за місяцем, у якому виявлено порушення. В такому разі на наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця, в якому виявлено порушення.

Придбання транспортного засобу вартістю, що перевищує 50 тис. грн., подання недостовірних даних у Декларації щодо відсутності у власності Відповідачки транспортного засобу та незазначення витрат на придбання автомобіля є підставою для припинення виплат допомоги, призначеної за заявою ОСОБА_1 від 13.01.2022.

Сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії є майном, збереженим без достатньої правової підстави. А тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи глави 83 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Колегія суддів апеляційного суду, погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що відповідач діяла недобросовісно, вказавши в Декларації від 13.01.2022 неправдиві відомості про відсутність у її власності автомобіля та не зазначила витрати на його придбання, а тому відповідач безпідставно отримала державну соціальну допомогу за період з січня 2022 року по квітень 2022 року, яка підлягає поверненню шляхом стягнення суми за судовим рішенням.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Левицької Юлії Василівни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 16 серпня 2023 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков