ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/541/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/4761/22 Категорія: 305010300 Довготько Т.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

За участю секретаря Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі - Держава Україна в особі ДКС України;

третя особа - Уманське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_1

розглянувши в м. Черкаси у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2023 року, постановлене під головуванням судді Довготько Т.М. у приміщенні Христинівського районного суду Черкаської області 27.02.2023 року, повний текст рішення складений 27.02.2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа - Уманське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

06.12.2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа - Уманське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування пред?явлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 01.11.2021 року вона звернулася до Уманського РУП ГУНП в Черкаській області з інформаційним запитом.

В п`ятиденний строк, визначений ст. 20 Закону України «Про публічну інформацію» відповідь не надано.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року в адміністративній справі № 705/5192/21 визнано протиправною бездіяльність Уманського РУП ГУНП в Черкаській області щодо не направлення ОСОБА_1 листа від 08.11.2021 року № 12272/22 у відповідь на запит на інформацію від 01.11.2021 року та зобов`язано Уманський РУП ГУНП в Черкаській області направити ОСОБА_1 лист від 08.11.2021 року № 12272/22 у відповідь на запит на інформацію від 01.11.2021 року.

Позивач вважає, що своїми діями відповідач завдав моральної шкоди у виді моральних страждань, які полягають у відсутності належного та своєчасного реагування відповідача на запит, необхідності звертатись до суду із заявами, внаслідок чого змінено плин її життя, що змушує значну частину часу витрачати на захист своїх інтересів як перед відповідачем так і перед судом, протиправні дії відповідача в частині неналежного розгляду звернення, викликають психічне напруження у зв`язку з очікуванням відповіді, розчарування в діяльності державного органу, тривалому погіршення самопочуття викликане тривогою, занепокоєнням, стресом, відчуттям несправедливості, внаслідок тривалої бездіяльності відповідача.

05.11.2021 року останній день строку надання відповіді на інформаційний запит від 01.11.2021 року, проте відповідь на запит не було надано навіть в день вступу рішення від 10.05.2022 року в законну силу 10.06.2022 року, тобто більше 7 місяців.

Рішення суду набрало законної сили в червні 2022 року, тому позивач вказує, що нею витрачено 7 місяців часу на захист своїх прав в судовому порядку, розмір моральної шкоди за 7 місяців позивач оцінює у 28 000 грн., з розрахунку за кожен місяць порушеного права по 4000 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на її користь - 28 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 27.02.2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа - Уманське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що згідно правових висновків, викладених у постанові ВС КЦС у справі № 346/5428/17 від 10.11.2021 року належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави є не орган казначейства, а держава Україна.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ДКС України, як орган наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у даній справі є органом, через який держава бере участь у справі, як сторона.

ОСОБА_1 вважає, що позиція суду першої інстанції є помилковою та свідчить про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що є безумовною підставою для скасування рішення, оскільки скаржником вірно вказано належного відповідача у даній категорії спорів, а саме: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27.02.2023 року та ухвалити нове рішення.

13 квітня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ДКС України Яроша С.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві вказується, що оскільки позивач вимагає відшкодування шкоди за дії, вчинені працівниками органів Національної поліції Черкаської області, відповідно зазначений орган повинен бути залучений у справі у якості співвідповідача.

Зокрема, представник ДКС України С.В. Ярош вважає, що позивачем не доведено факт наявності шкоди, а також її виникнення внаслідок дій працівників органів Національної поліції та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та відповідними діями працівників органів Національної поліції.

У відзиві представник звертає увагу, що прийняття судом адміністративної юрисдикції рішення на користь позивача, є достатнім для відновлення його порушених прав і відповідно - достатнім для відшкодування шкоди, оскільки порушення органами державної влади прав та законних інтересів громадян не завжди має обов`язковий наслідок у відшкодування на їх користь шкоди у вигляді грошових коштів.

Зазначене узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 року у справі «Перна проти Італії» від 19.04.2005 року, у справі «Назарчук проти України» від 09.02.2007 року у справі «Білуха проти України» у яких визначено, що сам по собі факт визнання порушення становить достатню справедливу сатисфакцію.

З огляду на вищезазначене, ДКС України вважає, що позивачем не доведено завдання їй моральної шкоди, яку оцінено в сумі 28 000 грн.

У відзиві представник ДКС України С.В Ярош просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27.02.2023 року залишити без змін.

Сторони повідомлені про дату, час, місце розгляду справи апеляційним судом, що підтверджується даними судових повісток про вручення, які повернулись на адресу суду.

02 травня 2023 року від представника Державної казначейської служби України надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Сторони у судове засідання не з?явились, що не перешкоджає розгляду справи, згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, оскільки сторони належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, а тому суд першої інстанції, враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у даній справі через відповідний орган, органи) державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди), проте, у даній справі Державна казначейська служба України, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює лише списання коштів з державного бюджету, є єдиним відповідачем, вказаним позивачем.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.11.2021 року позивач звернулася до Уманського РУП ГУНП в Черкаській області з інформаційним запитом, в якому просила: надати інформацію про виконання ухвали суду від 22.10.2021; надати належним чином оформлений витяг з ЄРДР; запитувану інформацію надати не пізніше 48 годин з дня отримання запиту на е-адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки на вказаний інформаційний запит позивач ОСОБА_1 відповіді не отримала, то вона звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду із позовом до Уманського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року, визнано протиправною бездіяльність Уманського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо не направлення ОСОБА_1 листа від 08.11.2021 № 12272/22 у відповідь на запит на інформацію від 01.11.2021 року.

Зобов`язано Уманське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області направити ОСОБА_1 лист від 08.11.2021 року № 12272/22 у відповідь на запит на інформацію від 01.11.2021 року.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , звертаючись в суд з даним позовом, посилається в обґрунтування позовних вимог на те, що безпосередньо Уманське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області завдало їй моральної шкоди у зв`язку з не наданням їй відповіді на запит.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач.

Із матеріалів справи та безпосередньо з позовної заяви вбачається, що відповідачем позиач ОСОБА_1 визначила Державу Україну в особі Державної казначейської служби України, а третьою особою вказала Уманське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини особи.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Слід звернути увагу на те, що причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги.

Об`єктивний причинний зв`язок, як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи відповідно ст.76 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, встановивши, що позивач не довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди безпосередньо Державою України в особі ДКС України (відповідачем), причинний зв`язок між зазначеними обставинами та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу на тому, що відповідач - це особа, яка, як вважає позивач, або відповідного право - уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, такі висновки Великої Палати Верховного Суду вказані у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права, звернення з позовом до неналежних відповідачів в певних випадках є підставою для відмови в позові.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд може притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Розглядаючи справу, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, і саме за такого суб`єктного складу учасників справи відкрито провадження у справі та здійснено розгляд справи.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що Державна казначейська служба України, не порушувала права позивача, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року не була зобов?язана надати відповідь на запит чи таке подібне, тому не може бути одноособовим відповідачем у справі, без залучення інших співвідповідачів у справі.

Проте, Державна казначейська служба України відповідно до законодавства є органом, який здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, тому може бути співвідповідачем поряд із відповідним державним органом, який не вказаний позивачем.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача.

Слід зауважити, що суд не наділений повноваженнями проводити залучення до участі у справі співвідповідача за власною ініціативою за відсутності клопотання позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотань або заяв залучення до участі у справі співвідповідачем Уманське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, як вважає ОСОБА_1 , що ним завдано моральної шкоди, матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки позов подано до неналежного відповідача та позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, внаслідок діяльності посадових осіб.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача, та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

Отже, доводи апеляційної скарги, колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду позовної заяви, неправильного застосування норм матеріального права, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено повністю, оскільки доводи апеляційної скарги не містять доказів порушення вимог закону судом першої інстанції, які б давали підстави для скасування рішення суду та задоволення вимог скаржника.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що в процесі судового розгляду не знайшли свого підтвердження факти порушення прав позивача, які підлягають судовому захисту, а тому заявлені вимоги не є обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення судом.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нелюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов?язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції за доводів апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, залишивши без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, то судовий збір за подання апеляційної скарги компенсується за рахунок Держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 08 .05 2023 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко