П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2023 року м. Київ

Справа №759/8860/21

Провадження № 22-ц/824/10772/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 09 серпня 2023 року

Повний текст постанови складено 10 серпня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківська та встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 , третя особа - Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківська та встановлення способу участі батька

у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Позов мотивований тим, що 16 серпня 2008 року між сторонами був укладений шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син - ОСОБА_5

12 березня 2013 року шлюб між сторонами розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 2608/20130/12.

Після розлучення позивач та відповідач ще деякий час проживали разом, продовжували вести спільне господарство до 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача та відповідача народилася донька - ОСОБА_6 .

У зв`язку з тим, що під час народження доньки, позивач перебував за межами

м. Києва, запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень було зроблено зі слів відповідача.

ОСОБА_1 вказував, що приймає участь у житті обох дітей, з того часу, як він не перебуває у стосунках з відповідачем, цікавиться моральним та фізичним станом дітей, надсилає кошти для утримання дітей на особовий рахунок відповідача. Зазначав, що є батьком дитини, про те відповідач від добровільного визнання батьківства відмовилась. Відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Така ситуація не відповідає інтересам дитини, якій потрібно регулярне спілкування з батьком.

ОСОБА_1 просив визнати факт його батьківства щодо ОСОБА_6 ; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні

з дитиною та визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом встановлення днів зустрічі з правом прогулянок по місту, відвідування дитячих розважальних закладів, не порушуючи при цьому режиму дня дитини, а саме: щотижня з 10 год. 00 хв. суботи до

10 год. 00 хв. неділі за місцем зареєстрованого та фактичного проживання батька; спілкування та зустрічі батька з дитиною за місцем проживання батька протягом всього дня у святкові дні: день народження дитини (20 липня), Новий Рік (з 31 грудня по

01 січня). Різдво Христове (07 січня), Пасха (Великдень), у кожен непарний рік; у період осінніх, зимових, весняних, літніх канікул - 50 % канікулярного періоду; у будь-який інший час, день чи період року за бажанням дитини та за домовленістю з матір`ю дитини.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківська та встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2022 року клопотання представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 про призначення судово-медичної генетичної експертизи у справі за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 , третя особа - Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківська та встановлення способу участі батька

у вихованні та спілкуванні з дитиною задоволено.

Призначено по справі судово-медичну генетичну експертизу, проведення якої доручити експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи.

На вирішення експертизи поставлено наступне питання: чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_6 .

Провадження у справі до отримання висновку експертизи зупинено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківська та встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні

з дитиною. Призначити судове засідання по справі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа - Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківська та встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною задоволено частково.

Визнано факт батьківства ОСОБА_1 щодо ОСОБА_6 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що системне та неодноразове ухилення відповідача від проведення судово-медичної генетичної експертизи шляхом нез`явлення її до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів та нез`явлення в судові засідання свідчить про її небажання отримати висновки щодо походження дитини та дає суду можливість визнати факт, який вона заперечує, та підстави встановити походження дитини від позивача, виходячи з інтересів дитини. Суд також врахував психологічне значення для дитини рішення суду про визнання батьківства, оскільки завдяки цьому рішенню дитина одержує можливість реалізувати своє природне право знати свого батька. Завдяки йому утверджується природний обов`язок батька турбуватися про своїх нащадків.

Заявлена позивачем вимога про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дитиною

є передчасною і не може бути вирішена одночасно із вимогою про визнання батьківства, так як суд не здійснює захист прав, які на час звернення до суду порушені не були, оскільки юридичний статус батька позивач набуде лише після набрання даного рішення суду законної сили.

30 травня 2023 року ОСОБА_2 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року в частині задоволеної позовної вимоги про визнання факту батьківства.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка була обізнана про призначення судової експертизи, про існування відповідної ухвали суду і про час та місце проведення експертизи. Відповідачка не отримувала повісток про судове засідання на якому вирішувалось питання про призначення експертизи, на судове засідання, де вирішувалось питання закриття підготовчого судового засідання на розгляд справи по суті. Заявник вказує, що доданих доказів на підтвердження аргументів, наведених у позовній заяві, позивачем на надано, а тому висновок суду про підтвердження факту батьківства є передчасний.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 30травня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківська та встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Витребувано із Святошинського районного суду м. Києва матеріали справи

№ 759/8860/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківська та встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

15 червня 2023 року матеріали справи № 759/8860/21надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від21червня2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Бабенко Я.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги та зазначила, судом першої інстанції не було порушено процесуальних норм та норм матеріального права, було враховано усі обставини та доводи позивача, а також враховано інтереси дитини, досліджено докази і прийнято законне та справедливе рішення. Доводи відповідачки щодо порушень процесуального права є маніпулятивними та неправдивими, відповідач не дотримувалась процесуальних обов`язків та свдомо ігнорувала весь хід справи на всіх етапах судового розгляду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Бабенко Я.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, до суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа - Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції надала до суду заяву, в якій просила розглядати справи за відсутності представника відділу.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_9 та представника третьої особи Оболонського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року оскаржується в часині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання батьківська.

В іншій частині рішення святошинського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року не оскаржується, а тому відповідно до частини першої статі 367 ЦПК України, справа в цій частині не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що 16 серпня 2008 року між сторонами був укладений шлюб, який розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2013 року

у справі № 2608/20130/12.

За час перебування у шлюбі, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Київ народилась ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21 липня 2017 року виданого Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, де зазначено матір`ю дитини - ОСОБА_2 , а батьком дитини - ОСОБА_1 .

Державна реєстрація народження дитини ОСОБА_6 була проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою, що не заперечує і відповідач, зазначаючи дані обставини у відповіді на відзив.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2022 року призначено по справі судово-медичну генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи.

На вирішення експертизи поставлено наступне питання: чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_6 .

Згідно повідомлення про неможливість проведення експертизи згідно ухвали суду від 05 липня 2022 року, ОСОБА_2 на неодноразові призначення дати відбору зразків крові не з`явилась, що унеможливило проведення експертизи (а. с. 166).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права вказують на наявність підстав для обов`язкового скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Порядок виклику та вручення судових повісток визначено у статтях 128, 130 ЦПК України.

Частиною другою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з частиною п`ятою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня

2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

04 травня 2023 року суд першої інстанції розглянув справу за відсутності

ОСОБА_2 .

Матеріали справи не містять доказів про повідомлення ОСОБА_2 про судове засідання, призначене на 04 травня 2023 року.

З матеріалів справи установлено, що кореспонденція, яка адресована ОСОБА_2 , в якій містилась судова повістка про призначення справи на 04 травня 2023 року, повернута до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 200).

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що відповідач ОСОБА_2 була обізнана про розгляд справи в суді, подавала заперечення на позовну заяву, на клопотання щодо призначення судово-медичної генетичної експертизи, а тому колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_9 свідомо ігнорувала виклики суду як в судові засідання так і виклики до експертної установи, зловживаючи своїми процесуальними правами. Слід також зазначити, що відповідачем ОСОБА_9 до апеляційного суду подано клопотання про розгляд справи за її відсутності що свідчить про її небажання надавати ті чи інші докази щодо спростування доводів позовних вимог позивача ОСОБА_7 .

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положеньЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у справі призначалась судово-генетична експертиза для встановлення біологічного батьківства позивача, проте ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_6 не з`являлися для забору біологічних зразків для проведення судово-генетичної експертизи, що унеможливило її проведення і це свідчить про їх ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Нез`явлення відповідачки разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про оспорювання батьківства.

При цьому судом першої інстанції вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судово-генетичної експертизи та забезпечення участі відповідача разом із дитиною у її проведенні.

Відповідач не довела наявність поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом із дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків її та дитини. Вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали апеляційному суду можливість визнати факт та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від позивача (стаття 109 ЦПК України).

Визнання позивача батьком малолітньої дитини ОСОБА_6 відповідає інтересам малолітньої дитини. Негативних наслідків для дитини судом апеляційної інстанції не встановлено.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду

від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження

№ 61-18333св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 277/836/16-ц, (провадження № 61-48029св18) та від 08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21 (провадження № 61-564св23). Ця правова позиція є незмінною.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання батьківства.

Аргументи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від

18 липня 2006 року).

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Святошинського районного суду

м. Києва від 04 травня 2023 року - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині немає.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін, розподіл судових витрат у зв?язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до статті 141 ЦПК України Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна