Справа № 214/5088/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 березня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , через представника адвоката Ямкового В.І., звернулися до суду з позовом, в якому просили: визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/3 частину нежилого приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,9 кв.м., торговою площею 29,7 кв.м.; визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/3 частину нежилого приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,9 кв.м., торговою площею 29,7 кв.м.; визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/3 частину нежилого приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,9 кв.м., торговою площею 29,7 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належала їй на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 20.05.1997 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням № С-659 від 14.05.1997 р. та переобладнаної відповідно до Акту Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 11.12.1997 р.

В обґрунтування позову зазначено наступне. Позивачам разом з ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 20.05.1997 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, зареєстрованого Криворізьким бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 138П-370-370, належала двокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,9 кв.м, житловою площею 29,7 кв.м.

Користуючись правами щодо розпорядження своїм майно на власний розсуд, позивачі, як співвласники разом зі ОСОБА_5 в 1997 р. вирішили переобладнати належну їм спірну квартиру в нежиле приміщення, для чого 27.05.1997 р. ОСОБА_1 , як власником спірної квартири, що діяв за згодою інших співвласників, в Криворізькому комплексному відділі Державного науково-дослідного і проектно-вишукувального інституту «НДІПроектреконструкція» було замовлено проектну документацію, а саме технічний висновок щодо можливості переобладнання зазначеної квартири в приміщення продовольчого магазину згідно з планом перебудови та отримано відповідні дозволи на її переобладнання.

На підставі цього, рішенням Саксаганської районної ради народних депутатів міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.1997 року за №383 «Про перебудову квартири АДРЕСА_2 », ОСОБА_6 , як співвласнику, було надано дозвіл на перебудову вищевказаної квартири під магазин згідно затвердженого проекту та здати квартиру після перебудови в експлуатацію районній комісії.

На виконання вказаного рішення, позивачами, спільно зі ОСОБА_6 , було здійснено перебудову спірної квартири та підготовлено її до введення в експлуатацію Державній технічній комісії, створеній на підставі розпорядження виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 15.04.1997 р. № 248/1-р «Про створення Державної технічної комісії».

11.12.1997 р. Державною технічною комісією для прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, господарських та побутових споруд по м. Кривому Рогу Саксаганського району, було складено Акт про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації щодо квартири АДРЕСА_2 , яким встановлено, що державній комісії пред`явлений закінчений будівництвом об`єкт - переобладнання квартири з метою експлуатації під продовольчий магазин, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який збудований згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт, виданим Управлінням архітектури і містобудування від 11.11.1997 № 107. На підставі викладеного Державною технічною комісією було вирішено, що об`єкт - переобладнання квартири з метою експлуатації під продовольчий магазин, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - готовий до введення в експлуатацію, а складений комісією акт може служити основою для реєстрування у відповідних органах об`єкта, як колективної або приватної власності юридичних і фізичних осіб, а також у державних органах статистики.

Таким чином, позивачами відповідно до вимог законодавства, діючого на момент здійснення реконструкції спірної квартири та переобладнання її в нежиле приміщення продовольчого магазину, було введено її в експлуатацію як завершений будівництвом (реконструкцією) об`єкт нерухомого майна нежиле приміщення продовольчого магазину загальною площею - 42,9 кв.м., торгова площа 29,7 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно чинних на момент введення спірного приміщення в експлуатацію Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку) підлягали державній реєстрації, а оформлення права власності на вказані об`єкти нерухомого майна проводилось з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна при наявності акта державної комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію.

Отже, право власності позивачів на спірне нежиле приміщення після реконструкції та перепланування квартири підлягало подальшому оформленню шляхом видачі свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Проте співвласниками не було зареєстровано речове право на вказане нежиле приміщення як нерухоме майно відповідно до законодавства, що діяло на момент здачі в експлуатацію, а в подальшому це стало неможливим, оскільки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що унеможливило звернення за державною реєстрацією права власності на спірне нерухоме майно відповідно до діючого порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за відсутності одного зі співвласників.

Однак, оскільки однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно відповідно до чинного законодавства є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно, позивачі звернулися за визнанням свого права власності на спірне нежитлове приміщення в судовому порядку з метою його подальшої реєстрації.

При цьому оскільки інше не було встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду, частки кожного зі співвласників в спірному нежилому приміщенні є рівними і становлять по 1/3 частині, позивачі вважали, що вказане право власності підлягає визнанню за ними за кожним на 1/3 частину нежилого приміщення.

Також позивач ОСОБА_1 пред`явив вимоги про визнання права власності в порядку спадкування, вважаючи, що визнанню за ним в порядку спадкування законом право власності на 1/3 частину нежилого приміщення, належного ОСОБА_3 , після її смерті, вказавши в обґрунтування наведених позовних вимог, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 доводилася йому матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 та свідоцтвом про народження позивача, де в графі «мати» вказана ОСОБА_6 . А факт зміни ОСОБА_3 прізвища зі ОСОБА_7 на ОСОБА_8 внаслідок укладення шлюбу з ОСОБА_9 , підтверджується свідоцтвом про одруження.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з вказаної 1/3 частини спірної двокімнатної квартири, переобладнаної в нежиле приміщення продовольчого магазину. За відсутності заповіту ОСОБА_3 , позивач, як син померлої, є єдиним її спадкоємцем першої черги за законом, у зв`язку з чим 28.03.2017 р. звернувся з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Чорної Оксани Сергіївни, якою було заведено спадкову справу. Проте, 15.12.2021 р. ОСОБА_1 , звернувшись з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Чорної О.С., якою йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а саме на частку в праві спільної сумісної власності на нерухоме майно магазин, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим що у спадкоємця відсутній документ, що підтверджує право власності та реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно - нежитлове приміщення магазину продовольчих товарів.

Враховуючи неможливість позивачів самостійно отримати правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на спірне нерухоме майно та відмову приватного нотаріуса у вчиненні нотаріальної у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_3 , позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності на перероблену річ та в порядку спадкування за законом, вважаючи такий спосіб захисту їх законних прав та інтересів належним та ефективним, та виходячи з рівності часток кожного зі співвласників в спірному приміщенні, які становлять по 1/3 частині, просили визнати за ними право власності за кожним на спадщину на 1/3 частину спірного нежилого приміщення, а за ОСОБА_1 також право власності на 1/3 частину спірного нежилого приміщення в порядку спадкування за законом.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачів подав заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивачів, ухвалити рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу за її відсутності, покладаючись щодо вирішення справи по суті на розсуд суду.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 19), витяг про реєстрації у Спадковому реєстрі (а.с.20), свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (а.с. 21), свідоцтво про одруження ОСОБА_10 (а.с. 22), свідоцтво про народження ОСОБА_1 (а.с. 23), висновок про вартість об`єкта оцінки (а.с. 24-35), рішення виконавчого комітету Саксаганської районної Ради народних депутатів міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.1997 р. № 383 (а.с. 36), свідоцтво про право власності на житло (а.с. 37), розпорядження Виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 15.04.1997 р. № 248/1-о (а.с.38-39), акт Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації (а.с. 40), технічний висновок (а.с. 41-55), технічний паспорт, складений ТОВ «Макспроект» (а.с. 57-61), копія спадкової справи (а.с. 84-125).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно з якою предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, суд вважає належними доказами копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 20.05.1997 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням № С-659 від 14.05.1997 р., зареєстрованого Криворізьким бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 138П-370-370; Розпорядження Виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 15.04.1997 р. № 248/1-о «Про створення державної технічної комісії»; рішення Виконавчого комітету Саксаганської районної Ради народних депутатів міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.1997 р. № 383 «Про перебудову квартири АДРЕСА_2 »; Акту Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації; Технічного висновку Державного науково - дослідного і проектно - вишукувального інституту «НДПІпроект-реконструкція»; техпаспорту на приміщення, Висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_11 , оскільки вони підтверджують факт належності позивачам та ОСОБА_3 спірного нерухомого майна, правомірності його реконструкції, введення його в експлуатацію після завершення будівництва та відповідність переобладнаного нежилого приміщення вимогам органів Державного архітектурно-будівельного контролю, Державного санітарно-епідеміологічного, пожежного нагляду та органів Держнаглядохоронпраці при будівництві.

Суд також вважає належними доказами копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , свідоцтва про одруження ОСОБА_12 , свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , в т.ч. Витягу про реєстрації у Спадковому реєстрі, постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки вони підтверджують факт смерті ОСОБА_3 , відкриття спадщини, заведення спадкової справи та підстави спадкування за законом позивачем ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_3 .

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_13 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 20.05.1997 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням № С-659 від 14.05.1997 р., зареєстрованого Криворізьким бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 138П-370-370, належала двокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,9 кв.м, житловою площею 29,7 кв.м.

27.05.1997 р. ОСОБА_1 , як співвласником спірної квартири, що діяв за згодою інших співвласників, в Криворізькому комплексному відділі Державного науково-дослідного і проектно-вишукувального інституту «НДІПроектреконструкція» було замовлено проектну документацію та отримано Технічний висновок щодо можливості переобладнання зазначеної квартири в приміщення продовольчого магазину згідно з планом перебудови та отримано відповідні дозволи на переобладнання.

Рішенням Саксаганської районної ради народних депутатів міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.1997 року за №383 «Про перебудову квартири АДРЕСА_2 » ОСОБА_6 як співвласнику спірної квартири надано дозвіл на перебудову вищевказаної квартири під магазин згідно затвердженого проекту та здати квартиру після перебудови в експлуатацію районній комісії.

Розпорядженням виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 15.04.1997 р. № 248/1-р «Про створення Державної технічної комісії» затверджено склад Державної технічної комісії для прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, господарських та побутових споруд по м. Кривому Рогу, в т.ч. в Саксаганському районі.

11.12.1997 р. Державною технічною комісією для прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, господарських та побутових споруд по м. Кривому Рогу Саксаганського району складено Акт про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації щодо квартири АДРЕСА_2 , яким встановлено, що пред`явлений державній комісії закінчений будівництвом об`єкт - переобладнання квартири з метою експлуатації під продовольчий магазин, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , збудовано згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт, виданим Управлінням архітектури і містобудування від 11.11.1997 № 107 та відповідно до державних будівельних норм. Порушень вимог органів Державного архітектурно-будівельного контролю, Державного санітарно-епідеміологічного, пожежного нагляду та органів Держнаглядохоронпраці при будівництві комісією не встановлено. Об`єкт має такі показники: загальна площа - 42,9 кв.м, торгова площа 29,7 кв.м та готовий до введення в експлуатацію, а складений комісією Акт може служити основою для реєстрування у відповідних органах об`єкта як колективної або приватної власності юридичних і фізичних осіб, а також у державних органах статистики.

Разом з тим судом встановлено, що співвласниками не було зареєстровано право власності на спірне нежиле приміщення відповідно до законодавства, що діяло на момент його здачі в експлуатацію, що в подальшому унеможливило звернення за державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини спірної двокімнатної квартири, переобладнаної в нежиле приміщення.

Померла ОСОБА_14 доводилася матір`ю позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується його свідоцтвом про народження, виданим 19.09.1969 р. Жовтневим відділом ЗАГС м. Кривого Рога, де в графі «мати» вказана ОСОБА_6 .

Факт зміни ОСОБА_6 прізвища на ОСОБА_8 внаслідок укладення шлюбу, підтверджується її свідоцтвом про одруження.

28.03.2017 р. ОСОБА_1 звернувся з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Чорної О.С., у зв`язку з чим нею було заведено спадкову справу, що підтверджується Витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі та оглянутою судом копією спадкової справи.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.12.2021 р., приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Чорної О.С., позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_3 , а саме на частку в праві спільної сумісної власності на нерухоме майно магазин, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим що у спадкоємця відсутній документ, що підтверджує право власності та реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно як нежитлове приміщення магазину продовольчих товарів.

Встановленим судом наведеним фактам та обставинам відповідають правовідносини, що регулюються нормами Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ЦК України 2003 р., Законом України «Про власність», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 № 56 (далі Правила державної реєстрації), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127.

Щодо можливості визнання судом за співвласниками права власності на спірну квартиру, перероблену в нежиле приміщення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, але у позивачів наразі виникли реальні умови, які обмежують його право у реалізації ним своїх прав на належне йому нерухоме майно.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 2 Закону України «Про власність», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном… Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про власність» майно може належати на праві спільної (часткової або сумісної) власності громадянам, юридичним особам і державам.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 4 Закону України «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону…

Аналогічні положення містяться і в ЦК України, чинному з 01.01.2004 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із частинами 1, 4 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України).

Відповідно до положення ч.2 ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону.

Згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 332 ЦК України, переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ.

Відповідно до п.п. 1.2.-1.4. чинних на момент введення спірного приміщення в експлуатацію Правил державної реєстрації було визначено, що вказані Правила встановлюють порядок державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. Правила діють на території України і є обов`язковими для виконання всіма міністерствами, відомствами, місцевими органами державної виконавчої влади та місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями. Державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів (додаток №1), за рахунок коштів власників нерухомого майна.

Відповідно до підпункту «в» п. 1.5 Правил державної реєстрації до об`єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться: в) вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку).

Згідно з підпунктом «а» пункту 4.1 Правил державної реєстрації було передбачено, що оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком, наведеним в додатку № 12 місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна при наявності акта про право власності або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та при наявності акта державної комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію.

Керуючись неведеними нормами, суд приходить до висновку, що правомочність розпорядження майном означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). У сукупності правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном вичерпують усі надані власнику можливості. Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком того, яке відповідно до закону не може їм належати. Об`єктами права власності є будь-які речі (майно). Факт правомірності набуття права власності презюмується, якщо інше не випливає із закону чи рішення суду, та включає в себе законність і добросовісність такого набуття. Неправомірність набуття права власності підлягає доказуванню.

Отже, позивачі та померла ОСОБА_3 , користуючись правомочностями щодо розпорядження своїм майно, наданими законом власникам, правомірно на власний розсуд та з дозволу відповідних органів, вирішили переобладнати належну їм спірну квартиру в нежиле приміщення, яке було введено в експлуатацію після завершення будівництва (реконструкції) відповідно до вимог законодавства, діючого на момент здійснення такої реконструкції спірної квартири та її переобладнання в нежиле приміщення. Вказане право власності на спірне нежиле приміщення з моменту завершення його реконструкції (переробки речі) та прийняття його до експлуатації підлягало подальшому оформленню шляхом отримання свідоцтва про право власності та підлягало державній реєстрації права власності на нежиле приміщення як на об`єкт нерухомого майна, чого позивачами здійснено не було.

З 03.08.2004 р. та на сьогодні відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який з вказаної дати підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з п. 80-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінет Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, передбачено, що у разі коли державна реєстрація права власності проводиться на закінчений будівництвом об`єкт у результаті реконструкції, який до проведення такої реконструкції перебував у спільній власності, державному реєстратору подається письмова згода всіх співвласників закінченого будівництвом об`єкта на проведення його реконструкції. У зв`язку з проведенням реконструкції закінченого будівництвом об`єкта вид спільної власності та розмір часток у праві спільної часткової власності залишаються незмінними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників. На підтвердження такої домовленості співвласників може бути надана письмова заява співвласників про визначення розміру часток, справжність підписів на якій засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат», або договір, укладений такими співвласниками відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України).

Отже, за відсутності в живих одного із співвласників, а саме ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернення позивачів до державного реєстратора відповідно до чинного порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за реєстрацією спірного права власності є неможливим.

Разом з тим, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, враховуючи встановлені судом дійсні обставини справи та наведені норми законодавства, суд вважає за можливе визнати за позивачами рішенням суду право власності на спірне нежиле приміщення, перероблене з квартири та введене в експлуатацію, що не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, та в подальшому слугуватиме підставою для державної реєстрації вказаного речового права.

Щодо визначення судом рівності часток співвласників в спірному нежилому приміщення суд відзначає наступне:

Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р. щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, на сьогодні відносини з приводу спільної сумісної власності щодо спірного нежилого приміщення, які продовжують існувати після набрання чинності ЦК України 2003 р., підлягають регулюванню згідно з наведеним в ньому нормами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Судом встановлено, що частки позивачів та ОСОБА_3 в спірній квартирі, переробленій в нежиле приміщення, визначені не були, жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, а тому вказані частки вважаються рівними.

При цьому відповідно до правового висновку, наведеного в постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) зазначено, що вирішення судом позовної вимоги про визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання за ним права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Отже, суд погоджується з позицією позивачів про те, що наразі належним та допустимим способом захисту права ОСОБА_1 як спадкоємця ОСОБА_15 , що є співвласником спірного нежилого приміщення, буде саме визнання за ним права власності в порядку спадкування на частку спадкодавця в спільному майні, яка дорівнює 1/3 частині, що не потребує окремого її виділення судом.

Щодо підстав спадкування ОСОБА_1 частки у спірному нежилому приміщенні після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За приписом ч. 2 ст.1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до абз. 2,3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, за відсутності заповіту ОСОБА_3 закликанню до спадкування як єдиний спадкоємець першої черги за законом підлягає син померлої ОСОБА_1 , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, проте у зв`язку з перешкодами для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину отримав відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину, а тому звернувся з вимогою про визнання права власності на спадщину в судовому порядку за правилами позовного провадження.

Враховуючи те, що захист права власності спадкоємця на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, при цьому право власності має фундаментальний характер, захищається нормами національного законодавства, способом захисту цивільних прав є, зокрема, визнання права власності, за вказаних обставин, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, є очевидним, що будь-яким іншим чином, аніж визнання права власності, захистити інтереси позивача не є можливим. А тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню судом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, на підставі ст.141 ЦПК України, суд, враховуючи клопотання позивачів залишити за ними понесені ними судові витрати, які складаються зі сплати судового збору, виходячи з принципу диспозитивності та права позивачів на власний розсуд розпоряджатися своїми процесуальними правами, вважає за можливе не стягувати вказані витрати з відповідача.

Керуючисьст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/3 частину нежилого приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,9 кв.м., торговою площею 29,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/3 частину нежилого приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,9 кв.м., торговою площею 29,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/3 частину нежилого приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,9 кв.м., торговою площею 29,7 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належала їй на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 20.05.1997 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням № С-659 від 14.05.1997 р. та переобладнаної відповідно до Акту Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 11.12.1997 р.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя В.М. Прасолов