Дата документу 15.08.2023 Справа № 334/4920/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1470/23 Головуючий у 1-й інстанції: Бредіхін Ю.Ю.
Є.У.№ 334/4920/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води,

за апеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.08.2015 по 31.05.2021 у розмірі 54 987,31 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивач концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. ОСОБА_1 , в свою чергу, споживає вказані послуги за адресою: АДРЕСА_1 . Система опалення помешкання відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачу в межах опалювального сезону, а послуга з централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) постійно, проте відповідачем не виконувався обов`язок по оплаті за надані комунальні послуги.

18 серпня 2021 року Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2021 року позовні вимоги Концерну «МТМ» задоволені в повному обсязі.

Ухвалою цього ж суду від 08 травня 2023 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що відповідачка є споживачем послуг з теплопостачання у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тобто є власником або користувачем комунальних послуг, та урахувавши статус дитини сироти останньої і її проживання з опікуном, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі Концерн «Міські теплові мережі» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначав, що ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг, наданих Концерном «МТМ» за адресою: АДРЕСА_1 . На її ім`я відкритий особовий рахунок. Вказана адреса є її єдиним зареєстрованим місцем постійного проживання. Згідно наданого розрахунку у липні, вересні та жовтні 2017 року було сплачено нарахування за надані Концерном «МТМ» послуги, тому скаржник вважає, вказане свідчить про визнання відповідачем наявної заборгованості. ОСОБА_1 від надання послуг Концерном «МТМ» не відмовлялась, письмових доказів того, що вона не проживала у вказаній квартирі не надавала, а тому позовні вимоги Концерну «МТМ» мають бути задоволені.

Апеляційна скарга і копію ухвали про відкриття апеляційного провадження отримані 13.07.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала, що апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи спростовуються матеріалами справи. ОСОБА_1 вважає, що частина вимог Концерном «МТМ» заявлена поза межами строків позовної давності, а позов не підлягає задоволенню оскільки нею були надані докази того, що з 2006 року вона не проживала за адресою надання послуг Концерном, та з 10 років проживала як дитина сирота із опікуном за адресою: АДРЕСА_2 . Права власності на квартиру вона не має та позов заявлений до неналежного відповідача.

У відповіді на відзив Концерн «МТМ» зазначив, що у передбаченому Законом «Про житлово-комунальні послуги» порядку ОСОБА_2 із заявою про не проживання за місцем реєстрації не зверталась, від послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не відмовлялась, офіційних документів на підтвердження факту відсутності за місцем реєстрації не надавала.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що Концерн «МТМ» є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії для централізованого опалення та центрального гарячого водопостачання (підігріву питної води) у житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Згідно наданого Концерном «МТМ» розрахунком заборгованості, за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.08.2015 по 31.05.2021 рахується заборгованість за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води. У зазначеному розрахунку містяться також відомості про опалювальну площу 24, 22 кв.м (а.с.6-9)

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив із того, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 є належним відповідачем.

Колегія суддів із вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не може з огляду на таке.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Як було встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції, за адресою АДРЕСА_1 відкрито два особових рахунка: перший на ОСОБА_1 , а другий на співвласника вказаної квартири ОСОБА_3 , якому належить 53/100 частини квартири.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна площа вищевказаної квартири становить 52,59 кв.м, житлова 33,63 кв.м (а.с.11-12).

47/100 частини квартири перебувають у комунальній власності.

Ордер на квартиру був виданий у 1979 році (на разі втрачений) батькам ОСОБА_1 ще до її народження та які померли у 2006 році (а.с.48,49).

Окрім того, судом встановлено, що на момент смерті батьків відповідачки, остання була малолітня та відповідно до розпорядження голови Ленінської районної адміністрації №968 р від 11 травня 2006 року про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_1 , їй призначено опікуна ОСОБА_4 , 1967 р.н. (а.с.50).

Після того, як ОСОБА_1 призначили опікуна, остання стала проживати за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.51).

ОСОБА_1 набула повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи №04-23/42368 від 04.10.2021, ОСОБА_1 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 04 жовтня 2021 року.

Розрахунок заборгованості за комунальні послуги здійснено на опалювальну площу, яка фактично складає 47/100 часток.

Апеляційним судом був також здійснений запит щодо встановлення місця реєстрації ОСОБА_1 , відповідно до витягу,інформація про поточну реєстрації відсутня.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 1213 ЦК України відповідач повинен відшкодувати вартість безпідставно набутої теплової енергії.

Пунктом 4 ч.1 ст.611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630). Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року).

Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а тому і перебіг позовної давності відраховується щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Окрім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Пунктом 24 Правил 630 передбачено, що споживачі можуть відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Втім, суд першої інстанції не врахував того, що матеріали справи не містять даних на час вирішення спору щодо вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на відмову від користування послугами Концерну «МТМ».

Доказів щодо не надания або ж надання неналежної якості послуг не надала, а отже підстав для звільнення відповідача від сплати отриманих послуг не має.

Згідно Рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 142 від 24.03.2017 «Про порядок зменшення розміру плати за комунальні послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї» встановлено, що при несвоєчасному зверненні сгюживача(чів) до виконання послуг з питання оформлення перерахунку за спожиті послуги останній уточнює та вносить зміни до особових рахунків спочатку поточного кварталу. За попередній період перерахунок не проводиться.

Пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби,відбування покарання).

Відповідно до Порядку зменшення розміру плати за комунальні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї за місцем реєстрації затвердженого Рішенням виконавчого комітету міської ради № 142 від 24.03.2017 перерахунок за надані послуги здійснюється, якщо споживач(чі) та/або члени його сім`ї: мешкають за межами України, знаходяться на стаціонарному лікуванні; навчанні за межами адміністративно-територіальної одиниці; проходять службу в Збройних Силах України; відбувають покарання в місцях позбавлення волі; працевлаштовані за межами адміністративно-територіальної одиниці на території України; визнані у встановленому порядку безвісно відсутніми особами або особами, місце перебування яких невідомо; визнані у встановленому порядку померлими.

ОСОБА_1 не відноситься до жодної з категорії осіб, яким надано право на зменшення плати за комунальні послуги.

Аналіз викладеного свідчить про те, що суд, ухвалюючи рішення по вказаній справі про відмову у задоволені позову не врахував викладені вище норми права та прийшов до помилкових висновків, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

При вирішені питання по суті справи, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги Концерну «МТМ» підлягають частковому задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із приписами ст.ст. 260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Позовні вимоги Концерну «МТМ» стосуються заборгованості, що утворилася у період з 01.08.2015 по 31.05.2021. Водночас, із вказаними вимогами Концерн «МТМ» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя 09 липня 2021 року.

Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання.

В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності.

Отже заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача за період з 01.03.2017 по 31.05.2021 включно із врахуванням сплачених за надані послуги ОСОБА_5 в період з липня по жовтень 2017 року 1654,85 гривень складає 42 772,00 гривень.

В зазначений період часу ОСОБА_1 вже виповнилося 18 років, а отже, зважаючи на те, що квартира АДРЕСА_3 за період з жовтня 2017 по травень 2021 була зареєстрованим місцем її постійного проживання, вона зобов`язана нести витрати зі сплати комунальних послуг, у тому числі і послуг із теплопостачання і гарячого водовідведення.

Звернення у жовтні 2017 року ОСОБА_2 до суду із вимогами про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житлом, не звільняє останню від обов`язку зі сплати комунальних послуг. Судове рішення за вказаними вимогами не ухвалювалося, Концерн «МТМ» участі у розгляді тієї справи не приймав, а доводи, викладені у позовній заяві ОСОБА_2 не мають преюдиції у спорі, що розглядається судом.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду першої інстанції частково знайшли своє підтвердження.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню та ухваленню нового пор часткове задоволення позову Концерну «МТМ» , з відповідача на користь Концерну підлягає стягненню заборгованість за послуги з теплопостачання, що утворилася з 01 березня 2017 року, розмір якої станом 31 травня 2021 включно складає 42772,00 гривень.

На підставі ст.141 ч.1,ч.13 ЦПК України з урахуванням того, що позовні вимоги Концерну «МТМ» підлягають частковому задоволенню, компенсація судових витрат за рахунок відповідача повинна бути пропорційно спів мірною задоволеним позовним вимогам, а саме 4414,30 гривень.

Керуючись ст.ст. 374,376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2023 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 березня 2017 року по 31 травня 2021 року в сумі 42 772,00 гривень (сорок дві тисячі сімсот сімдесят дві гривні 00 копійок).

Стягнути ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати в сумі 4414,30 гривень (чотири тисячі чотириста чотирнадцять гривень 30 копійок)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська