Ухвала

Іменем України

15 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 2-3631/2008

провадження № 61-9604ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 25 травня 2023 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про заміну стягувача у виконавчому листі

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань виведення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (далі - ТОВ «Брайт Інвестмент») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі -

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань виведення ПАТ «КБ «Надра».

В обґрунтування заяви ТОВ «Брайт Інвестмент» зазначало, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2008 року у справі № 2-3631/2008 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 26 жовтня 2006 року

№ 6Т/2006/840-МК/88-Т у сумі 35 880,55 грн та судові витрати у справі.

05 серпня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», а також 18 грудня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договори про відступлення права вимоги № GL48N718070_blank

й № GL48N718070_blank_04, відповідно до умов яких право грошової вимоги

за кредитним договором від 26 жовтня 2006 року № 6Т/2006/840-МК/88-Т перейшло до нового кредитора, що відповідно до статті 442 ЦПК України

є підставою для заміни сторони виконавчого провадження.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня

2023 року заяву ТОВ «Брайт Інвестмент» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Постановлено замінити сторону - стягувача у справі

№ 2-3631/2008 за позовом ПАТ «КБ «Надра» в особі філії Луцького регіонального акціонерного управління до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а саме ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Брайт Інвестмент».

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що, оскільки відбулась заміна кредитора у борговому зобов`язанні, а саме: ПАТ «КБ «Надра», як стягувач, вибув

із виконавчого провадження у зв`язку із відступленням права вимоги, тому наявні підстави для заміни стягувача на набувача прав і обов`язків - ТОВ «Брайт Інвестмент».

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звертався

зі скаргою до суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що він не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду заяви щодо заміни стягувача у виконавчому листі, а також на те, що йому не було відомо про ухвалене судом першої інстанції рішення у справі № 2-3631/2008, яким з нього стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Постановою Волинського апеляційного суду від 25 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2023 року в цій справі скасовано й постановлено нове судове рішення, яким заяву ТОВ «Брайт Інвестмент» про заміну сторони

у виконавчому листі задоволено. Постановлено замінити вибулого стягувача -

ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «Брайт Інвестмент»

у виконавчому листі з примусового виконання заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2008 року у справі

№ 2-3631/2008 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що подана ТОВ «Брайт Інвестмент» заява про заміну стягувача у виконавчому листі відповідає вимогам закону.

Проте, оскільки суд першої інстанції розглянув справу за відсутності боржника ОСОБА_1 , не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, а ОСОБА_1 обґрунтовував апеляційну скаргу такою підставою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції

з наведених підстав необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ТОВ «Брайт Інвестмент» заява про заміну стягувача

у виконавчому листі.

27 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Волинського апеляційного суду від 25 травня 2023 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, а саме: запропоновано заявнику сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

17 липня 2023 року від ОСОБА_1 на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: квитанція про сплату судового збору за подання касаційної скарги, а також подано уточнену касаційну скаргу.

Тож, недоліки касаційної скарги усунуто.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Волинського апеляційного суду від 25 травня 2023 року

та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що звертаючись до суду апеляційної інстанції зі скаргою він просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв`язку із порушенням норм процесуального права, а саме: не повідомлення ОСОБА_1 належним чином про дату, час і місце розгляду заяви щодо заміни стягувача у виконавчому листі,

а також не повідомлення його про дату, час і місце розгляду справи по суті щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, проте суд апеляційної інстанції ухвалив нове судове рішення.

На думку ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду

від 25 квітня 2019 року у справі № 295/5011/15-ц.

Суд апеляційної інстанції прийняв оскаржувану постанову, не врахувавши того,

що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня

2023 року у задоволенні заяви ТОВ «Брайт Інвестмент» про видачу дубліката

та поновлення строку для пред`явлення до примусового виконання дублікату виконавчого листа у справі № 2-3631/2008 відмовлено.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування

чи тлумачення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2008 року у справі № 2-3631/2008 позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено. Стягнуто

з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 26 жовтня 2006 року № 6Т/2006/840-МК/88-Т в сумі 35 880,55 грн

та судові витрати у справі.

22 серпня 2008 року старшим державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «КБ «Надра» 35 880,55 грн боргу та 388,55 грн судового збору.

Ця постанова державного виконавця направлялась для відома та виконання боржнику ОСОБА_1 , за адресою: квартира

АДРЕСА_1 .

30 червня 2009 року це виконавче провадження завершено на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»

№ 606-XIV (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення,

а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

05 серпня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», а також 18 грудня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договори про відступлення права вимоги № GL48N718070_blank й

№ GL48N718070_blank_04, відповідно до умов яких право грошової вимоги

за кредитним договором від 26 жовтня 2006 року № 6Т/2006/840-МК/88-Т перейшло до нового кредитора.

Нормативно-правове обґрунтування

У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим

до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян

і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження

і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень

і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VIII).

Згідно з статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі

у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України, зокрема у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Вирішувати питання про заміну сторони виконавчого провадження потрібно

з урахуванням положень Закону № 1404-VIII.

Так, частиною п`ятою статті 15 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони

її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу

у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були

б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до пункту 13 розділу 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року

за № 489/20802 (далі - Інструкція), правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження

до його закінчення.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі

і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 цього Кодексу з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України.

Частиною п`ятою статті 442 ЦПК України встановлено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача

у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного, можна дійти висновку, що під час розгляду справи

в суді до ухвалення судового рішення, а також після ухвалення судового рішення, набрання ним чинності, та до видачі виконавчого листа, можливо замінити сторону у справі її правонаступником з підстав, визначених статтею 55 ЦПК України.

Якщо виконавчий лист видано, але виконавче провадження не відкрито,

то відповідно до частини п`ятої статті 442 ЦПК України здійснюється заміна боржника чи стягувача у виконавчому листі.

Якщо ж відкрито виконавче провадження, то, відповідно, здійснюється заміна сторони виконавчого провадження. Тобто у випадку відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження

її правонаступником є безпідставною, так само, як і заміна стягувача чи боржника у виконавчому листі, який судом не видавався.

Близьких за змістом висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/16/17 (провадження № 12-48гс20). Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання заміни сторони виконавчого провадження, зазначила про те, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу, з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України,

що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями

статті 52 цього Кодексу. Натомість як до відкриття виконавчого провадження,

так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України. У такому випадку

з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України (пункти 74 та 75 зазначеної вище постанови).

Висновки Верховного Суду

Судом апеляційної інстанції встановлено, що після ухвалення заочного рішення Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 03 червня 2008 року у справі № 2-3631/2008 первісний кредитор - ВАТ КБ «Надра» зверталось до суду

за видачою виконавчого листа.

22 серпня 2008 року старшим державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «КБ «Надра» 35 880,55 грн боргу та 388,55 грн судового збору.

30 червня 2009 року зазначене виконавче провадження завершено на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»

№ 606-XIV.

Внаслідок укладення договорів про відступлення права вимоги від 05 серпня

2020 року № GL48N718070_blank та від 18 грудня 2020 року

№ GL48N718070_blank_04 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні за кредитним договором від 26 жовтня 2006 року № 6Т/2006/840-МК/88-Т з ПАТ КБ «Надра»

на ТОВ «Брайт Інвестмент»

Встановивши, що відбулася заміна кредитора у зобов`язанні за кредитним договором від 26 жовтня 2006 року № 6Т/2006/840-МК/88-Т з ПАТ КБ «Надра»

на ТОВ «Брайт Інвестмент», а також ураховуючи те, що виконавчий лист попередньому кредитору видавався, проте станом на час подання новим кредитором заяви про заміну стягувача у виконавчому листі виконавче провадження щодо примусового виконання цього листа не відкрите, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому листі, що відповідає вимогам частини п`ятої

статті 442 ЦПК України.

Посилання заявника у касаційній скарзі на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, сформульованих Верховним Судом у постанові від 25 квітня

2019 року у справі № 295/5011/15-ц, є необґрунтованими, виходячи з такого.

У справі № 295/5011/15-ц суд касаційної інстанції направив справу на новий розгляд, оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, розглянув справу за відсутності ОСОБА_3 та її представника, щодо яких відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи на 04 травня 2017 року.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 щодо його неповідомлення судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду заяви щодо заміни стягувача у виконавчому листі, судом апеляційної інстанції встановлено, що такі доводи апеляційної скарги підтвердились, тому суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України скасував ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2023 року та постановив нове судове рішення.

Посилання у касаційній скарзі на те, що звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції у зв`язку із порушенням норм процесуального права, проте суд апеляційної інстанції ухвалив нове судове рішення є необґрунтованими, оскільки у суду апеляційної інстанції не було підстав застосовувати положення пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України і після скасування ухвали направляти справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, бо оскаржувана ухвала не є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому суд апеляційної інстанції правомірно діяв у межах своїх процесуальних повноважень відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України і після скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції постановив нове судове рішення по суті заяви.

Отже апеляційний суд не мав законних підстав для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був повідомлений про дату, час і місце під час розгляду справи по суті щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором не мають правового значення для розгляду заяви сторони позивача (стягувача) про процесуальне правонаступництво після вирішення справи по суті про стягнення заборгованості.

Доводи касаційної скарги про те, що судом не враховано, що за іншою заявою стягувача відмовлено у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не підлягають врахуванню, оскільки не мають правового значення для вирішення процесуального питання правонаступництва.

Отже доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що висновки апеляційного суду ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права,

що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, апеляційний суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки правильне застосування судом норм матеріального та процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга

є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 25 травня 2023 року

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про заміну стягувача у виконавчому листі в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, заінтересовані особи: Товариство

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань виведення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний