ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року м. Чернівці Справа № 727/10409/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради, виконавчий комітет Чернівецької міської ради,

особа, стосовно якої вирішується питання про визнання її недієздатною: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 березня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Калмикової Ю.О., присяжних Калена В.Є. та Ринжук Г.М., дата виготовлення повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною, яку в подальшому подав у новій редакції (а.с.21-22), та просив визнати недієздатною та встановити опіку над його бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в обґрунтування якого вказував, що остання в силу свого віку та хронічних захворювань не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного догляду й лікування, оскільки нездатна сама себе обслуговувати.

З посиланням на норми права, які регулюють спірні правовідносини просив заяву задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, наводить обставини, викладені в самій заяві, та зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що питання визнання особи недієздатною та призначення над нею опіки мають вирішуватися виключно в одному судовому провадженні не відповідають чинному законодавству.

Провадження №22-ц/822/376/23

На підставі наведеного, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Предметом апеляційного перегляду після часткового підтримання апеляційної скарги є правильність оцінки доказів судом першої інстанції і законність рішення суду по суті вирішення спору в цілому.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви виходив з того, що дослідивши матеріали справи, встановив відсутність у її матеріалах подання та/або висновок органу опіки та піклування з приводу призначення заявника опікуном, та прийшов до висновку, що відсутність цього подання унеможливлює вирішення судом вказаного питання, так як саме орган опіки та піклування досліджує обставини щодо можливості особи виконувати обов`язки піклувальника чи опікуна.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитись не може.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11.04.1958 року ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено актовий запис №633. Батьком записаний ОСОБА_4 , матір`ю ОСОБА_5 (а.с.6).

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 19.05.1981 року ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено актовий запис №1346. Батьком записаний ОСОБА_6 , матір`ю ОСОБА_7 (а.с.7).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.10.2022 року (справа №727/7350/22) встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як між бабусею та онуком. Рішення набрало законної сили 07.11.2022 року (а.с.8).

Із виписки з медичної картки від 04.07.2022 року, висновку про наявність порушення функцій організму №526 від 05.07.2022 року та медичного висновку ЛКК №527 від 04.07.2022 року вбачається, що ОСОБА_2 скаржиться на запаморочення, головні болі, потребує стороннього догляду та допомоги, а також постійного медикаментозного лікування (а.с.9-12).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №31 від 05.01.2023 року ОСОБА_2 на даний час виявляє ознаки психічного розладу у формі виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку судинного ґенезу, виражений психоорганічний синдром, цементна форма. За своїм психічним станом на даний час, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Описуючи психічний стан ОСОБА_2 експерти вказали, що крім іншого, «…В розмові не віддає собі звіту щодо своїх дій, коли вона вилазить на стільці та намагається щось шукати на шафі, буфеті, а потім падає. В той же постійно скаржиться, що у неї запаморочення у голові, дуже болять ноги, не може ходити без палиці. Пам`ять знижена, особливо на події теперішнього часу. Забуває про що тільки що розповідала, знову починає розповідь про те ж саме…» (а.с.34-35).

Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ч.1 ст.40 ЦК України).

Згідно зі ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Частиною 1 ст.60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

У п.1 ч.2 ст.293 ЦПК України зазначено, що обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в окремому провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Згідно з ч.3 ст.297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (ст.298 ЦПК України).

Так, згідно п.п.1, 2 ч.1 ст.299 ЦПК України питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я. Для визначення фактичної можливості такої особи з`явитися в судове засідання, а також про можливість особисто дати пояснення по суті справи у разі необхідності суд може призначити відповідну експертизу.

Тобто, нормами вказаної статті визначається, перш за все, доведення зацікавленої сторони необхідності в призначення відповідної експертизи.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі №636/398/19 зазначено, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Цивільна дієздатність фізичної особи це її здатність своїми діями набувати для себе цивільні права і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Дієздатність вказує на передбачену нормами права здатність особи самостійно, своїми усвідомленими діями, здійснювати (використовувати і виконувати) суб`єктивні права і юридичні обов`язки.

Дієздатність це категорія цивільного та цивільно-процесуального права. Набуття дієздатності, обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною встановлюються за значеними галузями права та відбувається за рішенням суду. Обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною обмежує здатність фізичної особи самостійно вступати в правовідносини, після визнання такого факту особі призначається опікун чи піклувальник.

Суду першої інстанції слід було дослідити порядок визнання особи недієздатною, визначення критеріїв недієздатності, що зроблено не було.

Таким чином, недієздатність втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов`язкового проведення судово-психіатричної експертизи.

Визнання особи недієздатною це не тільки визначення стану здоров`я, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти «хронічний, стійкий психічний розлад». Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичних критерій існувати не може.

Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційновольової сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, пам`ять та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У відповідності до п.3.3. «Правила опіки та піклування», затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.99 року №34/166/131/88 вбачається перелік документів, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна над повнолітньою особою, серед яких значиться рішення суду про визнання даної особи недієздатною.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що для того, щоб встановити опіку над повнолітньою недієздатною особою потрібне рішення суду про визнання такої особи недієздатною.

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №31 від 05.01.2023 року за своїм психічним станом на даний час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може усвідомлювати своїх дій та керувати ними.

Отже, вимога в частині визнання особи недієздатною у цій справі заявлена з наявністю достатньої для цього підстави, у зв`язку з чим рішення суду про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 з підстав відсутності у матеріалах справи подання та/або висновок органу опіки та піклування з приводу призначення заявника опікуном й того, що задоволення заяви частково є неможливим, є передчасним, так як діючий ЦПК України не містить прямої вказівки чи заборони того, що визнання особи недієздатною можливе тільки за умови одночасного призначення їй одразу й опікуна.

Що стосується вимоги про призначення заявника опікуном, то колегія суддів зазначає наступне.

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням Органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Ураховуючи норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та відсутність у матеріалах справи подання та/або висновку Органу опіки та піклування щодо призначення ОСОБА_1 опікуном над свою бабусею, у вказаній частині заяви слід відмовити.

Колегія суддів зазначає, що відсутність подання органу опіки та піклування про доцільність призначення особи опікуном, унеможливлює вирішення судом вказаного питання, так як саме орган опіки та піклування досліджує обставини щодо можливості особи, виконувати обов`язки піклувальника чи опікуна.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до Органу опіки та піклування з метою призначення його як опікуна недієздатній ОСОБА_2 , який, у разі доцільності призначення його опікуном, уповноважений внести відповідне подання до суду.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Що стосується судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України за розгляд такої категорії справ вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 березня 2023 року в частині відмови в задоволенні заяви про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , недієздатною скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради, виконавчий комітет Чернівецької міської ради, особа, стосовно якої вирішується питання про визнання її недієздатною: ОСОБА_2 , про визнання особи недієздатною та встановлення опіки задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , недієздатною.

Визначити строк дії постанови про визнання фізичної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , недієздатною - на два роки, починаючи з дня набрання цією постановою законної сили.

В решті заяву залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Литвинюк І.М.

Перепелюк І.Б.