Справа № 450/2209/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/3302/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Назар Х.Б.,

з участю: представника апелянта адвоката Марківа Р.Б., представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Марківа Р.Б. на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2015 року ПАТ «ПриватБанк» звернувся в суд з цивільним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування поданого позову покликався на те, що 19.09.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № LVH9GA00000133, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 50000,00 дол. США на термін до 17.09.2027 р. Стверджує, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 225744,47 дол США.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 січня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 225744,47 доларів США, що станом на 03.08.2015 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 4767723,21 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» судовий збір у розмірі 3654,00 гривень.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Марків Р.Б., подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення суду постановлено без повного та всебічного дослідження доказів, а тому висновки суду зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2010 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ЗАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором LVH9GA00000133 від 19.09.2007 року в розмірі 405 766, 42 грн., яка станом на 10.09.2010 року еквівалентна 51309, 58 доларів США, шляхом звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Оскільки строк виконання зобов`язання настав і позивачем на власний розсуд в односторонньому порядку був змінений строк повернення кредиту, то право вимоги банку щодо повернення кредиту в повному обсязі настало саме з 10.09.2010 року, а позов був пред`явлений до суду 12.08.2015 року.

Окрім цього, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Марківа Р.Б. на підтримання апеляційної скарги, представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Жарського І.Р. на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає погасити заборгованість перед позивачем, тому така підлягає стягненню в судовому порядку.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку із чим змінено його найменування.

19 вересня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № LVH9GA00000133, згідно умов якого позивач надав відповідачу строковий кредит в сумі 50000,00 дол. США на термін до 17.09.2027 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору.

Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав, кредит наданий відповідачу в повному об`ємі.

Оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, у нього перед позивачем станом на 03.08.2015 року виникла заборгованість у загальному розмірі 225744,47 дол. США, з яких 51052,35 дол. США заборгованість за кредитом; 51049, 17 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом 8100,00 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 104781,94 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 11, 84 дол США фіксована частина, 10749, 17 дол. США процентна складова.

Із відповіді від 10.09.2015 року на запит суду щодо доступу до персональних даних відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області вбачається, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проте 29.04.2010 року вибув на прізвище « ОСОБА_4 », а із відповіді від 10.11.2015 року вбачається, що за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З наведеного вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є однією і тією ж особою.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідач заявив клопотання про застосування позовної давності.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.09.2010 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №LVH9GA00000133 від 19.09.2007 року в розмірі 405 766, 42 грн., яка станом на 10.09.2010 року еквівалентна 51309, 58 доларів США, шляхом звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 . Надано право Закритому акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» укладати від імен відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. Виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 з житлового будинку АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.

З позовом до боржника про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), процентів та пені, банк звернувся у вересні 2015 року, тобто з пропуском позовної давності, про яку було заявлено відповідачем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Оскільки позивачем на власний розсуд в односторонньому порядку був змінений строк повернення кредиту, то право вимоги банку щодо повернення кредиту в повному обсязі настало саме з 10 вересня 2010 року, а позов був пред`явлений до суду у вересні 2015 року.

Суд першої інстанції не врахував, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності, не встановив початок його перебігу в зв`язку з чим передчасно постановив рішення про задоволення позову, оскільки пропуск строку позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до вимог статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З 10 вересня 2010 року у банку почався трирічний строк позовної давності, який сплив 10 вересня 2013 року.

У п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування конвенції (п.1 ст.32 конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення від 22.10.96 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

З огляду на викладене, та враховуючи заявлене апелянтом клопотання про застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Марківа Р.Б. задовольнити.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 січня 2016 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 5500 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 квітня 2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.