УХВАЛА

про залишення заяви без руху

14 серпня 2023 року м. Мукачево Справа №303/7313/23

2-о/303/223/23

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши матеріали

за заявою ОСОБА_1

до заінтересованих осіб (1) ОСОБА_2 ;

(2) Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області;

про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої ст. 294 Цивільного процесуального України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

При вирішенні питання щодо можливості прийняття до розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, слід зазначити, що дана заява повинна відповідати загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, які встановлені статтею 175 Цивільного процесуального кодексу України, а також вимогам щодо змісту, які регламентовані статтею 318 зазначеного Кодексу.

Подана на розгляд суду заява не відповідає вимогам, встановленим п.п. 5, 6 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, а саме не містить:

- виклад обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини;

- відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору.

Так, заявник просить суд встановити факт, що у заповіті, який був складений її матір`ю, по батькові заявниці було вказано помилково « ОСОБА_3 », і такий заповіт складений на її користь.

Тобто, вказана вимога заявника в загальному зводиться до встановлення тотожності особи, яка по різному була записана у документах.

Згідно з усталеною судовою практикою стосоно розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 частини першої ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (надалі - Постанова) зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 1 п. 12 вказаної Постанови, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Верховний Суд України в узагальненні від 01.01.2013 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звернув увагу судів на те, що при зверненні із заявою про встановлення фактів, необхідно довести, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Отже, в судовому порядку не можуть бути встановлені факти, які стосуються тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по різному записаних у документах.

При цьому, коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

Таким чином, заявнику, як спадкоємцю за заповітом, необхідно звертатись до суду із заявою про встановлення факту належності документу, у даному випадку заповіту, у зв`язку із допущеними у ньому помилками у написанні по батькові спадкоємиці, а також надати суду докази вирішення цього питання в позасудовому порядку.

Зазначене є підставою для залишення заяви без руху на підставі частини першої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 175, 185 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву залишити без руху.

2. Повідомити заявника про необхідність усунення недоліків вказаних у мотивувальній частині цієї ухвали протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

3. Копію даної ухвали надіслати заявнику.

4. Наслідки невиконання вимог ухвали суду про залишення заяви без руху передбачені частиною третьою ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України.

5. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Кость