Справа № 367/4264/22
Провадження №2/367/2732/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2023 року місто Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області

в складі головуючого судді Одарюка М.П.,

за участю секретаря судового засідання Довгополої І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу №367/4264/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки та винагороди

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення винагороди у розмірі 1050 грн. та 75 000 грн. неустойки.

В обгрунтування позову посилається на те, що 05 липня 2019 року відповідач за договором позики взяла в борг у позивача 5000 грн. для закупки товарів, термін повернення боргу 05 жовтня 2019 року. Враховуючи те, що борг не повернуто та договором була встановлена винагорода в розмірі 10% щомісячно до дня повернення коштів, за двомісячний період з 02 травня 2021 року по 02 липня 2021 року розмір винагороди складає 1050 грн. Крім того, на підставі умов договору відповідач повинен сплатити щоденну 25% неустойку за двомісячний період з 02 травня 2021 року по 02 липня 2021 року у розмірі 75 000,00 грн.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якої просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зважаючи на те, що договір позики не укладений, оскільки не містить підпису позивача, відсутня розписка, яка б підтверджувала укладення договору позики у вигляді передачі грошових коштів, відповідач не перебував в місці укладення зазначеного договору у м. Боярка, розмір неустойки значно перевищує розмір боргових зобов`язань відповідача, позивач не може нараховувати після завершення строку дії договору позики від 05.07.2019р. проценти за користування позикою. Також, позивач в інших позовних заявах зазначає про сплату відповідачем тисячі гривень винагороди позикодавця, однак в цій позовній заяві позивач про ці обставини не зазначає.

Розгляд справи проводився в порядку спрощеного провадження за наявними у справі доказами.

Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши докази в їх сукупності, встановив наступне.

05 липня 2019 року ОСОБА_2 уклала договір позики.

Відповідно до умов цього договору відповідач взяла в борг у ОСОБА_1 5000 гривень, які зобов`язалась повернути 05 жовтня 2019 року з урахуванням інфляції. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України винагороду для позикодавця встановлено у формі 10% від всієї суми щомісячно до дня повернення всіх грошових коштів. В разі невиконання та неповернення суми боргу в строк зобов`язалась сплатити щоденну неустойку в розмірі 25% від всієї боргової суми. Неустойка згідно ч.1 ст. 546 ЦК забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У договорі позики відповідач підтвердила факт отримання в грошових коштів у позивача у розмірі 5000 грн., зважаючи на що суд вважає встановленим факту укладення договору позики навіть за відсутності підпису позивача на ньому.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (положення статті 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно пункту 91 постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що нарахування процентів за договором позики після 05 жовтня 2019 року є неправомірним і в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Щодо нарахування неустойки у розмірі 75 000 грн. суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи та наданих суду доказів відповідач не виконує умови договору позики з жовтня 2019 року, станом на день подачі позовної заяви (жовтень 2022 року) минуло три роки невиконання боржником своїх зобов`язань за договором позики.

У договорі позики відповідач визначила неможливість зменшення розміру неустойки.

Суд вважає, що свобода договору та усвідомлення відповідачем розміру неустойки є достатніми підставами для її нарахування у тому порядку та розмірі, яка встановлена договором позики, у зв`язку з чим вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині у повному обсязі.

Заперечення відповідача стосовно отримання позивачем тисячі гривень винагороди у листопаді 2019 року жодними доказами не підтверджується, не визнається позивачем, а тому суд не приймає дані відомості до уваги.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відшкодування судових витрат у дохід держави має бути покладено на відповідача.

Керуючись ст. 626, 549, 551, 1046-1053 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , місце реєстрації - АДРЕСА_2 ) неустойку за договором позики від 05 липня 2019 року за період з 02 травня 2021 року по 02 липня 2021 року у розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1058,77 грн. (тисяча п`ятдесят вісім гривень сімдесят сім копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: М.П. Одарюк