Провадження №2/512/58/23
26 квітня 2023 року Савранський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Бростовської Н.О.,
секретаря Сивак Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Саврань, Подільського району, Одеської області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної компенсації за частку в спільній частковій власності,
В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.43).
Відповідачка в судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час і місце цього засідання була повідомлена належним чином (а.с.38, 41, 42), про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов, а також заяву про розгляд справи за її відсутністю не подала.
За таких обставин, враховуючи повторну неявку відповідачки, повідомленої належним чином, приймаючи до уваги згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дійшов такого висновку.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.07.2021р., посвідченого державним нотаріусом Любашівської районної державної нотаріальної контори Одеської області Котюжинською Л.Д., позивач є спадкоємцем 1/8 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а відповідачці 14.05.2021р. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/8 часток цього житлового будинку (а.с.4).
Вказані обставини підтверджуються також витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №65809056 від 30.07.2021р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №268306329 від 30.07.2021р. (а.с.5-7).
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частиною 3 ст.358 цього Кодексу передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (у разі, якщо річ є неподільною і її не можна поділити без втрати її цільового призначення), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.ч.1, 2 ст.364 ЦК України).
Верховний Суд України у постанові від 13.01.2016р. по справі №6-2925цс15 зробив висновок про те, що з врахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
З матеріалів справи вбачається, що з урахуванням положень ст.47 ЖК України, відповідно до яких норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу, виділ позивачу частки житлового будинку в натурі не є можливим, а відповідачка особисто житловим будинком не користується. В матеріалах справи відсутні докази неспроможності відповідачки виплатити позивачу компенсацію за частку в спільній частковій власності, а також докази того, що виплата такої компенсації становитиме для неї надмірний тягар.
За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачка не скористалася своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, щодо подання відзиву, та у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відзив на позовну заяву до суду не подала.
Проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної компенсації за частку в спільній частковій власності є обгрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідачки суми, яку позивач сплатив за проведення оцінки житлового будинку в розмірі 2430грн., а також витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 3000грн. суд дійшов такого висновку.
За змістом ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, експертів, а також на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.8 ст.141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивач подав до суду квитанцію до прибуткового касового ордера №13/2 від 20.03.2022р., з якої вбачається, що за проведення оцінки житлового будинку, за частку якого він просить стягнути матеріальну компенсацію, ним було сплачено кошти в розмірі 2430грн. (а.с.16).
З огляду на предмет спору, суд вважає, що вказані витрати були неминучими і їх розмір є обгрунтованим, у зв`язку з чим вони підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.
Також, позивач подав до суду договір №27 від 28.10.2022р., укладений між ним та адвокатом Животовською Г.М., з якого вбачається, що оплата за складання позовної заяви становить 3000грн. (а.с.19); детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом для надання правничої допомоги, складений 04.11.2022р. (а.с.20); акт приймання-передачі виконаних адвокатом робіт №27 від 04.11.2022р. (а.с.21), а також квитанцію №27 від 04.11.2022р., згідно якої адвокат Животовська Г.М. отримала оплату за надання правничої допомоги в розмірі 3000грн. (а.с.22).
З урахуванням поданих позивачем доказів, складності справи, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), їх обсягу та необхідності, суд вважає обгрунтованим розмір послуг з надання правової (правничої) допомоги в сумі 3000грн., а тому він підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
Отже, витрати, пов`язані з розглядом справи, складають 2430грн.+3000грн.=5430грн.
Також, згідно ч.ч.1, 2 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача сплачений останнім відповідно до квитанції №7 від 04.11.2022р. судовий збір в сумі 992,40грн.
Таким чином, судові витрати становлять: 992,40грн.+5430грн.=6422,40грн.
Враховуючи наведене, керуючись ч.1 ст.15, ч.1 ст.16, ч.3 ст.358, ч.ч.1, 2 ст.364 ЦК України, ч.1 ст.13, ч.1 ст.81, ч.3 ст.258, ст.ст.259, 263-265, ч.1 ст.280, ст.ст.281, 282 ЦПК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Згідно довідки, сформованої 24.04.2023р. у відповідь на електронний запит суду, Міністерством доходів та зборів надано відповідь про те, що надати реєстраційний номер облікової картки ОСОБА_2 не має можливості з причини: боржник/стягувач з такими реєстраційними даними: ПІБ, дата народження, місце проживання у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків не зареєстрований.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Савранського районного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ч.ч.1, 2 ст.284 ЦПК України).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи (ч.1 ст.289 ЦПК України).
СУДДЯ (підпис)
Суддя Савранського районного
суду Одеської області Бростовська Н.О.