Справа № 308/2642/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 липня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ЗУБАШКОВА М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/2642/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Ужгородської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_3 , про скасування рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 листопада 2022 року, повний текст якого складено 29 листопада 2022 року, головуюча суддя Зарева Н.І., -

встановив:

26.02.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 та Ужгородської міської ради мотивуючи таким.

Батько позивачки ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці, яка належить йому на підставі Державного акта серії ЗК 015 № 000478 на право приватної власності на землю від 02.03.1995.

Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 11.08.1995 № 111 «Про виділення та приватизацію земельних ділянок» внесені зміни до прийнятих рішень міськвиконкому та розпоряджень міської управи, зокрема, ухвалено пункт 8 рішення від 24.05.1995 № 70 «Про надання земельної ділянки площею 0,06 га» під індивідуальну забудову гр. ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 , вважати таким, що втратив чинність, згідно з ст. 27 п. 1 ЗК України, та надати ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_2 .

Рішенням Ужгородської міської ради від 27.12.1995 № 200 до рішення Виконкому Ужгородської міської ради від 11.08.1995 № 111 були внесені зміни, відповідно до яких позивачці було надано ділянку площею 0,054 га по АДРЕСА_1 , а земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_2 було надано ОСОБА_5 .

Надана позивачці земельна ділянка є суміжною із ділянкою її батька.

На час отримання земельної ділянки позивачці було 22 роки і вона не мала можливості приступити до будівництва будинку, однак, завезла на ділянку деякі будівельні матеріли та обгородила ділянку.

У лютому їй зателефонував невідомий їй до того часу ОСОБА_2 і повідомив, що він є власником земельної ділянки, попросив звільнити її та не чинити йому перешкоди в користуванні ділянкою.

Рішенням Ужгородської міської ради від 22.12.2020 № 30 «Про затвердження та відмову у затвердженні проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» ухвалено затвердити проєкт землеустрою щодо відведення гр-ну ОСОБА_2 земельної ділянки за кадастровим № :46:001:0320 площею 0,0576 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та передати її у власність.

Відповідно до положень Декрету КМ України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», ЗК України, Закону України «Про Державний земельний кадастр» рішення органу місцевого самоврядування є підставою для державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їх кадастрового номера.

Право власності на землю підлягає захисту, зокрема, шляхом визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування такої державної реєстрації (ст.ст. 15, 16 ЦК країни, ст.ст. 152, 155 ЗК України, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Посилаючись на ці обставини, позивачка ОСОБА_1 просила:

визнати недійсним і скасувати п. 1.1 рішення І сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради від 22.12.2020 № 30 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 з кадастровим номером :46:001:0320 площею 0,0576 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ,

та реєстрацію земельної ділянки в реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 40091335.

Судові витрати позивачка просила покласти на відповідача.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 09.03.2021 відкрито провадження в справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2021 залучено до участі в справі ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22 листопада 2022 року у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності, з того, що позивачка ОСОБА_1 не оформила своє право власності на конкретну та відведену в натурі земельну ділянку і оскільки таке право в неї не виникло, то відсутні й підстави для задоволення позову щодо скасування рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності на земельну ділянку, яка, до того ж, на час розгляду справи належить ОСОБА_3 .

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Розман С.Ю., оскаржила рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на обґрунтування скарги наводить загалом ті самі доводи, якими мотивувався позов. Окрім цього, вказує на таке.

Спірна земельна ділянка перебувала в її користуванні, ділянка розташована поруч із батьківським будинком, у якому вона проживає. Земельна ділянка була обгороджена, за користування нею позивачка сплачувала земельний податок, що підтверджується офіційними даними, наданими податковим органом. При цьому саме Ужгородська міська рада надала податковому органу інформацію про позивачку як по власника земельної ділянки.

Хоча право власності позивачки на земельну ділянку виникло відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», Ужгородська міська рада незаконно позбавила її цього права не вчиняючи, водночас, ніяких дій із вилучення від неї земельної ділянки.

У справі міститься копія акту приймання-передачі межових знаків позивачці і хоча акт не містить дати його складання, він безспірно свідчить про те, що проєкт землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки виготовлявся.

Позивачка просить скасувати рішення суду та задовольнити позов.

У відзиві на апеляцію відповідач Ужгородська міська рада вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, серед іншого, що спірна земельна ділянка свого часу позивачці надавалася, однак, та не завершила процедуру її приватизації, не оформила права на неї, тож ділянка не вважалася зайнятою і перешкод для надання її іншій особі не було.

Відзив на апеляцію подала і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Орбан Н.Л., просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін і зазначає, зокрема, про відсутність у позивачки права на конкретно визначену та відведену в натурі (на місцевості) земельну ділянку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Розмана С.Ю., які апеляцію підтримали, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_3 адвоката Орбан Н.Л., яка скаргу не визнала, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України справу за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст. 19 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору; провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом (ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів, кожен із яких щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно (ст. 50 ч. 1).

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються, ані щодо відповідача, до якого вони пред`явлені.

Особа розпоряджається своїми процесуальними правами та здійснює своє право на захист вільно, на власний розсуд; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення вимог до конкретного відповідача (відповідачів) та обов`язок такого конкретного відповідача (відповідачів) відповідати за пред`явленим до нього (них) позовом; обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 13, 43, 49, 76-82 ЦПК України).

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, який розглядає справу в межах пред`явлених позивачем вимог, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи суд не вправі за відсутності для того належних підстав змінювати склад позивачів, відповідачів у справі, зміни у складі учасників процесу допустимі лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві, якщо таке має місце після ухвалення рішення судом першої інстанції (ст. 23 ч. 1, ст. 24 ч. 1, ст. 55 ч. 1, ст. 56 ч.ч. 2, 3, 6, ст.ст. 351, 352, ст. 365 ч. 1 п. 1, ст. 368 ч. 1 ЦПК України).

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі належного позивача (позивачів) відповідає обов`язок належного відповідача (відповідачів) усунути порушення права.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах належно пред`явленого позову, відповідають вимогам закону, договору та є щодо належного відповідача (відповідачів) доведеними у спосіб, передбачений цивільним процесуальним законом (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Апеляційний суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення (ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України).

З матеріалів справи убачається таке.

Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 27.01.1995 № 5 «Про виділення, приватизацію та продаж земельних ділянок» надано ОСОБА_4 (батькові позивачки ОСОБА_1 , що не заперечується) у приватну власність земельну ділянку площею 0,054 га по АДРЕСА_1 (а.с. 42 т. 1).

ОСОБА_4 є відповідно до Державного акта серії ЗК 015 № 000478 на право приватної власності на землю від 02.03.1995 власником земельної ділянки площею 0,054 га, розташованої по АДРЕСА_1 , та її забудовником, на ділянці станом на 28.01.2004 знаходився недобудований житловий будинок із 86% ступеня готовності (а.с. 9-11 т. 1).

Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 11.08.1995 № 111 «Про виділення та приватизацію земельних ділянок» внесені зміни до прийнятих рішень міськвиконкому та розпоряджень міської управи, зокрема, ухвалено пункт 8 рішення від 24.05.1995 № 70 «Про надання земельної ділянки площею 0,06 га» під індивідуальну забудову гр. ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 , вважати таким, що втратив чинність згідно з ст. 27 п. 1 ЗК України (за добровільною згодою), та надати ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_2 (а.с. 12 т. 1).

Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27.12.1995 № 200 «Про виділення та приватизацію земельних ділянок» до рішення Виконкому Ужгородської міської ради від 11.08.1995 № 111 були внесені зміни, відповідно до яких ОСОБА_1 було надано земельну ділянку площею 0,054 га по АДРЕСА_1 , а земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_2 було надано ОСОБА_5 (а.с. 13, 41 т. 1).

Рішенням Ужгородської міської ради від 22.12.2020 № 30 «Про затвердження та відмову у затвердженні проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» за заявою ОСОБА_2 від 12.05.2020 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим № :46:001:0320 площею 0,0576 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та передано її у власність (а.с. 14, 15, 43, 44, 175, 196 т. 1).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом О.А. 10.03.2021 за реєстровим № 284, ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :46:001:0320 площею 0,0576 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_1 (а.с. 116-117 т. 1).

Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку на момент укладання вказаного договору купівлі-продажу було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з такими реквізитами: номер запису про право власності: 40091335; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; кадастровий номер земельної ділянки: № :46:001:0320 (п. 3 договору).

Право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.2021 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з такими реквізитами: рішення про державну реєстрацію прав від 10.03.2020, індексний номер: 57010298; номер запису про право власності: 40914313; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; кадастровий номер земельної ділянки: № :46:001:0320 (а.с. 118 т. 1).

ОСОБА_3 є забудовником земельної ділянки з кадастровим номером :46:001:0320, якій присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 , зареєстрував 07.05.2021 будівельний паспорт на забудову ділянки та подав повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстроване за номером ЗК 64 (а.с. 107-110, 119 т. 1).

В адресованому адвокату Розману С.Ю. листі Виконкому Ужгородської міськради від 07.06.2021 № 1810/03-17 зазначено, зокрема, що вулиці з назвою «Серебриста» на території міста Ужгорода не існує, така назва могла певний час використовуватися внаслідок помилкового перекладу назви вулиці з російської (а.с 115 т. 1).

02.04.2021 до Ужгородського міськрайонного суду надійшла заява ОСОБА_3 в особі його представника адвоката Ламбруха О.С. про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, умотивована тим, що саме він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :46:001:0320 площею 0,0576 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташованої по АДРЕСА_1 , що її купив у ОСОБА_2 (а.с. 46-48 т. 1). До заяви додані докази державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку (а.с. 51-52 т. 1).

Заява від 27.04.2021 про залучення ОСОБА_3 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів надійшла з відповідними документами до суду і від позивачки ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Розмана С.Ю., вмотивована, зокрема, тим, що наступного дня після відкриття провадження в справі ОСОБА_2 продав земельну ділянку ОСОБА_3 (а.с. 71-74 т. 1).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2021 залучено до участі в справі ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів (а.с. 78-79 т. 1).

ОСОБА_3 подав відзив на позов, у якому підтвердив свою позицію, яка ґрунтується на його праві власності на спірну земельну ділянку, про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , яка не підтвердила наявності в неї права на цю земельну ділянку (а.с. 87-93 т. 1).

10.06.2021 до Ужгородського міськрайонного суду надійшла заява позивачки ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Розмана С.Ю. про зміну предмета позову, якою вона ґрунтуючись на обставинах щодо права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку просила: залучити ОСОБА_3 до участі в справі в якості співвідповідача; визнати незаконним і скасувати п. 1.1 рішення І сесії VІІІ скликання Ужгородської міської ради від 22.12.2020 № 30 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 з кадастровим номером :46:001:0320 площею 0,0576 га по АДРЕСА_1 ; витребувати на її користь від ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :46:001:0320 площею 0,0576 га по АДРЕСА_1 (а.с. 112-114 т. 1). До заяви позивачка додала вищевказані документи щодо переходу права власності на земельну ділянку від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06.05.2022 відмовлено в задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про зміну предмета позову через відсутність для цього передбачених ЦПК України підстав, а саме: заяву про зміну предмета позову у справі, що розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, було подано після першого судового засідання, яке проводилося 28.04.2021; заявою змінюються одночасно підстави та предмет позову, що є недопустимим; крім того, ОСОБА_3 вже залучений до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів (а.с. 30-32 т. 2).

У справі містяться окремі документи і матеріали щодо нарахування ОСОБА_1 і сплати земельного податку із вказівкою на адресу місця її проживання ( АДРЕСА_3 ) і на адресу розташування спірної земельної ділянки ( АДРЕСА_1 ) (а.с. 221-229 т. 1), водночас документів щодо відведення в натурі (на місцевості) позивачці спірної земельної ділянки та оформлення нею прав на ділянку в справі немає.

Згідно з матеріалами справи, перше судове засідання в ній будо призначене на 06.04.2021, однак, не відбулося у зв`язку з неявкою до суду учасників процесу (а.с. 21-22, 65 т. 1).

28.04.2021 у судовому засіданні було залучено до участі в справі ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, однак, розгляд справи по суті не розпочався та був відкладений (а.с. 75-77 т. 1).

28.05.2021 судове засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю в суді вільних залів судових засідань (а.с. 103 т. 1).

07.09.2021 у судовому засіданні розгляд справи по суті не розпочався та було ухвалено відкласти «підготовче судове засідання» на 28.09.2021 (а.с. 171-172 т. 1).

У справі містяться довідки, складені секретарем судового засідання за 09.11.2021, 15.11.2021 і 30.11.2021 про судові засідання, які не відбулися з різних причин (а.с. 2-4 т. 2), проте, будь-яких даних про призначення цих судових засідань, повідомлення про них учасників процесу в справі немає. У справі містяться також довідки, складені секретарем судового засідання за 27.01.2022, 03.03.2022 про судові засідання, які не відбулися з різних причин (а.с. 11, 12 т. 2).

06.05.2022 у судовому засіданні будо відмовлено в прийнятті заяви про зміну предмета позову (а.с. 27-29 т. 2).

13.05.2022 у судовому засіданні розгляд справи по суті не розпочався та був відкладений на 17.06.2022 (як зазначено в протоколі судового засідання - була оголошена перерва) (а.с. 33 т. 2).

17.06.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю в суді вільних залів судових засідань (а.с. 36 т. 2).

08.07.2022 в судовому засіданні фіксація процесу технічними засобами не здійснювалася через відсутність учасників процесу, було постановлено ухвалу про відмову ОСОБА_3 у закритті провадження в справі з підстави, передбаченої ст. 255 ч. 1 п. 2 ЦПК України відповідно до заяви, яка подавалася його представником адвокатом Орбан Н.Л. 07.09.2021 (а.с. 173-174 т. 1, а.с. 41 т. 2).

У справі містяться довідки, складені секретарем судового засідання за 13.07.2022, 21.07.2022, 14.09.2022 і 10.10.2022 про судові засідання, які не відбулися з різних причин (а.с. 47-50 т. 2), проте, будь-яких даних про призначення цих судових засідань, повідомлення про них учасників процесу в справі немає.

Лише у судовому засіданні 07.11.2022 розпочався розгляд справи по суті та була оголошена перерва до 21.11.2022, коли в судовому засіданні було ухвалено рішення в справі (а.с. 56-59 т. 2).

Відповідно до ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 4, 41, 86, 128, 224 ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 2, 4, 8, 12-14, 19 Закону України «Про власність» (Закон № 697-XII), ст.ст. 3, 6, 17, 18, 22, 23, 39, 43, 44 ЗК України (1990 р.), інших пов`язаних норм законодавства, в редакції, що була чинною на час прийняття Виконкомом Ужгородської міськради рішення від 27.12.1995 № 200, рівно як і згідно з указаними нормами Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 20, 21, 316-319, 321, 328, Глави 29 ЦК України (2003 р.), ст.ст. 78-81, 90, 95, 116, 118, 124, 125, 126, 152, 155 ЗК України (2001 р.), інших норм законодавства, в редакції, чинній на час набуття права власності на земельну ділянку послідовно ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , право власності на землю та/або право землекористування, набуваються в порядку, передбаченому законом, правомірність набуття цих прав презюмується; право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні; власник земельної ділянки і землекористувач управі вимагати захисту свого права, усунення будь-яких порушень у його здійсненні.

Виникнення, перехід і припинення права власності на нерухоме майно (нерухому річ) підлягає державній реєстрації; державна реєстрація прав речових прав є обов`язковою; права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації; об`єктивність, достовірність і повнота відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження гарантуються державою; речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ст.ст. 177-179, 181, 182 ЦК України (2003 р.), ст.ст. 1-5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

На час пред`явлення 26.02.2021 ОСОБА_1 позову власник спірної земельної ділянки ОСОБА_2 був належним відповідачем у справі.

Водночас із 10.03.2021 державна реєстрація за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :46:001:0320 площею 0,0576 га по АДРЕСА_1 відсутня, позаяк на підставі договору купівлі-продажу з цього дня ділянка перейшла у власність ОСОБА_3 , право власності на цю земельну ділянку зареєстровано за ним.

Позивачка ОСОБА_1 вважаючи своє право на землю порушеним поставила питання про скасування рішення органу місцевого самоврядування, яке слугувало правовою підставою для надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , та про припинення права власності останнього на земельну ділянку шляхом скасування державної реєстрації права власності.

Однак, хоча спір, у якому було поставлено питання про захист майнових (земельних) прав ОСОБА_1 , виник із ОСОБА_2 , під час розгляду судом першої інстанції справи, по суті, з самого початку процесу, її обставини щодо відповідача змінилися докорінно. У силу наведених вище обставин право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку припинилося, її власником став ОСОБА_3 .

Вже із заяви ОСОБА_3 в особі його представника адвоката Ламбруха О.С. від 02.04.2021 і доданих до неї документів (тобто, до дати першого призначеного в справі судового засідання) суду і сторонам справи стало відомо про радикальну зміну правового статусу нерухомого майна та його власника.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

ЦПК України передбачає, що:

позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви; у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі (ст. 49 ч. 1 п. 2, ч. 3);

суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача;

якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі;

після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача;

про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала; за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ст. 51 ч.ч. 1, 2, 3, 4);

завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору … (ст. 209 ч. 1);

розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ст. 211 ч. 1);

з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті (ст. 217 ч. 3);

розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі;

розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання … (ст. 279 ч.ч. 1, 2).

Як установлено в справі, її розгляд по суті розпочався лише у судовому засіданні 07.11.2022. Судові засідання, які передували цьому, або не відбувалися з різних причин, або в них вирішувалися лише процесуальні питання, ці засідання не можуть розглядатися як такі, в яких справа розглядалася по суті.

За конкретних обставин, які можуть мати місце під час судового розгляду, може виникати питання правонаступництва у разі, зокрема, переходу відповідних прав і обов`язків від однієї особи, яка була стороною в справі, до іншої, залучення до участі у справі правонаступника відповідної сторони є обов`язком суду саме на тій стадії цивільного процесу, на якій дане питання виникає, усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (ст. 55 ч.ч. 1, 2 ЦПК України). Так само за конкретних обставин справи, об`єктивної зміни обставин порівняно з тими, за яких первісно пред`являвся позов, і зміна яких не могла бути передбачена, можуть виникати питання заміни первісного відповідача належним відповідачем або залучення до участі в справі співвідповідача (ст. 51 ч.ч. 1, 2, 3 ЦПК України).

Залучення на стадії апеляційного розгляду справи до участі в ній за правилами правонаступництва особи, яка є правонаступником іншої особи внаслідок переходу певних прав і обов`язків під час провадження в справі в суді першої інстанції і з цього моменту не брала участі в справі, а також залучення в якості відповідача (співвідповідача) особи, яка мала брати участь у справі в такій якості в суді першої інстанції, недопустиме. Щодо такого правонаступника, відповідача справа не розглядалася і рішення судом першої інстанції не ухвалювалося, залучення його в якості відповідача вже лиш на стадії апеляційного розгляду справи мало б наслідками фактичне позбавлення такого відповідача реального права на апеляційне оскарження рішення суду, а також можливості реалізувати цивільні і процесуальні права, заявити відповідні клопотання тощо, здійснення яких у змагальному процесі є можливим саме і тільки на стадії розгляду справи судом першої, а не апеляційної інстанції.

Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 у справі № 308/6290/16-ц у ситуації, коли позов був пред`явлений до особи, яка на цей момент була належним відповідачем, однак, під час розгляду справи судом першої інстанції особа, яка має бути відповідачем, змінилася, про що відповідач не повідомив суду, така особа участі в розгляді справи не брала і позов був вирішений щодо первісно визначеного (неналежного) відповідача, погодився з тим, що в такому разі в позові слід відмовити через вирішення судом справи щодо неналежного відповідача.

Суд касаційної інстанції ґрунтуючись на правових висновках, сформульованих у ряді постанов Великої Палати Верховного Суду, зазначив також, що:

у разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому;

якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову;

визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача;

залучення на стадії апеляційного розгляду справи до участі у ній за правилами правонаступництва особи, яка є правонаступником відповідача, внаслідок відчуження земельної ділянки під час провадження у справі в суді першої інстанції, та яка з цього часу не брала участі у справі, є недопустимим, оскільки щодо такого правонаступника справа не розглядалася і рішення судом першої інстанції не ухвалювалося;

залучення такого правонаступника в якості відповідача вже на стадії апеляційного розгляду справи мало б наслідками фактичне позбавлення такого відповідача можливості реалізувати цивільні і процесуальні права, заявляти відповідні клопотання тощо, здійснення яких у змагальному процесі є можливим лише на стадії розгляду справи судом першої, а не апеляційної інстанції;

посилання на те, що відповідач зловживаючи своїми правами та обов`язками, не повідомив суду першої інстанції про обставини відчуження спірної земельної ділянки є безпідставними, оскільки зазначене не змінює наслідків того, що судом першої інстанції вирішено справу щодо неналежного відповідача, оскільки новим власником спірної земельної ділянки на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення вже було Товариство, яке участі у справі не приймало;

крім того, щодо цього доводу необхідно зазначити відмінність процесуального статусу позивача і відповідача та їх роль у процесі: позов має довести саме позивач (ст.ст. 12, 81 ЦПК України), а не відповідач, який не зобов`язаний допомагати позивачу у зборі доказового матеріалу.

Тобто, вирішення позову щодо неналежного відповідача або щодо не всіх належних відповідачів (з огляду на специфіку певних правовідносин) є підставою для скасування відповідного рішення суду і в тому разі, коли відповідач, інші учасники процесу не повідомили суд про зміну обставин щодо відповідача, коли суду не було відомо про такі обставини тощо. У справі ж, що розглядається, мали місце інші фактичні обставини, оскільки і учасникам процесу, і суду задовго до ухвалення рішення, фактично, з самого початку процесу було відомо про припинення права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку та набуття і державну реєстрацію цього права ОСОБА_3 . Такі обставини, долучені до справи документи безвідносно до наявності чи відсутності клопотань позивача з цього приводу зобов`язували суд виконуючи завдання цивільного судочинства їх перевірити, з`ясувати та продовжити після цього судовий розгляд з урахуванням характеру реалізації позивачем його процесуальних прав.

Правомірність державної реєстрації речового права презюмується, наявність чинної з 10.03.2021 і як такої обов`язкової для всіх державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :46:001:0320 площею 0,0576 га по АДРЕСА_1 підлягала врахуванню як позивачкою, так і судом першої інстанції при вирішенні питання щодо можливості задоволення вимог позову.

Заявленими вимогами позивачка поставила питання по суті про захист її права на землю, наслідки реалізації якого позбавляють набувачів права власності на земельну ділянку, підстав для набуття такого права ( ОСОБА_2 ) або відповідним чином ставлять під сумнів законність подальшого переходу права власності на земельну ділянку ( ОСОБА_3 ). За обставинами справи та відповідно до правової позиції позивачки вимоги позову взаємопов`язані, вимога про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку випливає з попередньої вимоги та залежить від результату її вирішення, а новий власник земельної ділянки, особа, яка має зареєстроване речове право на нерухоме майно, не може бути позбавлений права і можливості на належній стадії процесу захищати своє право, заперечувати проти задоволення вимог, які впливають на підстави набуття права власності на земельну ділянку, на легітимність і обсяг цього права тощо.

Власник земельної ділянки і землекористувач захищаючи свої законні права та інтереси не може бути позбавлений права на належний у процесуальному розумінні як позов, так і захист від відповідного позову. Відповідачем у справі за позовом особи, спрямованим на захист її прав щодо земельної ділянки, що їх вона вважає порушеними, є особа, яка є власником спірної земельної ділянки, або володіє нею фактично, або використовує її, або в будь-який інший спосіб, законність якого заперечується позивачем, діє щодо спірної ділянки.

Відтак у справі, що розглядається, відповідно до реальних її обставин та пред`явлених вимог має місце спір про право цивільне як між ОСОБА_1 і Ужгородською міською радою, так і між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 щодо права власності на земельну ділянку, результатом вирішення якого в разі задоволення позову є скасування рішення органу місцевого самоврядування як підстави для надання земельної ділянки у приватну власність відповідно до норм ЗК України (2001 р.), що, своєю чергою, може бути використане як підстава для оспорювання права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з певною імовірністю позбавлення його такого права. Наявність такого фактичного спору саме з ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_1 не заперечила й в апеляційному суді.

У цьому суто процесуальному контексті те, що первісно заявленими позовними вимогами ставилося питання про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що була здійснена за ОСОБА_2 , значення не має.

Попри такі умови і фактичну наявність спору, в тому числі, з ОСОБА_3 , який з огляду на достеменно відомі суду і сторонам із самого початку розгляду справи обставини є одним із належних відповідачів, а по суті - відповідачем, про припинення цивільного права якого реально йдеться і за відсутності якого в справі неможливо відповідно до закону вирішити спір щодо права власності на земельну ділянку, з одного боку, позивачка на власний розсуд розпорядилася своїми процесуальними правами та підтримувала позов у відповідній частині лише до ОСОБА_2 , з іншого боку, суд першої інстанції маючи своєчасно у справі відповідні дані суті та специфіки спірних правовідносин, що мають місце в цій конкретній справі, у контексті суб`єктного складу сторін у справі не врахував.

У тому числі, відмовивши в прийняті заяви про зміну предмета позову з відповідних підстав (із яких власне висновок про неможливість одночасної зміни підстав і предмета позову вірний) суд не обговорив питання про необхідність участі в справі й ОСОБА_3 в якості відповідача (співвідповідача). Зважаючи на обставини руху справи, коли на час подання позивачкою заяви про зміну предмета позову фактично розгляд справи по суті не розпочався і факт вирішення в судових засіданнях окремих формальних і процедурних питань цього не змінює, враховуючи, що про відповідні обставини було відомо з початку розгляду справи, суду безвідносно до факту подання заяви про зміну предмета позову або відсутності такої належало діяти відповідно до ст. 2 ч.ч. 1, 2, ст. 12 ч. 5 ЦПК України, інших норм цього Кодексу з метою забезпечення сторонам можливості реалізувати процесуальні права та виконати процесуальні обов`язки. Суд не був позбавлений можливості виконавши своєчасно вимоги цивільного процесуального закону щодо порядку реалізації процесуальних прав позивачкою вирішити залежно від результату реалізації цих прав питання щодо залучення до участі в справі співвідповідача, оскільки відповідні обставини виникли вже після відкриття провадження в справі та об`єктивно не могли бути враховані на момент пред`явлення позову, і відповідним чином вирішити справу.

Тим часом, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і саме відповідачу належить право визнати позов повністю або частково, укласти мирову угоду, реалізувати за наявності для того підстав інші права, притаманні саме відповідачу (ст. 12 ч. 3, ст.ст. 43, 49, 81, 193, 206, 207 ЦПК України). Оскільки комплекс процесуальних прав і обов`язків сторони в справі та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, різний, участь у справі особи, яка мала бути відповідачем, в якості третьої особи без самостійних вимог участі в якості відповідача не замінює та істотно звужує її процесуальні можливості, а тому порушує право на належний захист від позову.

Тож позов не був пред`явлений, а справу не було вирішено щодо належного відповідача: ОСОБА_3 , який є власником земельної ділянки з кадастровим номером :46:001:0320 площею 0,0576 га по АДРЕСА_1 , на яку по суті заявляє права ОСОБА_1 , має зареєстроване право на цю ділянку та в певному обсязі вже реалізував це право з огляду на початок забудови ділянки.

Суд не мав процесуальних підстав за відсутності належного відповідача для вирішення спору як щодо його прав, так і щодо прав позивачки та інших відповідачів по суті, що, крім іншого, може тягти наслідки, які випливають із положень ст. 352 ч. 1 ЦПК України. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість реального вирішення спору через відсутність у справі належного відповідача, без якого про законність розв`язання спору не йдеться.

Питання обґрунтованості позову по суті, його доведеності, наявності підстав для захисту права, на існування якого посилається позивачка, для скасування рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності на земельну ділянку, щодо інших обставин, якими мотивували свої правові позиції учасники процесу, наразі значення не мають і вирішуватися не можуть.

За умовами справи на стадії апеляційного провадження викладені обставини не можуть бути змінені, а порушення норм закону не можуть бути усунені чи виправлені. Вирішення справи щодо неналежного відповідача або відсутність у справі на стадії її розгляду судом першої інстанції необхідного для вирішення спору належного відповідача (відповідачів) є за приписами ст. 376 ч. 3 п. 4 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Виходячи з викладеного, з урахуванням положень ст. 367 ч. 4 ЦПК України та на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4 цього Кодексу апеляцію з урахуванням саме наведених вище обставин слід задовольнити частково, ухвалене з порушенням норм процесуального права рішення суду скасувати, у задоволенні позову про скасування рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовити з процесуальних підстав - внаслідок пред`явлення вимог не до всіх належних відповідачів, через що судом було прийнято рішення про права, свободи, та інтереси особи, яка не була залучена до участі у справі в передбаченому цивільним процесуальним законом статусі.

Керуючись ст. 367 ч. 4, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково,

рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 листопада 2022 року скасувати,

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Ужгородської міської ради Закарпатської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовити внаслідок вирішення судом справи щодо неналежного відповідача.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 1 серпня 2023 року.

Судді