ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4792/23 Справа № 204/3923/22 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

- за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

15.06.2022 до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому ставилось питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором DNK0GK00000095 від 22.06.2005 року, станом за період з 15.11.2019 року по 30.12.2021 року, у розмірі 2387,38 доларів США, що складає 64 936, 73 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2023 року позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

04.04.2023 року Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та винесення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що позивачем до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості та виписку з рахунку № НОМЕР_1 , з яких вбачається, що останнє погашення заборгованості було 28.01.2020 року в розмірі 2885,58 дол. США. Відповідачем не оспорювався розмір заборгованості.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 2387,38 доларів США, що складає 64 936, 73 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

22 червня 2005 року між АТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір DNK0GK00000095 від 22 червня 2005 року, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальниці кредитні кошти, шляхом надання готівкою через касу банку, на термін по 19 червня 2025 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії, у розмірі 46410 доларів США на придбання житла на вторинному ринку у розмірі 39000 доларів США та на оплату страхових платежів у розмірі 7410 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та щомісячної комісії у розмірі 0,18 % від суми наданого кредиту, плюс суми, розрахованої відповідно до п. 3.11 даного договору. Погашення заборгованості за цим договором повинно було здійснюватися щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця, а саме позичальниця повинна була надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі не менше 477,90 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, щомісячною комісією та відсотками за користування кредитом (а. с. 26-27 та на звороті).

Відповідно до вимог п. 4.1 даного договору, при порушенні позичальницею кожного із зобов`язань, передбачених у п. п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальниця зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу.

17 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачкою було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № DNK0GK00000095 від 22 червня 2005 року, згідно якої зменшено заборгованість, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди, до 17455,24 доларів США, а саме відсотки у розмірі 0,00 доларів США, комісія у розмірі 0,00 доларів США, пеня у розмірі 17455,24 доларів США; згідно до ст. ст. 212, 651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в Графіку погашення кредиту (Додаток 1 до цієї додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 17455,24 доларів США. Разом з цим, вирішено пункт 1.1 договору викласти в наступній редакції: банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк по 19 червня 2025 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії, у розмірі 67173,06 доларів США на споживчі цілі: споживчі потреби у розмірі 39000 доларів США, а також у розмірі 28173,06 доларів США на оплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту щомісяця плюс суми розрахованої відповідно до п. 3.11 даного договору. Періодом сплати слід вважати період з «15» по «20» число кожного місяця (а. с. 29).

З додатку до Додаткової угоди встановлено, що щомісячний платіж становить 800,71 доларів США (а. с. 30-31).

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 30 грудня 2021 року, за відповідачкою ОСОБА_1 перед позивачем утворилася заборгованість у сумі 2387,38 доларів США, яка складається з 3 % річних від простроченої суми заборгованості (за період з 15 листопада 2019 року по 30 грудня 2021 року 37431,01 доларів США), що за курсом НБУ від 30 грудня 2021 року становить 64936 гривень 73 копійки (а. с. 13).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року у цивільній справі № 204/8603/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNK0GK00000095 від 22 червня 2005 року, яка виникла станом на 30 серпня 2019 року у розмірі 19888,84 долари США. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а. с. 4-8 та на звороті). Вказане рішення суду набрало законної сили 02 березня 2021 року.

Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на норми статті 625 ЦК України та просив стягнути з відповідачки три відсотки річних від простроченої суми за кредитним договором DNK0GK00000095 від 22 червня 2005 року у розмірі 2387,38 доларів США, посилаючись при цьому на те, що на даний час рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року по справі № 204/8603/19 не виконано, а прострочена сума заборгованості за тілом кредитом становить 37431,01 доларів США.

Встановивши вказані обставини судом першої інстанції прийняте рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Однак, позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року по справі № 204/8603/19 на теперішній час відповідачкою ОСОБА_1 не виконано та заборгованість за кредитним договором DNK0GK00000095 від 22 червня 2005 року в повному обсязі не погашена.

Відсутність належних, допустимих та достатніх доказів того, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року по справі № 204/8603/19 на теперішній час відповідачкою ОСОБА_1 не виконано та заборгованість за кредитним договором DNK0GK00000095 від 22 червня 2005 року нею в повному обсязі не погашена, виключає можливість застосування судом до відповідачки відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо стягнення з них 3-х % річних, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких достатніх підстав вважати, що відповідачка ОСОБА_1 на теперішній час не виконала рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року по справі № 204/8603/19 та не погасила заборгованість за кредитним договором № DNK0GK00000095 від 22 червня 2005 року, що давало б суду підстави притягнути відповідачку до передбаченої статтею 625 ЦК України відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання, під час розгляду даної справи судом не встановлено, оскільки в матеріалах справи такі докази відсутні.

С такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У матеріалах цивільної справи відсутні докази, щодо виконання або невиконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року.

Апеляційна скарга також не спростовує рішення суду першої інстанції щодо виконання або невиконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року. Інформація з ДВС щодо виконання рішення суду відсутня.

При таких обставинах, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: