Дата документу 15.08.2023 Справа № 331/410/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/410/23
Провадження № 22-ц/807/1667/23
У Х В А Л А

15 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду:

головуючого Полякова О.З.,

суддів Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2023 року у справі № 331/410/23 про відмову у відновленні втраченого провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2023 року у справі № 195/2396/22 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ», заінтересована особа: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого документа,-

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2023 року безпосередньо до апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2023 року у справі № 331/410/23 та ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2023 року у справі № 195/2396/22, в якій містилось клопотання про звільнення від сплати судового збору за її подання.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 липня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. про звільнення від сплати судового збору. Апеляційну скаргу залишено без руху. Надано скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання суду апеляційної інстанції окремих апеляційних скарг, а саме: апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2023 року у справі № 331/410/23 та апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2023 року у справі № 195/2396/22 з оригіналами квитанцій про сплату судового збору за їх подання у сумі 429,44 грн зі сплатою на відповідні реквізити. Роз`яснено, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк, апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута апелянту відповідно до вимог ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 357 ЦПК України.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала» від 19 липня 2023 року у справі № 331/410/23 було доставлено до електронного кабінету ОСОБА_3 21 липня 2023 року о 12 год. 20 хв.

04 серпня 2023 року через підсистему «Електронний суд» до апеляційного суду надійшло клопотання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. про відкриття апеляційного провадження та розгляд апеляційної скарги, в обґрунтування якого скаржниця зазначала, що приватний виконавець не є учасником справи в розумінні ст. 42 ЦПК України. Крім того, на її думку, приватний виконавець не відноситься до кола осіб, визначених ст. 2 ЗУ «Про судовий збір», які повинні сплачувати судовий збір, адже вона звертається до суду не за захистом своїх власних прав та інтересів, а в порядку виконання професійних обов`язків. Вимогу суду про надання окремих апеляційних скарг а саме: апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2023 року у справі № 331/410/23 та апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2023 року у справі № 195/2396/22, що відповідають вимогам статті 356 ЦПК України, приватний виконавець Матвійчук Н.Є. залишила поза увагою.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання приватного виконавця про звільнення від сплати судового збору. Подовжено строк для усунення її недоліків, зазначених в ухвалі суду від 19 липня 2023 року. Роз`яснено, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута апелянту відповідно до ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 357 ЦПК України.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала» від 09 серпня 2023 року у справі № 331/410/23 було доставлено до електронного кабінету Матвійчук Н.Є. 09 серпня 2023 року о 16 год. 25 хв.

11 серпня 2023 року через підсистему «Електронний суд» до апеляційного суду надійшло клопотання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є., в якому вона наполягає на відкритті одного апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на дві різні ухвали суду першої інстанції у різних справах, оскільки, на її думку, розгляд їх в одному провадженні є цілком логічним. Крім того, наполягає на тому, що приватний виконавець не відноситься до кола осіб, визначених ст. 2 ЗУ «Про судовий збір», які повинні сплачувати судовий збір та не є учасником справи в розумінні ст. 42 ЦПК України. Зазначає, що на виконавця покладено обов`язок отримувати дублікат виконавчого документу, втраченого не з його вини, тому виконавець і не повинен сплачувати судовий збір за подання такої заяви, враховуючи, що виконавчий документ був втрачений через війну на території, яка від 2022 року є тимчасово окупованою російською федерацією, а у приватного виконавця Матвійчук Н.Є., як у тимчасово переміщеної особи з м. Маріуполя, відсутній заробіток вже більше року, враховуючи також те, що вона має статус багатодітної родини.

Крім того зазначала, що відповідно до статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони. Отже вказана норма розрізняє поняття «виконавець» та «сторони». Тобто платниками судового збору є фізичні або юридичні особи (позивачі, скаржники), які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів чи відносно яких ухвалене рішення. Це ж витікає і з висновку суду в ухвалах про залишення апеляційної скарги без руху про те, що приватний виконавець не відноситься до кола осіб, відносно яких суд може відстрочити, розстрочити або звільнити від сплати судового збору. Якщо приватний виконавець не відноситься до кола цих осіб, то і він не відноситься до кола осіб, які повинні сплачувати судовий збір. Приватний виконавець при примусовому виконанні рішення не відноситься до цих осіб, він не здійснює захист своїх особистих інтересів, він не є учасником справи, отже не є суб`єктом справляння судового збору. В цій справі стягувач звільнений від обов`язку отримувати дублікат виконавчого документа, пред`явленого на виконання і втраченого не з його вини, і відповідно не повинен сплачувати судовий збір або авансувати витрати виконавчого провадження на його сплату (постанова Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 5020-1129/2012). Сплачувати судовий збір за рахунок власних коштів приватний виконавець також не зобов`язаний, як не зобов`язаний його сплачувати адвокат, який звертається в інтересах позивача у справі. Отже суд при вирішенні питання стягнення судового збору за логікою повинен стягнути його з боржника у виконавчому провадженні. У постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 5020-1129/2012 зроблено висновки про те, що видача дубліката втраченого на окупованій території виконавчого документа є компенсаційною дією Держави з метою виконання судового рішення, яке набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню. Отже, саме на державу покладено тягар видачі дубліката втраченого на окупованій території виконавчого документа. І не дивлячись на те, що не було відповідних змін до законодавства щодо сплати судового збору, суд вправі виходячи з життєвих обставин, пов`язаних з форс-мажорними обставинами, якою є війна, вирішити питання щодо звільнення від сплати судового збору.

Розглянувши зазначене клопотання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є., суд доходить висновку про відмову в його задоволенні з огляду на його безпідставність та необґрунтованість з огляду на таке.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільної процесуальних правовідносин та їх гарантій.

До ознак, що характеризують правосуддя, відноситься, у тому числі, здійснення правосуддя тільки у передбаченому законом порядку (процесуальна форма). При цьому під правосуддям необхідно розуміти не лише діяльність суду щодо вирішення спору про право, але й обов`язкове дотримання процесуальної форми, в якій не просто передбачені порядок і послідовність вчинення процесуальних дій, а й відображено вимоги справедливих (належних) судових процедур.

При цьому цивільна процесуальна форма завжди обов`язково має нормативний і системний характер. По-друге, вона, по суті, передбачає «алгоритм» поведінки кожного суб`єкта при розгляді та вирішенні цивільної справи (у тому числі і суду). По-третє, становить гарантію дотримання законності, оскільки її недодержання призводить до різних негативних наслідків.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Реалізація цього права здійснюється в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством.

За приписами ч. 2 ст. 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що ставка судового збору за подачу фізичною особою касаційної скарги на ухвалу суду складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вищевказані положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 травня 2018 року в справі № 915/955/15 та у постановах Верховного Суду від 09 лютого 2023 року в справі № 120/3532/21-а, від 24 листопада 2021 року у справі № 826/17526/18 та від 13 квітня 2022 року в справі №204/827/17.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги визначені статтею 356 ЦПК України.

Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України встановлено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати встановлення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Вимога про сплату судового збору є стримуючою мірою для потенційних заявників від пред`явлення необґрунтованих позовів, скарг.

Згідно з частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону України «Про судовий збір»).

Тобто, за певних умов суд може звільнити від сплати судового збору саме сторону в справі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною другою статті 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Оскільки в цій справі приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. не діє в особистих інтересах, а є суб`єктом, який здійснює виконання судового рішення, апеляційний суд вважає, що вона не є особою, яка належить до категорії осіб, стосовно яких законодавцем встановлені пільги щодо сплати судового збору, тому підстави для звільнення її від сплати судового збору відсутні.

При цьому суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 235/1207/20.

Крім того, слід зауважити, що ОСОБА_3 діє у цьому процесі як особа, яка здійснює професійну діяльність у статусі приватного виконавця. За вчинення виконавчих дій приватному виконавцю виплачується винагорода. Угодою між приватним виконавцем та стягувачем може бути передбачено додаткове авансування витрат виконавчого провадження та додаткова винагорода приватного виконавця (стаття 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»), а передбачений законом розмір судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, враховуючи застосування коефіцієнта 0,8 для пониження розміру ставки судового збору (429,44 грн), не є надмірним та не свідчить про наявність перешкод у доступі до правосуддя.

Разом з тим, посилання скаржниці на постанову Верховного Суду від 30 червня 2022 у справі № 5020-1129/2012 є необґрунтованими, оскільки вона стосується оскарження дій виконавця, а не сплати чи звільнення від сплати судового збору.

Також апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що враховуючи положення ч. 2 ст. 356 ЦПК України, процесуальний закон покладає на апелянта обов`язок зазначати в своїй апеляційній скарзі конкретний процесуальний документ (рішення або ухвалу), з яким він не погоджується, а також про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустився суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення або ухвали, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування, обставини, які, на думку апелянта, не в повній мірі досліджені судом першої інстанції.

Водночас, відповідно до пункту 41 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відновлення повністю або частково втраченого судового провадження чи відмови в його відновленні, а пунктом 17.4 статті 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, зокрема, передбачено, що ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого листа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд констатує, що одночасне оскарження різних процесуальних документів суду першої інстанції в різних цивільних справах, яким присвоєно різні єдині унікальні номери, що є окремими самостійними об`єктами апеляційного оскарження в одній апеляційній скарзі, може перешкоджати їх одночасному розгляду в апеляційному порядку, з огляду на неможливість їх об`єднання у разі поданої однієї апеляційної скарги на два процесуальних документи.

Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 19 липня 2023 року та від 09 серпня 2023 року приватному виконавцю виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є., зокрема, роз`яснено її право подати до Запорізького апеляційного суду окремих апеляційних скарг.

Зазначені ухвали суду від 19 липня 2023 року та від 09 серпня 2023 року скаржниця отримала до свого електронного кабінету підсистеми «Електронний суд», через який вона зверталась до суду, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, однак не скористалась процесуальними правами щодо усунення зазначених в них недоліків апеляційної скарги, для чого мала достатній строк, проте станом на 15 серпня 2023 року вимоги ухвали апеляційного суду від 19 липня 2023 року не виконано, недоліки апеляційної скарги не усунуто.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ «SHISHKOV v. RUSSIA» від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України", заява № 18986/06).

Відповідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники процесу зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що вимоги ухвали апеляційного суду від 19 липня 2023 року не виконано, недоліки апеляційної скарги не усунуто, відповідно до положень ч. 3 ст. 185, ст. 357 ЦПК України апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути скаржнику.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що в силу положення ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення апеляційної скарги не є обмеженням доступу скаржника до правосуддя та не позбавляє його права повторного звернення до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись ч. 3 ст. 185, 357 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2023 року у справі № 331/410/23 про відмову у відновленні втраченого провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2023 року у справі № 195/2396/22 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ», заінтересована особа: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого документа - визнати неподаною та повернути скаржнику.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: