Справа № 299/3688/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 серпня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Мацунича М.В., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря Зубашкова М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Естінко Тетяна Емілівна, на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2019 року (головуючий суддя Левко Т.Ю.) у справі №299/3688/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.10.2017 близько 01 год. 45 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Skoda» моделі «Осtavia», реєстраційний номерний знак Угорщини: НОМЕР_1 , на вулиці Фогодо в селі Неветленфолу (колишнє Дякове) Виноградівського району Закарпатської області порушила правила дорожнього руху, в результаті чого допустила зіткнення з припаркованим на узбіччі дороги автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Воrа», реєстраційний номерний знак Угорщини: № НОМЕР_2 , який належить позивачу громадянину Угорщини ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 22.10.2015.

Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.11.2017 у справі про адміністративне правопорушення № 299/3374/17 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 гривень).

Згідно з висновком експерта № 11/252 від 25.04.2018 за результатами судової автотоварознавчої експертизи, проведеної на виконання ухвали Виноградівського районного суду від 13.03.2018, вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля марки «Volkswagen Воrа», державний реєстраційний номер Угорської республіки НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 07.10.2017, може складати 231 874,37 грн.

Посилаючись на дані обставини, збільшивши позовні вимоги (а.с. 87-88), позивач ОСОБА_3 остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 231 874, 37 грн.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.01.2019 позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 231 874, 37 грн. та судові витрати в розмірі 2 318,75 грн. судового збору.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 12.10.2022 було поновлено строк на подання заяви про перегляд вказаного заочного рішення, визнавши причину пропуску строку поважною; заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 30.01.2019 залишено без задоволення.

На заочне рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Естінко Т.Е. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 .

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 та її представника у суді першої інстанції адвоката Мелай М. про судове засідання призначене на 30.01.2019, в якому ухвалено оскаржуване рішення суду. Зазначає, що позивачем не було вжито всіх заходів для огляду його транспортного засобу безпосередньо після ДТП; візуальний огляд автомобіля марки «Volkswagen Воrа», пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 07.10.2017, проведено експертом тільки 14.04.2018, тобто більше ніж через 189 календарних днів з моменту події; у справі відсутні докази де і в кого зберігався цей автомобіль, не відомо чи не міг автомобіль отримати за цей період інші пошкодження. Вказує, що висновок експерта № 11/252 від 25.04.2018 не є належним і допустимим доказом у справі. Експерт вказав про відсутність можливості визначити ринкову вартість автомобіля, а тому скаржник вважає, що ухвала суду не була виконана. Якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається саме за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Місцевим судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено ринкову вартість автомобіля, при цьому величина втрати товарної вартості згідно вищевказаної експертизи дорівнює нулю. Вказує, що для визначення ринкової вартості автомобіля на іноземній реєстрації експертом мала б застосовуватись інформація з каталогу SCHWACKE. У експертизі не вказано інформацію щодо обсягів, характеру, та пошкоджень складників автомобіля, а тому неможливо об`єктивно вирішити питання щодо вартості відновлювального ремонту досліджуваного автомобіля та відсутня інформація в доданих до звіту фототаблицях, що є порушенням п.4.4 (с) та п.5.5 (г) Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобі. При визначені вартості відновленого ремонту експертом було застосовано помилковий курс Євро, оскільки курс НБУ станом на 24.04.2018 становив 31,9724 грн. за 1 Євро, натомість при проведенні експертизи експертом вказано курс 31,4681 грн станом на 06.10.2017.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить оскаржуване рішення суду залишити без змін. Зазначає, зокрема, що не відповідає дійсності твердження апелянта, що про судове рішення їй стало відомо лише 30.08.2022. Так, у квітні 2019 року було відкрито виконавче провадження № 59109123 з примусового виконання оскаржуваного рішення суду, в межах якого на майно відповідачки накладався арешт. Тому представник позивача вважає, що позивач намагається ввести суд в оману з метою скасування з надуманих підстав рішення суду, яке набрало законної сили.

В судове засідання апеляційного суду з`явилась представник відповідача адвокат Естінко Т.Е.

Представник позивача ОСОБА_7 втретє подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на перебування у відпустці (за станом здоров`я). Проте доказів на підтвердження причини неявки в жодне із судових засідань адвокатом Пуканичем Е.В. не було надано.

В силу положень ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Зважаючи на те, що позиція позивача апеляційному суду відома, оскільки викладена у позовній заяві та і відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності сторін та представника позивача.

Колегія суддів відхилила клопотання представника позивача про витребування виконавчого провадження № 59109123 з метою спростування твердження апелянта, що вона дізналась про оскаржуване рішення лише 30.08.2022. Так, строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 30.01.2019 було поновлено судом першої інстанції ухвалою Виноградівського районного суду від 12.10.2022, та заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 30.01.2019 залишено без задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України строк на апеляційне оскарження заочного рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Апеляційну скаргу на заочне рішення Виноградівського районного суду від 30.01.2019 було подано 11.11.2022 в межах 30-денного строку на апеляційне оскарження з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення від від 12.10.2022. Апеляційним судом перевіряється законність та обґрунтованість заочного рішення суду та не вирішується питання про поважність причин пропуску строку на подання заяви на перегляд заочного рішення, тому колегія суддів не вбачала підстав для витребування виконавчого провадження № 59709123.

Заслухавши суддю-доповідач, позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи та матеріали справи Виноградівського районного суду № 299/3374/17 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що потерпілий має право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному; він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. У даному випадку позивач реалізував право на звернення до винуватої особи, яка завдала шкоди.

Проте із такими висновками місцевого суду погодитися не можна.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частинами першою-четвертою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Натомість положення статті 1187 ЦК України «Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність у разі завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки закон встановлює винятки, за яких на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування: якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом викладених положень судам, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала; обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, на відміну від загального порядку та умов відшкодування шкоди безпосередньо встановленого ЦК України (стаття 1166), умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (стаття 1187 ЦК України), є: (1) протиправність поведінки заподіювача шкоди, (2) наявність цієї шкоди у потерпілого і (3) причинного зв`язку між ними.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року із змінами від 24 жовтня 2009 року N9 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», - джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07.10.2017 близько 01 год. 45 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Skoda» моделі «Осtavia», реєстраційний номерний знак Угорщини: НОМЕР_1 , на вулиці Фогодо в селі Дяково по вул. Фогодо, 32, Виноградівського району Закарпатської області не вибравши безпечну швидкість для руху не впоралася з керуванням та допустила зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Воrа», реєстраційний номерний знак Угорщини: № НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Такими діями відповідачка порушила вимоги п.12.3 ПДР України.

Ці обставини встановлені постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.11.2017 у справі №299/3374/17, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 340 грн. штрафу. Постанова суду набрала законної сили 21.11.2017 (а.с. 14 ).

Із постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.11.2017 у справі №299/3374/17 слідує, що в судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнала повністю.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, доведеним є не тільки факт наявності протиправної поведінки відповідача ОСОБА_1 як заподіювача шкоди у спірних правовідносинах, як складової умови для відповідальності за пошкодження майна позивача, а також і вина ОСОБА_1 .

Транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Воrа», реєстраційний номерний знак Угорщини: № НОМЕР_2 , належить на праві власності позивачу ОСОБА_4 , що підтверджується копією технічного паспорту з перекладом з угорської на українську мову (а.с. 8-11).

Отже у позивача ОСОБА_3 як власника автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Воrа», реєстраційний номерний знак Угорщини: № НОМЕР_2 , виникло право на відшкодування шкоди, завданої ДТП, що мала місце 07.10.2017.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 13.03.2018 у даній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Безику Ю.Ю. (а.с. 34-35).

Згідно висновку експерта № 11/252 від 25.04.2018 за результатами судової автотоварознавчої експертизи (а.с. 44-57):

- визначити вартість матеріальної шкоди , завданої власнику транспортного засобу автомобіля марки автомобіля марки «Volkswagen Воrа», державний реєстраційний номер Угорської республіки НОМЕР_2 , не надається можливим, оскільки у експерта відсутня можливість встановити середню ринкову вартість на території Угорської Республіки, ідентичного або аналогічного досліджуваного КТЗ, марки «Volkswagen Воrа», сірого кольору, 1999 року випуску, а також у розпорядженні експерта відсутня прийнятна інформацно-довідкова література з усередненими ціновими даними КТЗ на дату оцінки 07.10.2017;

- вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля марки «Volkswagen Воrа», державний реєстраційний номер Угорської республіки НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 07.10.2017, може складати 231 874,37 грн.

- величина втрати товарної вартості КТЗ дорівнює 0 (нулю).

Судовим експертом Безик Ю.Ю. зазначено у вказаному висновку експерта, що він попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 384, 385 КК України.

Згідно з ремонтною калькуляцією, вартість запасних частин автомобіля марки «Volkswagen Воrа», державний реєстраційний номер Угорської республіки НОМЕР_2 , та вартість ремонтних робіт загалом становить 231 874,37 грн. (а.с. 58-63)

З досліджених матеріалів адміністративної справи № 299/3374/17 щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП вбачається, що на зворотному боці схеми місця ДТП, яке сталося 07.10.2017, зазначено зокрема перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу автомобіля марки «Volkswagen Воrа», а саме: передні крила праве та ліве, бампер передній, капот, фари передні, заднє ліве крило, лобове скло, передня ліва дверка.

Перелік указаних видимих (зовнішніх) пошкоджень відповідає пошкодженням, встановленим експертом під час огляду колісного транспортного засобу, проведеного 18.04.2018 (зображення 1-16 ілюстративної таблиці, а.с. 50-57): локальна деформація лівої (по ходу руху) стійки кузова, дверей водія, лонжерону та передніх крил (оперення); деформація кришки капоту; тріщини переднього бамперу; пошкодження вітрового скла; розломи дисків передніх правого та лівого коліс; пошкодження ходової частини передка; розломи корпусу скриньки перемикання швидкостей; вм`ятини заднього лівого крила та рамки колеса; пошкодження передній ліхтарів та заднього лівого ліхтаря стопу; розломи вигини та тріщини консолі управління (торпеда) в салоні; розломи та розриви заднього бампера; розлом та розриви корпусу заднього лівого по ходу руху ліхтаря; складний перекіс кузова КТЗ.

Експертом у висновку № 11/252 від 25.04.2018 зазначено, що в цілому характер пошкоджень відповідає обставинам ДТП.

В той же час, згідно досліджених матеріалів справи про адміністративні правопорушення № 299/3374/17 встановлено, що на автомобіль марки «Skoda» моделі «Осtavia», реєстраційний номерний знак Угорщини: НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 та спричинила дорожньо-транспортну пригоду, був виданий іноземний страховий сертифікат міжнародного страхування «Зелена картка» ЗАТ «Алліанс Гунгаріа», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди (07.10.2017) на території України, строком дії з 30.08.2017 до 29.10.2017.

Отже, автомобіль марки «Skoda» моделі «Осtavia», реєстраційний номерний знак Угорщини: НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 на момент ДТП був застрахований згідно із сертифікатом міжнародного страхування «Зелена картка».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (далі: Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Оцінюючи встановлені обставини у сукупності, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У позовній заяві на обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_8 посилаючись на постанови Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15 та від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16, зазначав, що має право самостійно обрати спосіб захисту порушеного права, зокрема, звернутися з позовом до відповідачки ОСОБА_1 , вина якої у настанні ДТП встановлена. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним, а закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. Відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Потерпілий вправі відмовитися від свого права на одержання страхового відшкодування та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала,

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (пп.6870) викладено наступний правовий висновок (який був сформульований на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення): ст.1191 ЦК та ст.38 Закону №1961-IV, з одного боку, і ст.993 ЦК та ст.27 Закону «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законом №1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 зазначеного закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

З урахуванням наведеного колегія суддів відхиляє посилання позивача на висновок Верховного Суду України (у справах № 6-2808цс15 та від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16,), відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, та йому належить право самостійного вибору до кого звертатися з позовом до винуватця або до страховика (у встановлених законом випадках до МТСБУ).

Враховуючи положення Закону №1961-IV, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, можливе за умови, якщо у страховика (або у передбачених законом випадках МТСБУ) не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик (у передбачених законом випадках МТСБУ) на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі N 924/831/17, від 28.11.2019 у справі N 910/8357/18, від 12.06.2020 у справі N 906/775/17, від 25.06.2020 у справі N 924/233/18).

Тобто при ухваленні рішення суд має з`ясовувати яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону №1961-IV визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону №1961-IV).

Відповідно до статті 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із абзацом 1 пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини шістнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.

За пунктом 39.1 статті 39 Закону № 1961-IV МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1961-IV укладаються такі види договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності:

внутрішній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - внутрішній договір страхування);

договір міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - договір міжнародного страхування).

Внутрішні договори страхування діють виключно на території України.

Договори міжнародного страхування діють на території країн, зазначених у таких договорах. Договори міжнародного страхування, які діють на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», посвідчуються відповідним уніфікованим сертифікатом «Зелена картка», що визнається і діє в цих країнах.

Під час в`їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов`язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка» або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до підпункту «в» пункту 41.2 статі 41 Закону №1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

- транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».

Як установлено судом вище, на автомобіль марки «Skoda» моделі «Осtavia», реєстраційний номерний знак Угорщини: НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 та спричинила дорожньо-транспортну пригоду був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди (07.10.2017) на території України, строком дії з 30.08.2017 до 29.10.2017.

Таким чином у даному випадку відшкодування шкоди, яку заподіяно транспортним засобом автомобілем марки «Skoda» моделі «Осtavia», реєстраційний номерний знак Угорщини: НОМЕР_1 , покладено на МТСБУ, до якого позивачем ОСОБА_9 не пред`явлено позовних вимог.

Позивач не довів обов`язку ОСОБА_1 з відшкодування шкоди, що розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності (регламентну виплату) МТСБУ.

Встановивши, що позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, за відсутності клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, суд повинен ухвалити рішення про відмову у позові до неналежного відповідача.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Доказів повідомлення представника ОСОБА_1 адвоката Мелай М.Ю. матеріали справи не містять. При цьому згідно наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення судова повістка вручена адресату ОСОБА_1 тільки 02.02.2019, а судове засідання в якому ухвалено рішення відбулося 30.01.2019 (а.с. 90).

Таким чином, справу в суді першої інстанції розглянуто 30.01.2019 за відсутності ОСОБА_1 , яка належним чином не повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, й обґрунтовувала свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зважаючи на встановлені апеляційним судом порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ст. 381 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Естінко Тетяна Емілівна задовольнити.

Заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 серпня 2023 року.

Головуюча:

Судді: