ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4550/23 Справа № 212/4149/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/4149/14

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - Покровський відділ Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Покровського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2022 року, яка постановлена суддею Козловим Д.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 березня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, зобов`язання зняти арешт з майна, скасувавши заходи примусового виконання, заінтересовані особи: Покровський відділ Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит».

Скарга мотивована тим, що 22.07.2016 року Жовтневим ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області, на теперішній час Покровський відділ Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), видано постанову про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження у виконавчому проваджені ВП №51756626.

Натомість, належна йому частка у праві власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , була ним відчужена 18.12.2013 року та він іншого нерухомого майна не має.

Після завершення виконавчого провадження, повторно стягувач на примусове виконання не звертався.

Однак, на даний момент, залишилися вжиті заходи виконавчого провадження у вигляді накладення арешту на все нерухоме майно скаржника.

24 січня 2023 року ОСОБА_1 отримав відповідь від виконавчої служби про те, що зняття арешту не є можливим у зв`язку з закінченням терміну виконавчого провадження.

Отже, під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець не вжив заходів на скасування арешту.

Вказане правопорушення є триваючим, тому просив суд поновити строк на подання скарги.

Посилаючись на викладене, просив суд: визнати протиправною бездіяльність Покровського ВДВС у м. Кривому Розі щодо не зняття арешту з нерухоме майна ОСОБА_1 , зобов`язавши Покровський ВДВС зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 у рамках ВП № 51756626, скасувавши заходи примусового виконання.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк для подання скарги на бездіяльність державного виконавця, зобов`язання зняти арешт з майна, скасувавши заходи примусового виконання.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, зобов`язання зняти арешт з майна, скасуваня заходів примусового виконання, зацікавлені особи: Покровський відділ Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» задоволено частково.

Арешт, накладений постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області від 22 липня 2016 року в рамках ВП № 51756626 на все нерухоме майно ОСОБА_1 із забороною його відчуження та внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно скасовано.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Покровський відділ Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просить скасувати ухвалу суду та винести нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що арешт на майно боржника накладено згідно виконавчого провадження №51756626, яке завершено з підстав передбачених п.2 ч.1 ст.47 ЗУ Про виконавче провадження. Підставою для зняття арешту з майна боржника є закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, тобто, підстави визначені статями 48-49 ЗУ Про виконавче провадження, а виконавче провадження на підставі якого накладено арешт завершенний з підстав ст.47 ЗУ Про виконавче провадження, яка регулює підстави повернення виконавчого документу стягувачу. Державним виконавцем правомірно до даного виконавчого провадження, при його завершенні, не знято арешт, оскільки повернення виконавчого документу стягувачу не є правовою підставою для зняття арешту з майна.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, заявник ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Покровського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Корсака О.Ю., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, заявника ОСОБА_1 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 14.06.2013 року в сумі 18710,56 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн.

20 березня 2015 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» отримав виконавчий лист про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу за кредитним договором від 14.06.2013 року.

22 липня 2016 року на примусове виконання до Жовтневого ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області, на теперішній час Покровський відділ Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), надійшов виконавчий лист за рішенням суду від 30 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу за кредитним договором.

Згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 11.11.2022 року, постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області, на теперішній час Покровський відділ Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), від 22 липня 2016 року, в рамках ВП № 51756626, було накладено арешт, із забороною його відчуження, на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .

Згідно даних Державного реєстру прав на нерухоме майно, станом на 11.11.2022 року, у ОСОБА_1 відсутнє на праві власності нерухоме майно, оскільки ним було ще 18.12.2013 року відчужено частку у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_1 .

23 червня 2017 року постановою державного виконавця державного виконавця Жовтневого ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області, на теперішній час Покровський відділ Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виконавчий лист по справі № 212/4149/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу за кредитним договором було повернуто стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно відповіді 24 січня 2023 року Покровського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) строк зберігання виконавчого провадження ВП № 51756626 скінчився.

Згідно даних з Єдиного реєстру боржників та автоматизованої системи виконавчого провадження, відсутні відкритті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 .

Задовольняючи частково скаргу та скасовуючи арешт, накладений постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області від 22 липня 2016 року в рамках ВП № 51756626 на все нерухоме майно ОСОБА_1 із забороною його відчуження та внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив із того, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчих проваджень та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є : 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

При цьому, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 Закону України Про виконавче провадження (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документу стягувачу) не встановлює прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Разом з тим, спір у справі, що переглядається, виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державним виконавцем, який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні № 51756626 на стадії його завершення під час повернення виконавчого документу стягувачу у 2017 році, а у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 подану ним поза межами виконавчого провадження, про зняття арешту у зв`язку з відсутністю виконавчих проваджень та майнових претензій з боку стягувача, державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника.

Судом першої інстанції вірно враховано, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Крім того, застосування арешту майна боржника, як обмежувальний захід, не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні заяви щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 унеможливлює здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна.

Крім того, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за умови пропуску стягувачем трирічного строку для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За таких обставин, враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, висновок суду першої інстанції про те, що не зняття арешту з майна заявника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Викладені у цій постанові мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі №21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15-ц (провадження №61-18160св19).

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Покровського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: