Справа №359/4047/23
Провадження №4-с/359/19/2023
УХВАЛА

08 травня 2023 року м.Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Семенюта О.Ю., вирішуючи питання про відкриття провадження за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: Бориспільський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Київ), на дії головного державного виконавця,-

встановив:

02.05.2023 ОСОБА_1 в особі представника-адвоката Петренко С.В. звернулася до суду з вказаною скаргою, у якій просить: - визнати дії старшого державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області протиправними та скасувати постанову ВП № 58182001 від 23.01.2019 року про арешт майна боржника; - зняти арешт з квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , накладений постановою ВП № 58182001 від23.01.2019 року старшим державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про арешт майна боржника.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п.5 ч.1 ст.3 закону №1404-VIII, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, накладення штрафу є виконавчими документами.

За ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За таких обставин юрисдикція адмінсудів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

У пункті 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" (із змінами, внесеними згідно з постановами Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2012 року № 5, від 14 вересня 2012 року № 10) розтлумачено, що до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні

Згідно з ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в рішеннях у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи визначаються правилами юрисдикції.

Встановлено, що постанова про арешт майна боржника ОСОБА_1 винесена 23.01.2019 року у виконавчому провадженні № 58182001 з примусового виконання постанови № 55484576, виданої 23.01.2019 Бориспільським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Київській області, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 4224,52 долари США та 2506,15 грн.

Зазначена обставина свідчить про те, що на підставі ч.1ст.287 КАС України постанова старшого державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області про арешт майна боржника від 23 січня 2019 року підлягає оскарженню за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

Відкриття провадження за скаргою та продовження її розгляду в порядку цивільного судочинства буде перевищенням Бориспільським міськрайонним судом повноважень, визначених процесуальним законодавством. У такий спосіб буде свавільно порушено право учасників судового провадження на справедливий суд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. У разі відмови у відкритті провадження в справі з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи (ч. 5 ст. 186 ЦПК України).

З огляду на це суддя вважає, що з метою запобігання порушення закону належить відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження за скаргою.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.258, ст.260 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: Бориспільський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на дії головного державного виконавця.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право пред`явити адміністративний позов у порядку, передбаченому ст. 287 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.Ю. Семенюта