П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2023 року

м. Рівне

Справа № 555/263/22

Провадження № 22-ц/4815/851/23

Головуючий у Березнівському районному суді

Рівненської області: суддя Мельничук Н.В.

Рішення суду першої інстанції ухвалено повним текстом

21 березня 2023 року у м. Березне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 21 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Мотивуючи свої вимоги, позивачем зазначалося, що перебуває в шлюбі з відповідачем з 05 листопада 2005 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини здійснює самостійно. ОСОБА_1 жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вважала, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати неповнолітню дитину. Він на даний час офіційно не працює, проте має дохід, який постійно витрачає на власні потреби. Із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 08 квітня 2022 року просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 3000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також допустити рішення до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 21 березня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 гривень на дитину, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 992 гривні 40 копійок судового збору.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликався на необхідність його скасування у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення судом матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На її обґрунтування зазначав, що від покладених на нього законом батьківських обов`язків щодо належного утримання сина не ухиляється. Незважаючи на скрутне матеріальне становище та нерегулярний дохід, допомагає дитині, в міру фінансових можливостей купує одяг і продукти, оплачує комунальні послуги. Оскільки син уже неповнолітній, то кошти передає йому особисто. Крім того, допомагає батькам пенсіонерам та має проблеми зі здоров`ям, що підтверджується долученими до скарги епікризами. Вказував, що при визначенні розміру аліментів слід врахувати ту обставину, що він офіційно непрацевлаштований, має нерегулярний дохід. Тому, посилаючись на розмір прожиткового мінімуму, встановлений ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", зазначав, що частково визнає позовні вимоги і готовий сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1 417 гривень, тобто половину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

З викладених підстав просив рішення суду першої інстанції частково скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з нього на корись позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 417 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як встановлено судом, і ці обставини сторонами не заперечуються і визнаються, вони від шлюбних відносин мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що зарестрований 05 листопада 2005 року відділом РАЦС Березнівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №109, розірвано, що підтверджується заочним рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 28 червня 2022 року. Дане рішення набрало законної сили 19 серпня 2022 року.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу уникнення відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо матеріального утримання дитини, тобто із факту порушення прав дитини на матеріальне забезпечення своїм батьком, що підлягають судовому захисту.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України "Про судовий збір", що, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

Відповідно до ч.ч. 6,7 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст.181 СК України).

За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

В силу положень ч.ч. 1,2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).

Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Отже, суд першої інстанції, врахувавши наведені норми, положення ст. 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дітям необхідного матеріального утримання, відсутність істотних обставин, які могли б впливати на виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків, можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання сина у розмірі 3 000 гривень щомісячно.

Закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. Такий правовий висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №461/4936/16.

Доводи заявника про те, що на час спірних відносин він офіційно не працевлаштований, колегією суддів відхиляються, позаяк відсутність офіційного працевлаштування не є підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів, який відповідає інтересам та потребам дитини і є необхідним для забезпечення їй належних умов для фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Покликання ОСОБА_1 на проблеми зі здоров`ям також не беруться до уваги, оскільки долучені до скарги копії епікризів не підтверджують, що стан його здоров`я унеможливлює або обмежує право на працю. При цьому ним не надано доказів того, що вказані проблеми зі здоров`ям потребують значних фінансових витрат.

Його аргументи про перебування на утриманні батьків пенсіонерів колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, адже будь-яких доказів того, що на утриманні ОСОБА_1 перебувають інші особи матеріали справи не містять.

Не можна погодитися і з посиланнями про недодержання норм процесуального права.

Так, згідно з абзацом другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 21 березня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків