Провадження № 2/127/1547/23
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 жовтня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гуменюк К.П., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області про визнання незаконним (протиправним) рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

вимоги позивача:

1.визнати незаконним рішення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області про відмову у призначені ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності, оформленого протоколом від 15 вересня 2022 року;

2.зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області подати заяву-розрахунок для надання матеріального забезпечення ОСОБА_1 по листку непрацездатності серії АЛД № 944417 за рахунок коштів Фонду Соціального страхування, з урахування висновків суду.

в с т а н о в и в:

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області (далі ГУ ДСНС України у Вінницькій області) про визнання незаконним (протиправним) рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Вимоги позову мотивовано тим, що позивач з 14 грудня 2021 року по 13 квітня 2022 року працювала на посаді бухгалтера у ГУ ДСНС України у Вінницькій області.

З 12 квітня 2022 року по 25 квітня 2022 року позивач перебувала на лікарняному. Проте, позивачу відповідачем протоколом від 15 вересня 2022 року було відмовлено у нарахуванні матеріального забезпечення тимчасової втрати непрацездатності застрахованій особі та допомоги з посиланням на ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Вважаючи вказане рішення відповідача незаконним, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 09 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 22 травня 2023 року прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позивач з 04 березня 2022 року перестала з`являтись на робочому місці, про своє місцезнаходження не повідомила, на телефонні дзвінки не відповідала. Враховуючи такі обставини, ГУ ДСНС України у Вінницькій області керуючись Інформацією Міністерства економіки України щодо сфери трудових відносин в умовах воєнного стану, починаючи з 04 березня 2022 року, тобто з моменту невиходу позивача на роботу у табелі робочого часу так і зазначалась «НЗ» (відсутність з невідомих причин). Весь цей час з 04 березня 2022 року по момент звільнення, позивач дійсно на роботу не виходила, своїх обов`язків не виконувала, нарахування заробітної плати не проводилось, єдиний соціальний внесок не сплачувався а отже база нарахування ЄСВ дорівнює нулю. Отже, нарахування матеріального забезпечення по листку непрацездатності, наданому позивачем, не вбачається можливим.

У відзиві зазначено, що відповідно до листку непрацездатності, період непрацездатності зазначено з 12 квітня 2022 року, натомість у електронній базі зазначено з 15 квітня 2022 року.

Окрім того, відповідач просив суд застосувати до спірних правовідносин наслідки пропущення позивачем тримісячного строку звернення до суду, встановлених статтею 233 КЗпП України, оскільки починаючи із 10 травня 2022 року позивач уже знала, що звільнена, а відтак, тримісячний строк сплив 10 серпня 2022 року. З підстав наведених вище, відповідач просив суду відмовити у задоволенні позовної заяви.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що відзив підписаний ОСОБА_2 , проте жодного документу яким би підтверджувались його повноваження суду надано не було. Підставою звільнення не був прогул, не вихід на роботу чи сувора догана, а тому наведені у відзиві аргументи, щодо не виходу на роботу позивача після повномасштабного вторгнення не стосуються предмета судового спору.

З 12 по 25 квітня 2022 року позивач перебувала на лікарняному. Та обставина, що листок непрацездатності був зареєстрований в електронній базі 15 квітня 2022 року, а виданий у письмовій формі 17 травня 2022 року пояснюються військовою агресією РФ в Україні та жодним чином не нівелює його чинність та правдивість. Щодо строків позовної давності позивач зазначила, що до спірних правовідносин слід застосовувати загальну позовну давність тривалістю три роки, оскільки спір не стосується поновлення на роботі чи стягнення невиплаченої заробітної плати.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач просить взяти до уваги викладені у відзиві та даному запереченні аргументи до уваги та у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши інші докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

З 14 грудня 2021 року по 13 квітня 2022 року ОСОБА_1 працювала на посаді бухгалтера І категорії обліково-розрахункового відділу центру забезпечення діяльності у ГУ ДСНС України у Вінницькій області, що підтверджується відомостями її трудової книжки (а.с. 9) та наказом відповідача від 04 квітня про її звільнення (а.с. 10). Позивача було звільнено на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (закінчення строку).

Згідно відомостей табелю обліку використання робочого часу позивач у період з 04 березня 2022 року по день її звільнення 13 квітня 2022 року остання була відсутня на роботі з нез`ясованих причин (а.с. 42-47).

Відповідно до листка непрацездатності серії АЛД №944417 від 17 травня 2022 року, у період з 12 по 25 квітня 2022 року позивача було звільнено від роботи (а.с. 5, 36).

З метою отримання матеріального забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у травні 2022 року позивач пред`явила до відповідача на розгляд вказаний вище листок непрацездатності.

Протоколом засідання комісії із соціального страхування /рішення уповноваженого/ ГУ ДСНС України у Вінницькій області від 15 вересня 2022 року позивачу було відмовлено у призначенні допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 12 по 25 квітня 2022 року у зв`язку із відсутністю втратою заробітку, ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (а.с. 6).

Визначення правових, фінансових та організаційних засад загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян, зокрема, щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон 1105-XIV)

Особи, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності визначено ст. 18 Закону 1105-XIV, відповідно до якої страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, зокрема які є резидентами Дія Сіті, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону 1105-XIV право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, як необхідності догляду за хворою дитиною (п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону 1105-XIV).

Відповідно до ст. 30 Закону 1105-XIV матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначаються та надаються за основним місцем роботи (діяльності).

Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою - підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність (ч. 3 ст. 30 Закону 1105-XIV).

Підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності (ч. 1 ст. 31 Закону 1105-XIV).

Як вже встановлено судом, що позивача, відповідно до листка непрацездатності, у період з 12 по 25 квітня 2022 року було звільнено від роботи, тобто, під час дії договору, адже трудові відносини між сторонами припинились з 13 квітня 2023 року на підставі наказу відповідача про звільнення позивача.

Таким чином, у позивача, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону 1105-XIV, виникло право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Приймаючи оспорюване рішення про відмову у призначенні допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 12 по 25 квітня 2022 року відповідач обґрунтовував його відсутністю втратою заробітку позивача з посиланням на статтю 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Вказаний Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ст. 13 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» врегульовано питання щодо призупинення дії трудового договору. Так, призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Під час воєнного стану, а саме з 04 березня 2022 року по день звільнення 13 квітня 2022 року, згідно відомостей табелю обліку використання робочого часу позивач була відсутня на роботі з нез`ясованих причин.

Отже, у вказаний вище період сторони перебували у трудових відносинах, при цьому відповідачем позивачу не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата, оскільки позивач була відсутня на робочому місці з нез`ясованих причин.

Однак, суд не погоджується, що положення ст. 13 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» може слугувати підставою для відмови позивачу у призначенні допомоги по тимчасовій непрацездатності з огляду на наступне.

Відповідно до Закону 1105-XIV порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності визначається Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджено Поставною від 26 вересня 2001 року № 1266 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Цей Порядок визначає механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, зокрема, на випадок у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників.

Відповідно до п. 2. розділу «Загальні питання» даної Постанови, сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті.

Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини).

Місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин, виключаються з розрахункового періоду.

Таким чином, відсутність позивача на роботі з 04 березня 2022 року по 13 квітня 2022 року, що стало наслідком не нарахування та невиплати відповідачем заробітної плати, може бути враховано при обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, але не може слугувати підставою для відмови в надані такої допомоги.

Щодо тверджень відповідача про те, що у листку непрацездатності позивача період непрацездатності зазначено з 12 квітня 2022 року, а у електронній базі - з 15 квітня 2022 року суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 червня 2021 року № 1234 затверджено Порядок видачі (формування) листків непрацездатності в Електронному реєстрі листків непрацездатності.

Відповідно до п. 1 та 2 розділу ІІ даного Порядку (у редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) дані медичних висновків про тимчасову непрацездатність (далі - медичний висновок), що внесені до Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, надходять з електронної системи охорони здоров`я. Листок непрацездатності формується в Реєстрі на підставі інформації про медичний висновок (медичні висновки) у разі ідентифікації пацієнта як застрахованої особи в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 3 розділу ІІ даного Порядку визначено, що дати відкриття та закриття листка непрацездатності відповідають датам початку строку дії та закінчення строку дії медичного висновку, на підставі якого сформований цей листок непрацездатності. Листок непрацездатності вважається виданим через сім днів після дати закриття листка непрацездатності та набуває статусу «готовий до сплати (виданий)».

Строк дії медичного висновку визначено у Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 01 червня 2021 року № 1066 (у редакції станом на день виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ даного Порядку строк дії медичного висновку є періодом тимчасової непрацездатності (або періодом, на який непрацездатній особі рекомендовано переведення на легшу роботу) та визначається шляхом встановлення дати початку та дати завершення.

Не допускається формування медичного висновку, початок строку дії якого починається раніше за дату його формування в електронній системі охорони здоров`я, окрім: випадків формування медичного висновку зі встановленою відміткою про тимчасову непрацездатність, що виникла за кордоном, для першого медичного висновку випадку тимчасової непрацездатності.

Із витягу з Електронного реєстру листків непрацездатності щодо листка непрацездатності позивача, наданого відповідачем вбачається, що дата його відкриття 15 квітня 2022 року (а.с. 35), при цьому цей же листок непрацездатності у паперовому вигляді містить відомості про дату його відкриття - 12 квітня 2022 року (а.с. 5, 36), дати його закриття співпадають.

Позивачем надано до суду копію Інформаційної картки клінічного лікування в Спеціалізованому медичному закладі охорони здоров`я матері та дитини в м. Познань, відносно ОСОБА_3 , уповноваженим представником якого є ОСОБА_4 , згідно з яким дата вступу: 11 квітня 2022 року з діагнозом перелом променевої кістки в 2/3 частині з кутовим розташуванням переломів. Переклад з польської мови на українську мову виконала перекладач ОСОБА_5 , підпис перекладача засвідчено нотаріально (а.с. 60-62).

З урахуванням наведеного, судом не ставляться під сумнів відомості, які внесені до листка непрацездатності, наданого позивачем до суду, оскільки вони узгоджуються з фактичними обставинами.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовної вимоги про визнання незаконним рішення відповідача про відмову у призначені позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності, оформленого протоколом від 15 вересня 2022 року.

Щодо іншої позовної вимоги, то суд звертає увагу на те, що не може перебирати на себе повноваження щодо вирішення по суті тих питань, які віднесені законом до повноважень відповідача, а тому вимога позовної заяви про зобов`язання відповідача подати заяву-розрахунок для надання матеріального забезпечення позивача по листку непрацездатності підлягає частковому задоволенню, зобов`язавши відповідача повторно розглянути питання щодо страхової виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності відносно позивача.

Вирішуючи питання щодо строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що встановлені ст. 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі N 6-2426цс15.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Поважність причин пропуску строку - це обставини, які свідчать про те, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх трудових прав. Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року КЗпП України доповнено Главою XIX «Прикінцеві положення», відповідно до якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України було встановлено карантин.

Спірні правовідносини виникли в період карантину. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом 04 травня 2023 року, тобто в період дії карантину.

Таким чином, строк на звернення з заявою про вирішення трудового спору позивачем не пропущено, оскільки визначений ст. 233 КЗпП України строк був продовжений на строк дії карантину.

При зверненні до суду із даною позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 147 грн. 20 коп.

У зв`язку із частковим задоволенням вимог позовної заяви, з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 49, 81, 82, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області про відмову у призначені ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності, оформлене протоколом від 15 вересня 2022 року.

Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області розглянути повторно питання, щодо страхової виплати ОСОБА_1 у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ З НАДЗВИЧАЙНИХ СИТУАЦІЙ У ВІННИЦЬКІЙ ОБЛАСТІ, місцезнаходження: м. Вінниця, вул. 600-річчя, буд. 11, ідентифікаційний код юридичної особи 38635397.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області Костянтин ГУМЕНЮК