Справа № 303/5404/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник позивача - адвокат Біловар Богдан Юрійович) до ОСОБА_2 (представник відповідача - адвокат Бедринець Мирослава Юріївна) про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому зазначила, що 10.10.2009 вона та відповідач зареєстрували шлюб. 18.03.2022 до Мукачівського міськрайонного суду нею подано позовну заяву про розірвання шлюбу. На час подання позовної заяви жодних питань щодо поділу спільного майна не вирішувалося, не укладалось жодних договорів про поділ майна. Зважаючи на те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та оскільки відповідач відмовляється добровільно визнати належну їй частку спільного майна, вона вирішила звернутися до суду щодо вирішення зазначеного спору. Під час шлюбу сторонами за спільні кошти подружжя було придбано майно на загальну суму 962855,48 грн. (дев`ятсот шістдесят дві тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять гривень, сорок вісім копійок). Так, на підставі договору купівлі-продажу від 08.02.2019 ними придбано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої відповідно до висновку про оцінку від 21.07.2022 становить 718061,00 грн. Також у шлюбі придбано автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 , вартість якого відповідно до відповіді на адвокатський запит з територіального сервісного центру МВС №21425 складає 244794,48 грн. (двісті сорок чотири тисячі сімсот дев`яносто чотири гривні, сорок вісім копійок). Таким чином, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю подружжя, частки якого у спільному майні є рівними. Просила визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_2 1/2 вартості автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 , що еквівалентно сумі у розмірі 122397,00 грн. (сто двадцять дві тисячі триста дев`яносто сім гривень, 00 копійок).

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.08.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 26.08.2022 відкрито провадження по цивільній справі, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

17.10.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Суд не приймає до уваги поданий представником відповідача відзив на позовну заяву з урахуванням приписів ч.ч.7, 8 ст.178 ЦПК України, оскільки такий подано з порушенням строків, встановлених ухвалою суду від 26.08.2022 без поважних причин.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 15.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя до судового розгляду по суті.

24.02.2023 представник позивача ОСОБА_3 подав до суду пояснення в яких зазначив, що відповідно до відповіді на запит №31/7/2-8а/з від 28 липня 2022 року, автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 відчужено відповідачем на користь ОСОБА_4 за договором дарування. Даний правочин було здійснено відповідачем проти волі та без згоди позивача, що абсолютно суперечить її правам. Адже таким чином відповідач мав на меті унеможливити реалізацію права позивача на поділ майна, який належить подружжю. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, укладання договору дарування автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 відповідачем, не виключає можливість поділу суми подружжям вартості транспортного засобу, яка зазначена в п. 5 Договору дарування 244794 гривень 48 копійок (двісті сорок чотири тисячі сімсот дев`яносто чотири гривні 48 копійок). А навпаки підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, що еквівалентно сумі у розмірі 122397 (сто двадцять дві тисячі триста дев`яносто сім грн.). Просив стягнути з ОСОБА_2 частину від суми продажу автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 , що еквівалентно сумі у розмірі 122397 (сто двадцять дві тисячі триста дев`яносто сім грн.).

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. ОСОБА_1 пояснила суду, що вона та відповідач уклали шлюб 10.10.2009, який було розірвано у травні 2022 року. Під час перебування в шлюбі вона працювала вихователем в ДНЗ №19 м. Мукачево, а з 2017 року по 2019 рік працювала за кордоном, де отримувала заробітну плату в розмірі 1000 доларів США в місяць. У період шлюбу відповідач працював водієм на підприємстві. Квартиру вони вирішили придбати у 2018 році за грошові кошти, які накопичили за період спільного проживання. За договором купівлі-продажу від 08.02.2019 вони за спільні кошти придбали квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Також у шлюбі вони набули автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 . Спірний автомобіль 28.07.2022 відповідачем відчужено на користь ОСОБА_4 за 244794,48 грн. Даний правочин відповідачем здійснено без її згоди та проти її волі, оскільки відповідач мав на меті унеможливити реалізацію її прав на поділ майна, яке належить подружжю.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.

ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечував, що квартира і автомобіль були набуті подружжям у період шлюбу, але зазначив, що квартира була куплена за його особисті кошти, а грошові кошти від продажу автомобіля він витратив на ремонт та облаштування квартири. У період шлюбу з 2009 року по 2012 рік він працював водієм у Мукачівській автобазі. Після чого працював два місяці на заробітках в м. Києві, а повернувшись в м. Мукачево працював неофіційно до 2015 року. З 2015 року по 2019 рік працював водієм на підприємстві. Всі грошові кошти, які він заробляв були витрачені на сімейні потреби. Підтвердив пояснення позивачки щодо її працевлаштування. Він набув право власності на квартиру по АДРЕСА_2 в порядку спадкування, але продав її у 2018 році за 378 160 грн. Із отриманих грошових коштів 238 270 грн. витратив на придбання спірної квартири. Питання придбання квартири він обговорював з дружиною. У той час вона була в Польщі, він зателефонував їй і повідомив, що знайшов квартиру і йде її оформляти. Спірний автомобіль було придбано у листопаді 2021 року, а продано у 2022 році за 160 000 грн. Питання продажу автомобіля з дружиною не узгоджував. Отримані грошові кошти від продажу автомобіля він потратив на ремонт та облаштування квартири, але не пам`ятає точно скільки було сплачено і за що, оскільки документи, які підтверджують витрати не збереглися. Хто саме проводив ремонтні роботи пояснити не зміг. Ремонт квартири розпочався через два тижні після її купівлі і проводився протягом трьох місяців з квітня 2019 року до кінця літа 2019 року і в цей період в ній ніхто не проживав, але на момент звернення з позовом до суду про розірвання шлюбу він разом з дружиною та дитиною проживали в спірній квартирі. З оцінкою вартості квартири 718 061 грн., яка проведена позивачкою при зверненні з позовом до суду погодився.

Представник відповідача ОСОБА_5 пояснила суду, що спірна квартира є особистою (приватною) власністю відповідача. Відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належала квартира розташована за адресою: АДРЕСА_3 . 14.09.2018 відповідачем здійснено продаж вищезазначеної квартири за 378160,00 гривень. 08.02.2019 із коштів, отриманих із продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 відповідач придбав квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за 238270,00 гривень. Автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 проданий під час перебування сторін у шлюбі, кошти від продажу даного автомобіля були витрачені на ремонт спірної квартири. Право на поділ майна та компенсацію за частину майна має право тільки співвласник. Право власності виникає на підставі договору, рішення суду. Позовні вимоги про визнання майна спільним майном подружжя позивачкою не заявлялись, 1/2 частина автомобіля не належала і не визнавалась спільним майном подружжя, тому позивач позбавлений можливості на пред`явлення вимоги про компенсацію 1/2 вартості автомобіля. Позовна вимога про компенсацію вартості майна є похідною після визнання автомобіля спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину даного автомобіля. Просила в задоволенні позову відмовити.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен виходити із презумпції спільності майна подружжя. Така презумпція діє допоки той з подружжя, хото її заперечує, не доведе протилежного, а саме: що джерелом набуття майна були його особисті кошти, оскільки у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тобто, конструкція ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 10.10.2009.

Позивач та відповідач не надали суд докази, які підтверджують розірвання шлюбу між ними, хоча і заявляли про факт звернення з позовом до суду та прийняття рішення з цього приводу. Водночас суд вважає, що зазначена обставина не має суттєвого значення для розгляду справи, оскільки згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а відповідач визнав, що спірне майно набуте в період шлюбу, тому цей факт не підлягає доказуванню згідно ч.1 ст.82 ЦПК України.

Із копії договору-купівлі продажу квартири від 08.02.2019 посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Чорі О.Ю. вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 купив від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 квартиру, що розташована на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 в період шлюбу з ОСОБА_1 набув право власності на підставі договору купівлі-продажу на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно висновку про вартість майна, який виготовлено суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №5872 від 05.04.2008), ринкова вартість двокімнатної житлової квартири загальною площею 55,80 м. кв., що розташована на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку групи капітальності ІІ за адресою: АДРЕСА_1 становить 718061 гривень (без ПДВ).

Із відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області територіального сервісного центру МВС № 2142 від 28.07.2022 №31/7/2- 8а/з вбачається, що за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 26.11.2021 на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано право власності на транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 . Зазначений транспортний засіб 16.04.2022 перереєстровано на нового власника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2022/2141948 від 16.04.2022.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.02.2018 ОСОБА_2 набув право власності на квартиру АДРЕСА_4 . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.02.2018 зазначене право зареєстровано за ОСОБА_2 13.02.2018.

Згідно договору купівлі-продажу від 14.09.2018 ОСОБА_2 продав ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_4 за 378160,00 грн.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2 в період шлюбу, а саме 26.11.2021 придбав автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 , який ним було відчужено за договором дарування 16.04.2022.

Отже, судом встановлено факт набуття права власності на спірне майно сторонами у період шлюбу.

Враховуючи вищезазначене вимоги позивача про визнання квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя не засновані на законі з огляду на те, що ст.ст. 60, 63 СК України встановлюють презумпцію факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із них, а тому у випадку доведеності належними та допустимими доказами набуття права спільної сумісної власності подружжя на майно ця обставина витікає із закону та встановлених в судовому засіданні обставин і не потребує додаткового встановлення рішенням суду.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 суд приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що спірна квартира придбана ним за особисті кошти, які він отримав у результаті продажу спадкового майна, а саме квартири, що розташована у АДРЕСА_3 , тому спірна квартира є його особистою приватною власністю.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Суд вважає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами придбання спірної квартири за особисті кошти, отримані від відчуження спадкового майна, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження вказаного.

Так, на підтвердження придбання спірної квартири за особисті кошти відповідач та його представник посилались на показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , які в судовому засіданні в деталях пояснили підготовку та укладення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 та купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , але, на думку суду, зазначені свідки жодним чином не підтвердили зазначену обставину, оскільки їх пояснення не підтверджують, що відповідач придбав спірну квартиру саме за ті грошові кошти, які він отримав від продажу квартири АДРЕСА_4 .

Інших доказів, які безперечно свідчили би, що позивач витратив на придбання квартири АДРЕСА_5 саме грошові кошти від продажу квартири АДРЕСА_4 суду не надано.

Крім того, заперечуючи проти позову відповідач не звернувся до суду з позовом визнання спірної квартири його особистою власністю.

Таким чином, виходячи з положень ч.6 ст.81 ЦПК України, яка передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено що спірна квартира є його особистою власністю.

Враховуючи, що судом встановлено факт придбання спірної квартири сторонами у період шлюбу і вона є спільною сумісною власністю подружжя, а факт належності квартири відповідачу на праві особистої власності не доведено, тому наявні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спірної квартири.

Відповідно до договору дарування №2142/2022/2141948 від 16.04.2022 ОСОБА_2 подарував ОСОБА_4 транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 вартістю 244 794 грн., але в судовому засіданні позивач визнав, що він отримав за автомобіль від ОСОБА_4 грошові кошти.

Таким чином, судом встановлено, що зазначений правочин має ознаки фіктивності, оскільки його вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Позивач зазначив у судовому засіданні, що ним отримано за договором купівлі-продажу автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 160 000 грн., але суд не може взяти до уваги зазначену вартість, оскільки відповідно до договору дарування №2142/2022/2141948 від 16.04.2022 вартість транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 на момент укладення правочину складала 244 794 грн.

За таких обставин суд вважає, що при вирішенні спору щодо спільно нажитого подружжям транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 слід виходити з його вартості 244 794 грн.

Суд не може взяти до уваги заперечення відповідача проти стягнення на користь позивачки 1/2 вартості проданого ним автомобіля, оскільки кошти від його продажу були витрачені на ремонт квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Так, відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують факт проведення ремонту в квартирі, а також, що саме за ці грошові кошти зроблено ремонт спірної квартири.

Крім того, із пояснень у судовому засіданні відповідача встановлено, що ремонт квартири розпочався через два тижні після її купівлі і проводився протягом трьох місяців з квітня 2019 року до кінця літа 2019 року, тому очевидно, що грошові кошти отримані від відчуження автомобіля ОСОБА_4 у 2022 році не могли бути використані на ремонт квартири у 2019 році.

Також представник відповідача заперечувала проти стягнення з відповідача на користь позивачки 1/2 частини вартості автомобіля з огляду на те, що право вимоги на поділ майна та його компенсацію має право тільки співвласник. Позовної вимоги про визнання автомобіля спільним майном подружжя та про визнання права власності на 1/2 його частку не заявлялись, тому позивач позбавлений можливості на пред`явлення вимоги про компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля.

Суд не бере до уваги зазначені заперечення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірне майно придбане в період шлюбу, тому на нього поширюється презумпція факту спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, в період шлюбу подружжя придбало спірний автомобіль, який за ст. 60, 70 СК України є спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках, так як шлюбного договору або контракту, який передбачав би майнові права та обов`язки подружжя не укладалось, підстави для відступу від засад рівності часток, які передбачені ст. 70 СК України відсутні.

Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (2947-14). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У судовому засіданні встановлено, що подружжя за взаємною згодою не змогли поділити майно, яке придбано ними в шлюбі. Придбане подружжям майно, а саме автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 відчужено ОСОБА_2 в порушення ст. 63 та ч. 3 ст. 65 СК України без письмової згоди на це ОСОБА_1 . Відповідач використав отримані ним грошові кошти на свій розсуд та проти волі ОСОБА_1 . Жодного доказу, який би підтвердив укладення договору дарування спірного автомобіля в інтересах сім`ї або використання отриманих грошових коштів за відчуження автомобіля в інтересах сім`ї ОСОБА_2 не надав. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню 1/2 частка вартості спірного автомобіля.

Із копії договору дарування від 16.04.2022 вбачається, що вартість транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 становить 244794,48 гривень, тому вартість його 1/2 частки буде складати 122397,24 грн., але позивачка просила стягнути з відповідача 1/2 частку вартості автомобіля в розмірі 122397 грн., тому виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та розглядаючи спір в межах заявлених позовних вимог з відповідача підлягає стягненню заявлена позивачем сума.

Враховуючи, що відповідач відчужив без згоди позивачки автомобіль, який був спільною сумісною власністю подружжя, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, що складає 122397 гривень (сто двадцять дві тисячі триста дев`яносто сім гривень).

Така ж правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 05.10.2020 № 537/78/19.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 57, 60, 69, 70 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 в сумі 122397 гривень (сто двадцять дві тисячі триста дев`яносто сім гривень).

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9628,60 грн. (дев`ять тисяч шістсот двадцять вісім гривень, шістдесят копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя