Справа № 274/2987/21 Провадження № 2/0274/184/23
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
10.04.23 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 ,
до1) ОСОБА_3 , 2) ОСОБА_4 ,
провизнання права власності на нерухоме майно в прядку набувальної давності,
ОСОБА_1 звернулась з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на 2/3 часток будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку набувальної давності.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частки будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Власниками інших часток будинку є ОСОБА_3 (1/3 частка) та ОСОБА_4 (1/3 частка), яка свідоцтва про право власності не отримала. Будинок у власність вони отримали у порядку спадкування. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не здійснювали витрат на управління, утримання та збереження будинку, за будинком не доглядали, внаслідок чого він почав руйнуватися. З метою недопущення подальшої руйнації будинку ОСОБА_1 вимушена була здійснити ремонтні роботи та капітальний ремонт. ОСОБА_1 проживає у будинку з 2009 р.
ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні позову, пояснивши, що проживала у будинку, щодо якого виник спір, до семи років, участі в утриманні будинку не приймала.
ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що вона, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 отримали будинок у власність після смерті їхнього батька у порядку спадкування, подавши заяви про прийняття спадщини. ОСОБА_4 запропонувала продати будинок та поділити гроші, або щоб та з сестер, яка буде користуватись будинком, сплатила двом іншим сестрам вартість їхніх часток. На той час ОСОБА_3 була малолітньою, тому не мала змоги вирішувати це питання самостійно. Долю будинку вирішила ОСОБА_1 , яка заявила, що буде користуватись будинком сама. Згодом ОСОБА_1 виселила ОСОБА_3 та вселилась у будинок сама. На прохання ОСОБА_5 сплатити їй 1/3 вартості будинку ОСОБА_1 відповіла, що немає кошів, хоча на ремонт будинку кошти витрачала. ОСОБА_1 з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ніяких планів щодо ремонту будинку не обговорювала, фактично без згоди співвласників будинку самочинно здійснила перебудову будинку та ремонт, чим порушили їхні права.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , які вона отримала у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом від 21.04.2003 р. про право на спадщину за законом та витягом від 16.04.2009 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 25, 26).
ОСОБА_3 є власником 1/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , які вона отримала у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом від 15.02.2011 р. про право на спадщину за законом та витягом від 12.03.2001 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 27, 28).
ОСОБА_4 успадкувала 1/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , які вона отримала у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , проте свідоцтва про права на спадщину за законом на цю частку не отримала та права власності на неї не зареєструвала, що підтверджується свідоцтвом від 15.02.2011 р. про право на спадщину за законом (а. с. 27).
ОСОБА_1 почала фактично проживати у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з 2009 р., що підтверджується актом від 18.03.2021 р. про встановлення факту проживання (а. с. 36) та показаннями свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7
ОСОБА_3 проживала у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до 2001 р., що підтверджується довідкою від 27.03.2009 р. № 269 Виконавчого комітету Мирославської сільської ради Бердичівського району Житомирської області (а. с. 16).
ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , не проживала, що нею не заперечується.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України , а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити із того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.
Із огляду на викладене за набувальною давністю може бути визнане право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26.05.2021 р. у справі № 214/3083/18 (провадження № 61-4186св21), від 24.06.2021 р. у справі № 219/49/20 (провадження № 61-2924св21), від 23.09.2021 р. у справі № 206/1759/20 (провадження № 61-9602св21).
Як було з`ясовано вище, співвласниками спірного майна є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тобто це майно має власників, які не відмовились від права власності не це майно.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на вказане житло за набувальною давністю у порядку статті 344 Цивільного кодексу України, а тому відмовляє у задоволенні позову.
Керуючись статтями 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , відомості про РНОКПП на момент ухвалення рішення у матеріалах справи відсутні) відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут

Повне рішення складено 11.04.2023 р.