КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ___________________________________
Справа №753/8383/22
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2139/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кірюшина Артема Андрійовича на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2022 року (суддя Лужецька О.Р.) про відмову в ухваленні додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Борейко Максим Валерійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

у серпні 2022р. позивач через свого представника - адвоката Кірюшина А.А. звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 31 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за №75769, про стягнення з нього на користь ТОВ Фінансова компанія «Авансар» заборгованості у розмірі 54 335грн 17коп. та стягнути з відповідача судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 31 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №75769 про стягнення з нього на користь ТОВ Фінансова компанія «Авансар» заборгованість у розмірі 54 335грн 17коп., на підставі якого 21 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Борейко М.В. відкрито виконавче провадження №68726740.

Позивач посилався на те, що нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, керувався п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який визнаний незаконним рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року.

Також позивач стверджував, що нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі неповного переліку документів, встановленого ст. 88 Закону України "Про нотаріат", які б підтверджували безспірність заборгованості перед стягувачем, а також порушив процедуру видачі виконавчого напису, оскільки нотаріус не пересвідчився в тому, що боржник був повідомлений про наявність у нього заборгованості за кредитним договором.

Крім того, позивач зазначав, що попередні судові витрати у цій справі, які він поніс

і які очікує понести у зв`язку з розглядом судової справи, становлять 12 688грн 60 коп. та складаються із сплаченого судового збору та витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року позов задоволено. Визнано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №75769, виданий 31 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар», таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 488грн 60 коп.

1 листопада 2022р. представник позивача - адвокат Кірюшин А.А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ТОВ Фінансова компанія «Авансар» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11 200грн, посилаючись на те, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року позов задоволено в повному обсязі, однак у вказаному судовому рішенні не вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, які відносяться до судових витрат.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2022 року у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кірюшин А.А. просить ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на професійну правову допомогу скасувати та постановити нове рішення, яким вказані вимоги задовольнити, посилаючись на те, що суд дійшов необґрунтованого висновку, що доставка судового рішення електронним листом на особисту електронну пошту позивача та його представника є врученням такого рішення, тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для постановлення додаткового рішення.

Також представник позивача стверджує, що суд першої інстанції був зобов`язаний надіслати своє рішення у паперовій формі рекомендованим листом або електронним листом на офіційну електронну адресу, зареєстровану в системі «Електронний суд», чого зроблено не було. Докази вручення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року позивачу в матеріалах справи відсутні.

Крім того представник позивача зазначає, що у позовній заяві міститься вимога про стягнення з відповідача судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Авансар» просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що з матеріалів справи вбачається, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року отримано позивачем 5 жовтня 2022 року, а із заявою про ухвалення додаткового рішення представник позивача звернувся 1 листопада 2022 року, тобто після закінчення передбачених законодавством строків.

Відповідач зазначає, що до ухвалення рішення суду позивач не надав докази, що підтверджують розмір понесених ним витрат на правничу допомогу, не зробив відповідну заяву про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду він надасть такі докази. Крім того, до апеляційної скарги представник позивача, окрім свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордеру, не надав до Київського апеляційного суду жодних доказів, які б підтверджували розмір понесеним позивачем витрат на правничу допомогу.

Відповідач стверджує, що позивач не направив на адресу товариства договір на правничу (правову) допомогу, акт приймання-передачі виконаних послуг, квитанцію, що підтверджує факт оплати позивачем наданих адвокатом Кірюшиним А.А. послуг з надання правничої (правової) допомоги, де було б зазначено, за які саме послуги адвоката була сплачена сума, що суперечить принципу змагальності цивільного судочинства та позбавляє відповідача права надати свою згоду або спростувати можливо необґрунтовані

витрати позивача, понесені ним на отримання правової допомоги.

Також відповідач вважає, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є справою незначної складності, розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження без виклику та повідомлення сторін, а складання заяв адвокатом по суті справи не є необхідністю, оскільки у відкритих джерелах наявна велика кількість прикладів позовних заяв про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому заявлені представником позивача витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 11 200грн є неспівмірними та нерозумними.

ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кірюшин А.А. про день та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені шляхом направлення судової повістки-повідомлення на їх електронні адреси, зазначені адвокатом Кірюшиним А.А. в позовній заяві, заяві про забезпечення позову та в апеляційній скарзі (с.с.97-98), у судове засідання не з`явилися, клопотання про перенесення судового засідання не подали.

ТОВ Фінансова компанія «Авансар», будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (с.с.111), у судове засідання свого представника не направило, клопотання про перенесення розгляду справи не подало.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Борейко М.В. направив на електронну пошту Київського апеляційного суду клопотання про розгляд справи у його відсутність (с.с.109-110).

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлявся за наявною в матеріалах справи адресою, однак судова повістка-повідомлення повернулася до суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.113-114).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи з вищезазначених норм процесуального права, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. судове повідомлення отримав, у судове засідання не з`явився, клопотання про його перенесення не подав.

За таких обставин, на підставі положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року отримано позивачем 5 жовтня 2022 року, а із заявою про ухвалення додаткового рішення представник позивача звернувся 1 листопада 2022 року, тобто після закінчення передбачених законодавством строків. Також суд першої інстанції зазначив, що до ухвалення рішення суду позивач не надав докази, що підтверджують розмір понесених ним витрат на правничу допомогу; не зробив відповідну заяву, про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду він надасть такі докази. Крім того, до ухвалення

рішення суду позивач не подав заяву щодо вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Частинами першою, другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частинами першою, другою, третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, на учасника справи покладено обов`язок у першому зверненні до суду навести попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а докази у підтвердження понесених витрат учасник справи повинен надати суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву і ці докази неможливо подати з поважних причин (частина перша статті 246 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року, справа № 755/9215/15-ц, зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

У позовній заяві представник позивача - адвокат Кірюшин А.А. зазначив, що попередні судові витрати у цій справі, які позивач поніс та які очікує понести, складають 12 688,60грн та складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою.

При цьому, розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою представником позивача не було зазначено ні у мотивувальній частині позовної заяви, ні у прохальній частині.

Також до позовної заяви не було додано жодного доказу у підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу та не було зазначено, що докази у підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу будуть подані у строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Ухвалою судді від 10 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та ухвалено

призначити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи.

Копія ухвали була отримана позивачем 16 серпня 2022 року, що підтверджується його розпискою, а відтак він був обізнаний, що судове засідання у даній справі проводитися не буде, тому докази у підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу він зобов`язаний надати суду до прийняття судом рішення у справі.

Разом з цим, докази у підтвердження понесених судових витрат ні позивачем, ні його представником до 23 вересня 2022 року надані суду не були.

Рішення у даній справі було ухвалено судом 23 вересня 2022 року.

Заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу та докази у підтвердження понесених позивачем витрат подані представником позивача - адвокатом Кірюшиним А.А. 1 листопада 2022 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що договір про надання правової допомоги між адвокатським бюро «Артема Кірюшина» та ОСОБА_1 укладений 22 лютого 2022 року, акт виконаних робіт складений сторонами також 22 лютого 2022 року, і згідно копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 30 послуги адвоката позивачем оплачені також 22 лютого 2022 року.

Позовна заява подана до суду у серпні 2022 року, отже представник позивача не був позбавлений можливості приєднати докази понесених позивачем витрат на правову допомогу до позовної заяви. Заява представника позивача не містить обґрунтування неможливості подання таких доказів до ухвалення судом рішення у даній справі.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи заяви позивача та його представника про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, а також порушення порядку та строків для подання відповідних доказів, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність правових підстав для ухвалення додаткового рішення про відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов необґрунтованого висновку, що доставка судового рішення електронним листом на особисту електронну пошту позивача та його представника є врученням такого рішення, а також доводи про те, що суд першої інстанції був зобов`язаний надіслати своє рішення у паперовій формі рекомендованим листом або електронним листом на офіційну електронну адресу, зареєстровану в системі «Електронний суд», колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовною заявою, представникОСОБА_1 - адвокат Кірюшин А.А. зазначив електронну адресу позивача: АДРЕСА_1 та свою електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 (с.с. 1).

Також вказані електронні адреси зазначені в заяві про забезпечення позову (с.с.13).

ОСОБА_1 та його представнику - адвокату Кірюшину А.А. за вищезазначеними електронними адресами були направлені копії рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного листа (с.с.44-45).

Доказів неотримання копії рішення суду на електронну адресу представником позивача не надано.

Крім того, з наявного в матеріалах справи повідомлення №3240 вбачається, що представник позивача - адвокат Кірюшин А.А. 15 вересня 2022 року за допомогою Електронного кабінету користувача Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи отримав доступ до справи №753/8383/22 (с.с.34).

Колегія суддів враховує, якщо учасник справи надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Єврорпейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19, від20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 та від 13 квітня 2023 року у справі № 947/26777/19.

Тож, застосовуючи зазначені правові висновки до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що заявник мав спростувати презумпцію обізнаності, чого не зробив.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року отримано позивачем та його представником 5 жовтня 2022 року, а із заявою про ухвалення додаткового рішення представник позивача звернувся 1 листопада 2022 року, тобто після закінчення передбачених законодавством строків.

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішення суду від 23 вересня 2022 року оприлюднено у реєстрі 7 жовтня 2022 року.

Доводи апеляційної скарги, що у позовній заяві міститься вимога про стягнення з відповідача судових витрат, не є підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки у позовній заяві не зазначений розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надані докази у підтвердження цих витрат.

Прийняття судом першої інстанції ухвали про відмову в прийнятті додаткового рішення, а не про залишення заяви без розгляду, не суперечить положенням ст. 270 ЦПК України і не є підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала судом першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кірюшина Артема Андрійовича залишити без задоволення, ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 травня 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк