Провадження №2/748/87/23
Єдиний унікальний № 748/140/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" травня 2023 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючої судді Меженнікової С.П.

при секретарі Іващенко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко Ігорь Романович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

16 січня 2022 року, згідно відмітки в поштовому відправленні, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 25381 від 14.12.2021, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» 10614,14 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що виконавчий напис вчинено нотаріусом всупереч вимогам закону, оскільки він не укладав з відповідачем кредитних угод, а тому нотаріусу не могли бути надані документи, передбачені законодавством для вчинення виконавчого напису.

Ухвалою судді від 02.02.2022 провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

Одночасно з подачею позову, позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив вжити по справі заходи забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 25381 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. 14.12.2021, до розгляду даної справи по суті.

Ухвалою суду від 02.02.2022 вищевказану заяву було задоволено.

Також, одночасно з подачею позову, позивач просив витребувати від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. ( АДРЕСА_1 , тел.: НОМЕР_1 , належним чином посвідчену копію виконавчого напису № 25381 від 14 грудня 2021 року та копії документів, на підставі яких було вчинено даний виконавчий напис.

Ухвалою суду від 02.02.2022 клопотання позивача про витребування доказів було задоволено. Також, для повного та об`єктивного розгляду справи, суд цією ж ухвалою, з власної ініціативи, відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України, витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» копію виконавчого напису № 25381 від 14 грудня 2021 року та копії документів, які були надані нотаріусу для вчинення даного виконавчого напису, а у Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко І.Р. - копію виконавчого напису № 25381 від 14.12.2021.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. та приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко І.Р. у судове засідання також не з`явилися, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд дійшов висновку про те, що заявлений позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що між ним та відповідачем відсутні договірні правовідносини, про існування виконавчого напису він дізнався із мобільного застосунку «Дія», в якому отримав постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, позивач вважає, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис із порушенням вимог закону.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнка І.Р. від 24.12.2021 було відкрито виконавче провадження № 68004624 з примусового виконання виконавчого напису № 25381 від 14.12.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення заборгованості в розмірі 10614,14 грн з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», стягувачем зазначено: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» (а.с.11).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнка І.Р. від 08.01.2022 було звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , який, як встановлено приватним виконавцем отримує дохід у військовій частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ). Згідно даної постанови, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис № 25381 від 14.12.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» заборгованості в сумі 10614,14 грн ( а.с.12)

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити про те, що за загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першої ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі в тексті - Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

У відповідності з наведеними нормами, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного, тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису, а тому суд при вирішенні спору не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17.

Таким чином, обов`язок доводити суду наявність спору з приводу наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором покладено саме на боржника, який в даному випадку є позивачем по справі.

Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.

Суд звертає увагу на те, що позивач, звертаючись до суду з даною позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в тому числі і з підстав його вчинення у відсутності обов`язкових документів, передбачених законом, не надав суду ані копію спірного виконавчого напису, ані відповідних доказів на підтвердження викладеного.

Як вже зазначалось, одночасно з подачею позову позивач просив витребувати від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. належним чином посвідчену копію виконавчого напису № 25381 від 14 грудня 2021 року та копії документів, на підставі яких було вчинено даний виконавчий напис.

Ухвалою суду від 02.02.2022 клопотання позивача було задоволено.

Згідно рекомендованого поштового повідомлення приватний нотаріус Сазонова О.М. копію даної ухвали отримала 09.02.2022 (а.с.43), однак витребувані документи до суду не надходили. В подальшому, приватний нотаріус Сазонова О.М. судову кореспонденцію не отримувала, конверти поверталися не врученими з відміткою «адресат відсутній».

Як вже також зазначалось, ухвалою від 02.02.2022, суд, з власної ініціативи, відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України, витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» копію виконавчого напису № 25381 від 14.12.2021 та копії документів, які були надані нотаріусу для вчинення даного виконавчого напису, а у Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко І.Р. - копію виконавчого напису № 25381 від 14.12.2021.

На виконання ухвали суду ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» повідомило, що витребувані ухвалою суду документи не можуть бути надані, так як витребувані документи було надано приватному нотаріусу Сазоновій О.М. для вчинення виконавчого напису № 25381 від 14.12.2021 та зберігаються в матеріалах нотаріальної справи у приватного нотаріуса Сазонової О.М., а оригінал виконавчого напису перебуває на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнка І.Р. (а.с.73).

Судова кореспонденція, адресована приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Ніколаєнку І.Р. поверталася до суду не врученою з відміткою про відсутність адресата.

Повернення судової кореспонденції, адресованої приватному нотаріусу Сазоновій О.М. та приватному виконавцю Ніколаєнко І.Р. в зв`язку з відсутністю адресатів, на думку суду унеможливлює виконання ухвали суду про витребування доказів.

Ухвалою суду від 21.09.2022 позивачу було повідомлено про неможливість витребувати виконавчий напис та документи, що стали підставою для його вчинення, від відповідача та про неможливість вручення судової кореспонденції та відповідно витребування необхідних доказів у приватного нотаріуса Сазонової О.М. і приватного виконавця Ніколаєнка І.Р., та зобов`язано позивача надати суду копію оскаржуваного ним виконавчого напису.

Враховуючи, що позивачем не подано витребуваного судом доказу, позов ОСОБА_1 був залишений без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України, про що постановлено 17.10.2022 ухвалу суду, яка була скасована постановою Чернігівського апеляційного суду від 22.11.2022. Після скасування ухвали суду від 17.10.2022, судом першої інстанції продовжено розгляд даної справи та 28.03.2023 ухвалою суду витребувано з Київського державного нотаріального архіву матеріали нотаріальної справи щодо вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №25381, від 14.12.2021 року, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО».

На виконання ухвали суду, 12.04.2022 Київським державним нотаріальним архівом листом від 07.04.2023 повідомлено про неможливість надання витребуваних доказів, оскільки приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. не передавала документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання ( а.с.159).

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та, в порушення принципу диспозитивності, самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів на обґрунтування позовних вимог, не надав самого оспорюваного виконавчого напису та документів, що стали підставою для його вчинення, обмежившись лише твердженнями в позові про незаконність спірного виконавчого напису.

Слід зазначити, що позивач, як сторона виконавчого провадження №68004624, мав передбачене Законом України «Про виконавче провадження» право особисто ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження та робити з них необхідні копії, а відтак, мав можливість надати суду копії документів, які стали підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема, оскаржуваного виконавчого напису №25381, виданого 14.12.2021 року.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із чим у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Пунктом 2 частини 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Враховуючи те, що на даний час судом приймається рішення щодо повної відмови у задоволенні позову , суд приходить до висновку, що є всі підстави для скасування заходів забезпечення позову (ч.9 ст.158 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 89, 141, 206, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко Ігорь Романович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовити в повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02.02.2022 по цивільній справі №748/140/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко Ігорь Романович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а саме:

Скасувати зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 25381 від 14 грудня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» 10614,14 грн заборгованості.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», , місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела,4.

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко Ігорь Романович, місцезнаходження: м. Харків, провулок Інженерний,9 офіс 105.

Суддя С. П. Меженнікова