Справа № 477/349/20
Провадження № 2/487/94/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2023 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Темнікової А.О., за участю секретаря судового засідання Демиденко Н.В., позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника позивачів адвоката Костоусової Я.М., представника Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором, договором поруки та договором іпотеки, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися 25.02.2020 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі за текстом ПАТ «Фідобанк»), ОСОБА_4 в якому просили визнати недійсним та скасувати договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18.06.2019 року за кредитним договором №014/4933/3/09585 від 29.01.2008 року (позичальник ОСОБА_1 ), за договором поруки №014/4933/3/09585/1 від 25.09.2015 року (поручитель ОСОБА_2 ), за договором іпотеки від 29.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Філіпенко В.В. (укладений із ОСОБА_2 ) від Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_4 ; стягнути з ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_4 у солідарному порядку спричинену ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 80 000 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що 29 січня 2008 року відкрите акціонерне товариство «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №014/4933/3/09585. 29 січня 2008 року ВАТ «Ерсте Банк» уклало із ОСОБА_2 договір Іпотеки. Предметом іпотеки є двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя (ВАТ «Ерсте Банк»), що витікають із кредитної угоди № 014/4933/3/09589 від 29 січня 2008 року, укладеної між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 . Додатковою Угодою № 1 до Договору Поруки №014/4933/3/09585/1 від 29 квітня 2010 року було визначено, що кредит надається до 28 січня 2016 року. 22 травня 2012 року було укладено Договір про внесення змін до Договору Іпотеки від 29 січня 2008 року у зв`язку із реструктуризацією заборгованості за кредитним договором. Відповідно до зазначеного Договору про внесення змін, договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають із Кредитного Договору з фізичною особою №014/4933/3/09585 від 29 січня 2008 року, у строк до 28 січня 2019 року. Додатковою Угодою №4 від 25 вересня 2015 року до Кредитного договору №014/4933/3/09589 від 29 січня 2008 року Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», що є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «ФІДОКОМБАНК», з однієї сторони, та ОСОБА_1 , домовились про наступне: сторони взаємно погодились, що на день укладення Додаткової Угоди № 4 Клієнт має перед Банком заборгованість за Кредитним договором від 2008 року у розмірі 17 413, 36 доларів США; сторони домовились про встановлення клієнту не поновлювальної кредитної лінії, збільшення вказаної лінії та видачу траншу кредиту в сумі 470 596, 05 гривень. Таким чином, сторони домовились, що кредит складає: сума коштів основної строкової заборгованості, основної простроченої заборгованості, нарахованих та несплачених процентів, нарахованих та прострочених до сплати процентів (далі - транш заборгованості), сума нового траншу, котрий надається клієнту на підставах вказаної додаткової угоди. Отже, банк зобов`язався надати клієнту новий транш (тобто надати грошові кошти) в загальній сумі 470 596, 05 гривень: перший транш - в розмірі 228 637, 42 гривень, процентна ставка складає 13,5 % річних, починаючи з 01 січня 2016 року і до кінця дії договору процентна ставка складає 20 % річних; другий транш - в розмірі 241 958, 63 гривень, за котрими сплачуються проценти в розмірі 0,000001 % річних. Відповідно до вказаної додаткової угоди №4 транш 1 та транш 2, тобто загальна сума нового траншу, перераховуються на поточний рахунок клієнта не пізніше наступного за датою укладення цієї додаткової угоди банківського (операційного) дня, тобто не пізніше 26 вересня 2015 року. Клієнт надав свою згоду на вищезазначену дію шляхом підписання вказаної угоди. Отже, кредитні кошти нового траншу (1 та 2) надаються з метою сплати (погашення) заборгованості за договором. Банком не відбулося перерахування другої частини траншу у розмірі 241, 958, 63 гривень, а отже відбувається прострочення платежів за виконанням позивачами кредитних зобов`язань, внаслідок чого позивачам буде нараховано пеню та штрафні санкції, котрі вони мають сплатити за власні кошти, але з вини банку, адже взяті на себе зобов`язання по наданню грошових коштів для погашення кредиту, виконані належним чином не були. 21.11.2018 року позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Жовтневого районного суду Миколаївської області подано позов (цивільна справа № 477/2854/18) про визнання зобов`язання виконаними, припинення іпотечного договору та зобов`язання вчинити певні дії. Після подання вказаного позову до суду, ПАТ «ФІДОБАНК», діючи з прямим умислом, направленим на невиконання зобов`язань за договором, направив клопотання, у якому просив залучити до участі у справі у якості відповідача - ОСОБА_4 . На адресу позивачів наприкінці грудня 2019 року надійшло іпотечне повідомлення (вимога), відповідно до котрого зазначається, що відповідно договору про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним зобов`язанням від 18 червня 2019 року, може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором, а саме - двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом набуття ОСОБА_4 права власності на вказану квартиру. Разом з цим, ні фізична, ні юридична особа, якщо вона не є банком або іншою фінансовою установою, не можуть бути іпотекодержателями за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов`язання за кредитним договором. Фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. ОСОБА_5 неодноразово з`являлася за адресою місцезнаходження квартири, вимагаючи при цьому від Голови ОСББ передачі їй документації на спірну квартиру. Також, відповідно до відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 13.02.2020, власником вказаної квартири вже є ОСОБА_6 . Тривалі протиправні дії банку та ОСОБА_4 направлені на відібрання належного позивачам майна, а саме: єдиного житла, спірної квартири, призвели до різкого погіршення стану здоров`я. 17.02.2020 ОСОБА_2 звернулась за медичною допомогою до діагностичного центру «ВАЛЕО» (ліцензія МОЗ України №703) та їй було поставлено діагноз - соматомоторні вегетативні дисфункції, астено-невротичничний стан; розписано план обстеження, надані рекомендації стосовно подальшого лікування.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08.04.2020 року цивільну справу було передано на розгляд в порядку виключної підсудності до Заводського районного суду міста Миколаєва. Фактично матеріали надійшли до Заводського районного суду міста Миколаєва 01.09.2020 року.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 03.09.2020 року було прийнято позов до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Крім того, Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 03.09.2020 року було забезпечено позов та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідачем ОСОБА_4 було подано відзив на позову заяву, згідно якого ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. В обґрунтування заперечень вказано, що позивачем допущена помилка у розумінні фактичних обставин та оцінці змісту правовідносин, що унеможливлює застосування правових підстав, наведених позивачем в обґрунтування свої вимог. З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є договір від 18 червня 2019 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрований у реєстрі за номером 1167, щодо купівлі-продажу майнових прав за кредитним договором №014/4933/3/09585 від 29 січня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (відступленого на користь ПАТ «Фідобанк), а також право вимоги за договором іпотеки від 29 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Ерсте Банк» (відступленого на користь ПАТ «Фідобанк) двохкімнатної квартири АДРЕСА_3 . В обґрунтування правових підстав позову заявник посилається на обставини щодо невиконання банком умов кредитування. Вказані обставини вже були предметом дослідження у справі 477/2854/18 за участю осіб, які є сторонами та були відхилені відповідними судовими рішеннями місцевого та апеляційного судів. Крім того, в обґрунтування своїх вимог заявники посилаються на висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11. На думку позивачів підставою недійсності оспорюваного договору є порушення вимог статті 1054 ЦК України, якою визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. Тобто, на думку позивачів за спірним договором, крім права вимоги боргу, відступлено і право надання позики (кредиту), що за своєю правовою природою, незалежно від назви, належить саме до договору факторингу, а не до інших способів відступлення права вимоги, похідним від чого є висновок позивачів про його недійсність через порушення суб`єктивного складу його учасників. Ознакою укладення договорів факторингу, крім іншого, є передання новому кредитору усіх первісних фінансових документів для забезпечення контролю виконання боржником грошового зобов`язання зі сплати послуг користування позикою (процентів). Натомість, наведений позивачем аргумент підлягає відхиленню з тих підстав, що фактичні обставини, за який прийняті вказані Постанови ВП ВС, є іншими ніж у цій справі. У пунктах 42-100 Постанови ВП ВС № 909/968/16, вперше у судовій практиці викладено детальну позицію щодо розмежування договору факторингу та інших способів відступлення права вимоги. Суть вказаної постанови зведена до висновку, що договір факторингу є складним договором, який обов`язково поєднує у собі, по-перше, елементи договору позики або кредитного договору, по-друге - елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги. Договір купівлі-продажу прав вимоги, який не поєднує вказаних елементів не є договором факторингу у розумінні чинного законодавства. При цьому договір купівлі-продажу права вимоги у розумінні ч. 1 ст. 655, ч. 3 ст.656 ЦК України, не може одночасно бути іншим договором, зокрема договором факторингу, покупець права вимоги за таким договором не повинен обов`язково мати статус фінансової установи. Для правильної оцінки дійсної природи спірних правовідносин слід враховувати наступні фактичні обставини. По-перше, позивачем залишено без уваги, що відповідно до рішення Національного банку України від 20 травня 2016 року № 8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 20 травня 2016 року № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Вказана інформація є публічною та розміщена у відкритому доступі на сайті інформаційного ресурсу ФГВФО. Згідно ч. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23 лютого 2013 року (далі Закон), цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Згідно п. 8 Розділу X «Прикінцеві та перехідні положення Закону, законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Наслідки початку процедури ліквідації банку визначені ст.46 Закону. Згідно п. 6 ч. 2 ст.46 вказаного Закону, з дня початку процедури ліквідації банку укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону. Згідно п.1 ч. 6 ст. 51 Закону, майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні). На виконання вказаної статті Рішенням ФГВФО № 388 від 24 березня 2016 року затверджено Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, зареєстроване в Мінюсті за № 606/28736 від 20 квітня 2016 року. Із змісту оспорюваного договору вбачається, що відчуження відбулось саме за процедурою встановленою вказаними Законом та Рішенням, тобто на відкритих торгах (аукціоні), що підтверджується протоколом № UА-ЕА-2019-04-02-000009-b від 23 травня 2019 року, лот GL3n0533 (розміщений у відкритому доступі). За такого, слід дійти висновку, що у даному випадку, оспорювання договору купівлі-продажу права вимоги, як майна банку (активу до якого не могло бути включено право надання позики), реалізованого на відкритих торгах (аукціоні) можливе лише з підстав порушення вимог спеціального Закону. Натомість, таких правових підстав позивачем не наведено, а доводи зазначені в обґрунтування правових підстав позову підлягають відхиленню як такі, що не стосуються спірних правовідносин. З огляду на викладене відповідачка ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 19.07.2021 року в порядку ст. 84 ЦПК України було зобов`язано ОСОБА_4 надати копії первинної бухгалтерської документації та акти прийому-передачі первинної бухгалтерської документації за кредитним договором №014/4933/3/09585.

Зазначена ухвала відповідачем ОСОБА_4 виконана не була.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 11.10.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представником відповідача ПАТ «Фідобанк» 13.01.2022 року надано до суду письмові пояснення, відповідно до яких відповідачем позовні вимоги не визнано та зазначено, про відсутність підстав для їх задоволення. В обґрунтування позиції ПАТ «Фідобанк» зазначено, що з 20.07.2016 року розпочато процедуру ліквідації банку. 23.05.2019 року відбувся електронний аукціон з реалізації лоту №GL3N0533 до складу якого було включено право вимоги за кредитним договором 014/4933/3/09585 від 29.01.2008 року, забезпеченням є квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Електронний аукціон (торги) з продажу лоту №GL18N212456 із застосуванням електронної торгової системи складався з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лота, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції (голландський аукціон). За результатами проведеного електронного аукціону центральною базою даних було сформовано протокол електронного аукціону №UA-TF-2019-04-02-000009-b від 25.05.2-019 року, статус: аукціон відбувся, переможець ОСОБА_4 , ціна продажу 47 271 гривня 15 копійок. На підставі викладеного було укладено договір відступлення прав вимоги від 18.06.2019 року з ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрований в реєстрі №1167. За цим договором відступлено шляхом продажу новому кредитору належні банку права вимоги за кредитним договором 014/4933/3/09585 від 29.01.2008 року, укладеним між ВАТ «Ерсте Банк» (правонаступником всіх прав та обов`язав якого є ПУАТ «Фідобанк») та ОСОБА_1 , договором поруки №014/4933/3/09585/1 від 25.09.2015 року, укладеним між ПУАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_2 ; договором іпотеки від 29.01.2008 року, посвідченим 29.01.2008 року ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Миколаївського МНО за реєстровим номером 390, укладеним між ВАТ «Ерсте Банк» (правонаступником всіх прав та обов`язав якого є ПУАТ «Фідобанк») та ОСОБА_8 . Отже, договір відступлення прав вимоги було укладено 18.06.2019 року між ПУАТ «Банк «Фідобанк» (який перебуває у стані ліквідації) та ОСОБА_4 за результатами проведення електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується. Положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банку, допускають продаж майна банку шляхом відступленням прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засад будь-яким організаціям, у тому числі без статусу банку або фінансової установи. Таким чином підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Оскільки рішення у справі може вплинути на права та обов`язки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як суб`єкта, на якого спеціальним законом - Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» покладено обов`язок щодо забезпечення виведення неплатоспроможного ПУАТ «ФІДОБАНК» з ринку, ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 10.02.2022 року було залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору до участі у цивільній справі.

Згідно письмових пояснень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.11.2022 року наведено обґрунтування щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, аналогічних позиції ПАТ «Фідобанк», вказано на обов`язок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відчужити майно (активи), включені до ліквідаційної маси, в тому числі шляхом можливості продажу прав вимогу на відкритих торгах (аукціоні). Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», спрямовуються Фондом на задоволенні вимог кредиторів. Відповідно до інформації, наявної у Публічному паспорті активу (розміщеному за офіційним посиланням: https://prozorro.sale/auction/UA-EA-2019-04-02-000009-b), станом на 01.09.2019 року на балансі ПУАТ «ФІДОБАНК» обліковувалась заборгованість за кредитним договором від 29.01.2008 року №-14/4933/3/09585, позичальник ОСОБА_1 , розмірі 147 722 гривень 33 копійки, валюта кредиту 980 (гривня). Зобов`язання по кредиту забезпечувалось порукою та іпотекою. З огляду на наявність непогашеної заборгованості перед банком за кредитним договором, в порядку Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Банк та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язані здійснити дії щодо реалізації активу неплатоспроможного банку, а саме: право вимоги за кредитним договором від 29.01.2008 року №-14/4933/3/09585 та договорами забезпечення. На підставі п. 14 ч. 5 ст. 12, ч. 7 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», рішенням Комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків від 29.03.2019 року №329 визначено активи ПУАТ «ФІДОБАНК», що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні) шляхом проведення відкритих торгів (аукціонів) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту, етапів подання закритих цінових пропозиції та цінової пропозиції, а саме права вимоги за кредитним договорами, що укладені з фізичними особами: номер лоту 1, код активу 202, група активу І, позичальник ОСОБА_9 , кредитний договір 014/4933/3/09585 від 29.01.2008 року, заборгованість за кредитом 147 722 гривень 33 копійки, оціночна вартість 142 062 гривні 90 копійок, початкова ціна (грн. без ПДВ) 147 722 гривень 33 копійок, мінімальна ціна (грн. без ПДВ) 29 544 гривень 47 копійок, відсоток зниження початкової (стартової) ціни, 80%. 23.05.2019 року проведено публічні електронні торги (аукціон) з продажу прав вимоги за кредитним договором лот №GL3N0533, оператором ТБ «ПОЛОНЕКС» сформовано протокол електронних торгів №UA-EA-2019-04-02-000009-b, відповідно до якого переможцем визначено учасника ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яким запропоновано найвищу цінову пропозицію у розмірі 47 271 гривня 15 копійок. На виконання умов Протоколу електронних торгів, між переможцем електронного аукціону ОСОБА_4 та ПУАТ «ФІДОБАНК», який є правонаступником ВАТ «ЕРСТЕ БАНК», було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18.06.2019 року, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором, ітопечними договорами та договором поруки до боржників перейшло до нового кредитора. Зазначена інформація щодо продажу права вимоги за кредитним договором 014/4933/3/09585 від 29.01.2008 року, укладеним з фізичною особою, із забезпеченням: двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_4 є публічною, яка оприлюднена за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 , за яким також знаходиться скан-копії документів, а саме: Протокол електронних торгів, Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги. Враховуючи, що норми спеціального закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими регулюються спірні правовідносини, не передбачають відшкодування моральної шкоди, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягає. Уявлення позивача про невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства за відсутності при цьому порушень його прав та інтересів, не може бути підставою для визнання такого договору недійсним. Відсутність порушення спірним договором прав та інтересів позивача є самостійно підставою для відмови у позові, а тому немає необхідності в такому випадку надавати оцінку законності спірного договору. Отже, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним, повинна бути доведена не лише наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійними, але й порушення внаслідок укладанні відповідного правочину своїх прав та законних інтересів.

В письмових поясненнях від 22.03.2023 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначив, що визнання недійсним правочину не є належним та ефективним способом захисту, а тому позовні вимоги щодо визнання недійсним Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором, договором поруки та договором іпотеки задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також їх представник адвокат Костоусова Я.М. позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_3 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_4 у судові засідання не з`явилася, згідно ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, причин неявки суду не повідомила.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України).

Судом встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 18.07.2016 року № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення № 1265 від 19.07.2016, яким з 20.07.2016 розпочато процедуру ліквідації Банку з 20.07.2016 року по 19.07.2018 року включно та призначено уповноважену особу Фонду на його ліквідацію.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 46 та п. 1 ч. З ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку. Уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.07.2018 року № 1836 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК» продовжено на два роки з 20.07.2018 року по 19.07.2020 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.10.2019 року № 2732 призначено з 28.10.2019 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делегувати всі повноваження ліквідатора ПУАТ «ФІДОБАНК» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Білій Ірині Володимирівні.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.06.2020 року № 1124 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК» до моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

23.05.2019 року відбувся електронний аукціон з реалізації лоту № GL3N0533 до складу якого було включено право вимоги за кредитним договором 014/4933/3/09585 від 29.01.2008 року, забезпеченням якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами проведеного електронного аукціону центральною базою даних було сформовано протокол електронного аукціону № UА-ЕА-2019-04-02- 000009-b від 25.05.2019 року, статус: аукціон відбувся, переможець ОСОБА_4 , ціна продажу 47 271 гривень 15 копійок.

На підставі протоколу електронного аукціону № UА-ЕА-2019-04-02-000009-b від 23.05.2019 року, сформованого за результатами аукціону з продажу лоту № GL3N0533, 18.06.2019 року між Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК», який є повним правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк» (надалі за текстом Банк), в особі від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» Коваленка О.В. на підставі Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.07.2016 року №1265 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку» та Наказу про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора від 02.07.2018 року №257, та ОСОБА_4 (надалі за текстом Новий кредитор) від імені якої діє представник ОСОБА_10 , керуючись статтями 6, 512-519, 627, 632, 656 ЦК України та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом UA-EA-2019-04-02-000009-b від 23.05.2019 року уклали договір про відступленні (купівлю-продаж) прав вимоги на нижченаведених умовах.

Сторони погодились, що за своєю правовою природою даний договір є правочином з передання банком шляхом продажу вимоги, визначених у даному договорі, новому кредитору (відступлення права вимоги) (пункт 1.1. Договору), та визнали, що жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться та виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням банку новим кредитором (пункт 1.2. Договору).

За цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новій кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків та інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечним договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеними цим договором.

За цим договором новій кредитор в день укладання цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1 цього договору набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, право вимагати та отримувати платежі за гарантією (якщо така видавалась). Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів та права на нарахування процентів та користування боржниками кредитними коштами.

Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 47 217 гривень 15 копійок, без ПДВ. Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором відповідно до пункту 6.5. цього договору на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

Згідно Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, що є Додатком №1 до Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18.06.2019 року, вказано:

1. Кредитний договір №014/4933/3/09585 від 29.01.2008 року з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповненнями до вказаного договору, тощо, що є невід`ємними частинами, укладений між ВАТ «Ерсте Банк» та позивальником, фізичною особою ОСОБА_1 . Сума заборгованості за кредитним договором: 147707 гривень 07 копійок заборгованість за кредитними коштами, 31 гривня 59 копійок заборгованість за нарахованими процентами; 19981 гривня 66 копійок нарахована пеня.

2. Договір поруки №014/4933/3/09585/1 від 25.09.2015 року з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповненнями до вказаного договору, тощо, що є його невід`ємними частинами, укладений між ПУАТ «ФІДОБАНК» та поручителем, фізичною особою ОСОБА_2 . Предмет поруки: поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з укладеного між кредитором та позичальником кредитного договору №014/4933/3/09585 від 29.01.2008 року та всіх додаткових угод, що було укладені до нього.

3. Договір іпотеки від 29.01.2008 року, посвідчений 29.01.2008 року Філіпенко В.В. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за реєстровим №390 з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповненнями до вказаного договору, тощо, що є його невід`ємними частинами, укладений між ВАТ «Ерсте Банк» та іпотекодавцем, фізичною особою ОСОБА_11 . Предмет договору: двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №3-75, зареєстрованого 16.03.2002 року на Універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант», зареєстрований в КП «Миколаївське МБТІ» 29.03.2002 року за №18433, в низі №107.

04.11.2019 року ОСОБА_4 було надіслано іпотечне повідомлення (вимогу про усунення порушень кредитного та іпотечного договорів) на ім`я ОСОБА_1 з вимогою в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги (іпотечного повідомлення) усунути порушення грошового зобов`язання, сплативши на її картковий рахунок суму у розмірі простроченої заборгованості та неустойку у загальному розмірі 167 720 гривень 55 копійок. За змістом іпотечного повідомлення, у разі не виконання цієї вимоги в зазначений строк вважатиметься, що з наступного дня після його закінчення настає строк виконання зобов`язання в повному обсязі (ст. 1050 ЦК України), у зв`язку з чим на підставі застереження, встановленого п.5.5.1 договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Філіпенко В.В., зареєстрованого у реєстрі за №390 від 29.01.2008 року, буде звернуто стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 шляхом набуття ОСОБА_4 права власності на вказану квартиру за ціною 202 712 гривень 00 копійок, визначеною сторонами згідно п.1.3. договору іпотеки на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Після цього, 03.01.2020 року на підставі договору іпотеки №390 від 29.01.2008 року та іпотечного повідомлення ОСОБА_4 від 04.11.2019 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою №200182659 від 13.02.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_4 .

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20.03.2020 року по справі №477/2854/18, провадження №2/477/52/20, яке було залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 23.09.2020 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ «Фідобанк» про визнання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №014/4933/3/09585 від 29 січня 2008 року виконаним; визнання виконаними зобов`язання ОСОБА_2 за іпотечним договором від 29 січня 2008 року; припинення договору поруки №014/4933/3/09585/1 від 25 вересня 2015 року; припинення іпотечного договору від 29 січня 2008 року, та зобов`язання нотаріуса виключити з державного реєстру іпотек запис про обтяження належного ОСОБА_2 майна та зняття заборони відчуження цього майна і виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження, відмовлено в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 2664-ІІІ фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Щоб краще зрозуміти природу факторингу доцільно вдатися до історії його появи. Факторинг виник тоді, коли ринки збуту були віддалені від місць виробництва продукції, і фактори відігравали роль зв`язкових між виробниками та кінцевими покупцями. Факторингом у ті часи була, зокрема, посередницька послуга у торговельній діяльності, за допомогою якої виробник (постачальник) товару швидко та гарантовано отримував від посередника (фактора) кошти за товар (навіть до його поставки покупцеві), а покупець (торговець) цього товару отримував відстрочку в його оплаті, завдяки чому міг його перепродати, отримати кошти від кінцевого покупця та розрахуватись ними з фактором. За цю посередницьку послугу фактор отримував винагороду від продавця або покупця (торгівця).

З часом розвитку факторинг набув різних видів та форм, перестав бути посередницькою торговельною послугою, а фактор втратив функцію дистриб`ютора продукції.

Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування правочину відступлення права вимоги та договору факторингу, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.03.2021 року у справі №906/1174/18, провадження №12-1гс21, дійшла висновку, що слід виходити з наведених вище суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу.

Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.

Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.

Як зазначалось раніше, між переможцем електронного аукціону ОСОБА_4 та ПУАТ «ФІДОБАНК», який є правонаступником ВАТ «ЕРСТЕ БАНК», було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18.06.2019 року, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором, ітопечними договорами та договором поруки до боржників перейшло до нового кредитора. Сторони погодились, що за своєю правовою природою даний договір є правочином з передання банком шляхом продажу вимоги, визначених у даному договорі, новому кредитору (відступлення права вимоги) (пункт 1.1. Договору), та визнали, що жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться та виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням банку новим кредитором (пункт 1.2. Договору).

Із наведеного вбачається, що за результатами відкритих торгів (аукціону) визначено переможного покупця та продано йому майнове право вимоги виконання боржниками зобов`язань за кредитним та забезпечувальними договорами. Предметом спірного договору є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж). Метою укладення цього договору є отримання банком коштів для розрахунку зі своїми кредиторами у процедурі ліквідації.

Отже, за своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, тому не може бути віднесений до договорів факторингу.

Ця обставина суттєво відрізняє справу № 906/1174/18 від справ № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), №465/646/11 (провадження № 14-222цс18), № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20), на які посилались позивачі в обґрунтування свої позиції та в яких Велика Палата Верховного Суду прийняла постанови 11 вересня 2018 року, 31 жовтня 2018 року та 10 листопада 2020 року відповідно.

Проте у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила загальний висновок, який надалі застосувала у постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20), про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме - кредитор-банк або інша фінансова установа.

З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові у справі № 906/1174/18, було відступлено від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Огляду на викладене, позовні вимоги про визнання недійсним та скасування договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18.06.2019 року за кредитним договором №014/4933/3/09585 від 29.01.2008 року (позичальник ОСОБА_1 ), за договором поруки №014/4933/3/09585/1 від 25.09.2015 року (поручитель ОСОБА_2 ), за договором іпотеки від 29.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Філіпенко В.В. (укладений із ОСОБА_2 ) від Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_4 , задоволенню не підлягають.

Щодо вимог, про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав власності, передбачено також частиною третьою статті 386 ЦК України (у тому числі прав на інші права, зокрема права вимоги до банку про повернення вкладу).

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

В обґрунтування вимог щодо солідарного стягнення з відповідачів ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_2 моральної шкоди у сумі 80 000 гривень позивачкою вказано, що тривалі протиправні дії Банку та ОСОБА_4 направлені на відібрання належного позивачам майна, а саме: єдиного житла, спірної квартири, призвели до різкого погіршення стану здоров`я. 17.02.2020 ОСОБА_2 звернулась за медичною допомогою до діагностичного центру «ВАЛЕО» (ліцензія МОЗ України №703) та їй було поставлено діагноз - соматомоторні вегетативні дисфункції, астено-невротичничний стан; розписано план обстеження, надані рекомендації стосовно подальшого лікування.

Факт звернення ОСОБА_2 до діагностичного центру «ВАЛЕО» (ліцензія МОЗ України №703) та встановлення діагнозу - соматомоторні вегетативні дисфункції, астено-невротичничний стан; підтверджується консультативним заключенням лікаря-терапевта від 17.02.2020 року (а.с.30).

Разом з цим будь-які дані, які вказують на наявність причинно-наслідкового зв`язку між встановленим у позивачки ОСОБА_2 діагнозом та діями відповідачів в матеріалах справи відсутні. Неправомірність дій відповідачів та порушення ними прав позивачки також не встановлена, у зв`язку з чим вимоги про солідарне стягнення з відповідачів ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 80 000 гривень задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, з урахуванням встановлених обставин, наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частин 9 та 10 ст. 158 ЦПК України у зв`язку з ухваленням рішення щодо повної відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову підлягають скасуванню. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 5, 12, 13, 76-81, 141, 211, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позовних вимог за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором, договором поруки та договором іпотеки, стягнення моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_5 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», , адреса: місто Київ, вулиця Січових Стрільців, 17.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, , адреса: місто Київ, вулиця Січових Стрільців, 17.

Повне судове рішення складено 15.05.2023 року.

Суддя А.О. Темнікова