печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року Печерський районний суд міста Києва в складі: головуючого - судді Волкової С.Я. за участю секретаря судових засідань Зінченко М.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивачів ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист спадкових прав (про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування),

вирішив:

25.05.2021 р. ОСОБА_4 , ОСОБА_1 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , просять: встановити юридичний факт прийняття ОСОБА_4 частини спадщини, що відкрилась після смерті чоловіка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити юридичний факт прийняття ОСОБА_1 частини спадщини, що відкрилась після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.11.2018 р., видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною, в частині права власності ОСОБА_5 на частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 10.10.2019 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Загоруйко Альоною Юріївною, серія та номер: 6319, витребувати у ОСОБА_6 частини квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , по частині квартири АДРЕСА_1 кожному; визнати за ОСОБА_4 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вимоги позивачів обґрунтовані тим, що з 27.06.1996 р. ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 , ще до реєстрації шлюбу вони з лютого 1996 р. як сім`я разом проживали у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності в рівних долях ОСОБА_7 , його брату ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі народився ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 37 років помер ОСОБА_7 . На момент його смерті, як і в подальшому до вересня 2010 р., вони постійно проживали у цій квартирі, продовжуючи управляти, користуватися та володіти, як квартирою, так і іншим майном (особистими речами) ОСОБА_7 . Позивач хоча і проживала з чоловіком ОСОБА_7 у цій квартирі, втім з 11.01.1996 р. була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 , яка є спільною частковою власністю її, її батька, її сестри, і у якій зареєстрована до цього часу, у цій же квартирі зареєстрований позивач ОСОБА_1 . У 2010 р. позивач поїхала у відрядження до м. Санкт-Петербурга, яке тривало до 30.06.2014 р., і ОСОБА_1 був разом з нею. В період перебування у відрядженні за домовленістю з ОСОБА_8 останній розпочав ремонт у спірній квартирі. Так, ОСОБА_8 запропонував в якості допомоги сім`ї покійного брата виконати за особисті кошти ремонт, спочатку ремонтні роботи здійснювалися активно, згодом їх темп сповільнився, тому, прибувши із відрядження, поселилися у квартиру АДРЕСА_2 . У ОСОБА_4 почалися проблеми на роботі, на ґрунті емоційного навантаження втратила контроль над вживанням алкоголю, у червні 2018 р. була звільнена. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 . Його дружина ОСОБА_5 завжди була проти підтримки родини його брата, за життя ОСОБА_8 з ними не спілкувалась, однак після смерті свого чоловіка почала спілкуватися з позивачем ОСОБА_1 . У розмовах не заперечувала, що йому належить частина квартири, пропонувала дочекатися його повноліття, після чого готова була оформити спадщину, продати квартиру, поділити кошти. Стверджують, що мали ключі від квартири, ОСОБА_1 навідувався туди періодично, не вчиняв жодних дій щодо квартири щоб не провокувати конфлікти з ОСОБА_4 , будучи впевненим, що після настання у 2019 р. повноліття, оформлення успадкованої після батька частки відповідач виконає домовленості, втім з часом та перестала відповідати на його телефонні дзвінки. 19.11.2019 р. позивач звернувся до Восьмої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з частини квартири АДРЕСА_1 . Постановою державного нотаріуса Чернієнко В.Ю. від 21.11.2019 р. йому відмовлено у видачі такого свідоцтва, а після цього з`ясувалося, що відповідач після смерті свого чоловіка ОСОБА_8 успадкувала всю квартиру і 10.10.2019 р. відчужила її. Стверджують, що фактично вступили в управління та володіння усім спадковим майном, що відповідно до приписів статтей 525, 529, 548, 549 ЦК УРСР, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, прийняли спадщину ОСОБА_7 , і спадщина належить їм в рівних частинах. При цьому ОСОБА_8 у зв`язку з проведенням ремонту вивіз з квартири частину речей, після його смерті відповідач вивезла майно, яке в квартирі знаходилось. Внаслідок цього не мають ані правовстановлюючих, ні інших документів, пов`язаних з квартирою, окремі відомості з медичної документації ОСОБА_1 , довідки з садочка і школи щодо нього, фото підтверджують, що після смерті спадкодавця продовжили проживати у його квартирі. Стверджують, що фактично прийняли спадщину в установлений законом шестимісячний строк, вступили у володіння спадковим майном, проте на момент відкриття спадщини не були офіційно зареєстровані за адресою спадкового майна і у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не подавали, що факт прийняття спадщини, від якого залежить реалізація їх спадкових прав, може бути встановлений тільки в судовому порядку. Видача відповідачу свідоцтва про право на спадщину на всю квартиру свідчить про включення до свідоцтва майна, яке на момент відкриття спадщини не належало ОСОБА_8 , про порушення даними діями їх спадкових прав, що є підставою для визнання такого свідоцтва недійсним. Відповідач ОСОБА_5 , отримавши свідоцтво про право на спадщину, розпорядившись майном, порушила їх право на спадкування, встановлені законом правила спадкування, їх майнові права, що відповідно до приписів статей 203, 215 ЦК України є підставою для визнання договору купівлі-продажу від 10.10.2019 р. недійсним. Враховуючи, що спадкове майно, спірна частина квартири вибула з їх володіння поза їх волею, тому мають право витребувати це майна у його набувача. Крім того, оскільки позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, мають право на визнання за ними права власності на це майно в порядку спадкування.

Ухвалою суду від 07.06.2021 р. відкрито провадження у справі, витребувано докази.

07.07.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. надано копію спадкової справи № 8/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 .

Відповідачем ОСОБА_5 подано відзив на позовну заяву.Подано заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач ОСОБА_5 , викладаючи заперечення проти позову, у відзиві зазначила, що не визнає позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими і безпідставними, заперечує щодо наведених ними обставин, в тому числі, твердження позивачів про постійне проживання у спірній квартирі, про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , а з наданих доказів неможливо зробити висновок про факт постійного проживання у квартирі АДРЕСА_1 як до, так і після смерті ОСОБА_7 , зазначила, що позивачі безпідставно ототожнюють своє тимчасове перебування у спірній квартирі із управлінням чи володінням часткою спадкового майна після смерті ОСОБА_7 , жодного доказу здійснення управління чи володіння майном ними не наведено. Саме ОСОБА_8 значився володільцем особового рахунку житлового приміщення спірної квартири, всі претензії щодо сплати комунальних та інших платежів за користування квартирою, в тому числі судові, пред`являлися до нього. Її чоловік ОСОБА_8 вступив в управління та володіння частиною квартири після смерті свого брата ОСОБА_7 , проте не здійснив його документального оформлення. Натомість, позивачі мали і мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Звернула увагу, що позивач ОСОБА_4 приховала факти звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини щодо майна померлого ОСОБА_7 , звернення до суду із заявою про продовження строку на прийняття спадщини.

Відповідачем ОСОБА_6 відзив на позовну заяву не подано.

Ухвалою суду від 05.10.2021 р. витребувано докази.

27.10.2021 р. Восьмою київською державною нотаріальною конторою надано копії: заяви ОСОБА_1 за № 459 від 19.11.2019 р. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , документів, що подано разом із заявою.

Ухвалою суду від 13.01.2022 р. закрито підготовче провадження у справі.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що знайома з ОСОБА_4 приблизно з 1997 р., з ОСОБА_1 знайома з його народження, є хрещеною матір`ю позивача, у 2001 р. його привезли з пологового будинку у квартиру будинку по АДРЕСА_4 , точну адресу не пам`ятає. Періодично навідувала позивачів у цій квартирі, дати не пам`ятає. Позивачі постійно проживали у квартирі на момент смерті ОСОБА_7 до 2014 р., поки позивач не поїхала у відрядження до м. Санкт-Петербургу. Повідомила, що їх сусідкою не була, з ними постійно не знаходилась, але по речах, які знаходились у квартирі і які вона бачила, дійшла висновку, що вони постійно там проживають. Свідку невідомо кому належала зазначена квартира.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, що позивачі є її донькою, її онуком. У 1996 р. позивач одружилась з ОСОБА_11 , вони стали проживати у квартирі по АДРЕСА_4 , народився ОСОБА_1 , позивачі фактично проживали у квартирі з 01.01.2001 р. по 2010 р., потім позивач поїхала у відрядження. Оскільки у квартирі 30 років ніхто не робив ремонт, ОСОБА_12 вирішив його зробити, однак, розпочавши роботи, їх не закінчив. У 2014 р., коли позивачі повернулися з відрядження, то стали проживати у квартирі в АДРЕСА_2 була отримана її чоловіком - батьком позивача ОСОБА_4 як військовослужбовцем від Міністерства оборони, свого часу йому видали ордер на квартиру на склад сім`ї. Позивач приблизно з 1996 р. і до сьогодні прописана у даній квартирі. У 2007 р. її чоловік, її доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_13 прийняли участь у приватизації цієї квартири.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомила, що з ОСОБА_4 знайома з 1997 р., є її подругою, ОСОБА_1 знає з його народження з 2001 р., знає, що позивачі проживали у квартирі АДРЕСА_4 , багато разів була у них в гостях, на днях народженнях, разом ходили у парки, кафе. До 2001 р. із позивачами проживав ОСОБА_15 , потім вони одні залишились проживати у квартирі чи до 2009 р., чи до 2010 р., доки позивач не поїхала у відрядження, точно рік не пам`ятає. У 2014 р. вони повернулися. Зі слів позивача їй відомо, що у квартирі ніхто більше не проживав. Повідомила, що юридично квартира належала двом братам ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , що після смерті ОСОБА_7 позивач не вступила в права на спадщину, оскільки була засмучена смертю свого чоловіка. Повідомила, що не була сусідкою позивачів, не проживала з ними, по речах, по домашній обстановці вирішила, що вони постійно проживають у квартирі.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні повідомила, що знайома з позивачами з 2002 р., є близькою подругою ОСОБА_4 , повідомила чула, що з 90-х років позивачі проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_5 . Після знайомства часто приходила у гості і за обстановкою вирішила, що позивачі постійно проживають у квартирі. Окрім позивачів ніхто більше не проживав у квартирі, оскільки, коли приходила у гості, нікого не бачила. Повідомила, що дана квартира була їхньою, оскільки про це казали всі спільні знайомі, в тому числі і сама позивач. Повідомила, що документів на квартиру ніколи не бачила, із ОСОБА_19 особисто не була знайома, спілкувалась з ним одного разу по телефону, про що йшла розмова не пам`ятає. Повідомила, що зі слів ОСОБА_4 відомо про бажання ОСОБА_20 оформити всю квартиру на ОСОБА_1 , відомо, що у 2007 р. позивач переоформлювала квартиру, вона ж надавала позивачу юристів, надавала іншу юридичну допомогу, їй не відомо чи було закінчено процедуру.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні повідомила, що проживала по АДРЕСА_6 , прийшла туди в якості невістки, у вересні 1996 р. переїхала, хто проживав у квартирі напроти, не звернула уваги. Потім бачила ОСОБА_22 і його батька, ОСОБА_23 одружився, дівчину звали ОСОБА_24 , у 2001 р. народився ОСОБА_25 і сталась трагедія із ОСОБА_26 . ОСОБА_24 поїхала у відрядження до Москви, коли хлопчику було десь 10 років, тобто вони проживали у даній квартирі з того моменту, як народився хлопчик і до від`їзду. Потів вони повернулись, але умови були такі, що їм треба було до когось йти. Про те, що ОСОБА_27 мав зробити ремонт у квартирі, знає зі слів ОСОБА_24 , бачила, що речі з квартири вивозив ОСОБА_27 , знає, що у квартирі поставили вікна, відключили воду і все інше. Повідомила, що не знає кому належала дана квартира, її чоловік знав все і всю інформацію знає зі слів свого чоловіка. В гостях у сусідів була, але які там були речі не знає.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків.

Так, при розгляді справ про спадкування суди мають встановити, в тому числі: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у цивільних справах про спадкування, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця, крім того, обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що 27.06.1996 р. між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 (до шлюбу ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 134 та Відділом реєстрації актів громадянського стану Старокиївського району міста Києва 27.06.1996 р. видано свідоцтво про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 21 т. І). Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Києві, про що в книзі актів громадянського стану про народження ІНФОРМАЦІЯ_6 зроблено відповідний запис за № 179 та Відділом реєстрації актів громадянського стану Старокиївського районного управління юстиції у м. Києві 30.10.2001 р. видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , батьками останнього є: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 (а.с.23 т. І).

Свідоцтво про право власності на житло, видане 31.05.1996 р. Бюро по приватизації виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного управління Господарського управління КМ України згідно з розпорядженням (наказом) № 1976 від 30.05.1996 р., інформаційна довідка Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2020 № 32472 від 19.10.2020 р. свідчать про те, що спірна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 76,3 кв.м, приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» і на праві власності зареєстрована за ОСОБА_7 , ОСОБА_8 рівних долях, свідоцтво про право власності на житло зареєстровано Бюро технічної інвентаризації м. Києва, записано у реєстрову книгу 04.09.1996 р. за № НОМЕР_8 (а.с. 22, 189, 224, т. І) .

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 37 років у Золотонінському районі Черкаської області, про що 26.11.2001 р. складено відповідний актовий запис № 16722 та Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 07.11.2019 р. повторно видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 24 т. І).

Встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 проживали та постійно були зареєстровані ОСОБА_7 , починаючи з 12.12.1980 р. і по день його смерті, та ОСОБА_8 (а.с. 204, 205 т. І, а.с. 162 т. ІІ).

Довідка Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» у Оболонському районі м. Києва № 16596 від 05.12.2007 р. свідчить про те, що позивач ОСОБА_4 з 11.01.1996 р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (державна) у якості члена сім`ї наймача ОСОБА_29 (дочка) (а.с. 163 т. ІІ). Означена довідка, а також Витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця № 8029-1, сформований 30.11.2017 р., свідчать, що позивач ОСОБА_1 з 30.10.2001 р. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (державна) у якості члена сім`ї наймача ОСОБА_29 (онук) (а.с. 20, 105, 163 т. ІІ). При цьому, у відповіді на відзив відповідача ОСОБА_5 позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , викладаючи свої пояснення, зазначають, що така реєстрація місця їх проживання обумовлена, зокрема, процесами приватизації державного житлового фонду у той період.

Встановлено, що ОСОБА_7 за життя заповіту не складено, позивач ОСОБА_4 протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка та батька ОСОБА_1 .

Матеріали справи свідчать про те, що вона звернулася до Печерського районного суду міста Києва із позовної заявою про продовження строку на прийняття спадщини, просила продовжити на шість місяців їй та неповнолітньому сину строк для прийняття спадщини приватизованої квартири АДРЕСА_1 ; ухвалою суду від 30.11.2007 р. у справі № 2-2992/2007 р. позовну заяву ОСОБА_4 залишено без руху, надано позивачу строк виправити зазначені в ухвалі недоліки і направити їх до суду; роз`яснено, що у разі невиправлення недоліків у встановлений строк, позовна заява буде вважатись неподаною та з усіма додатками повернута позивачу; ухвалою суду від 17.12.2007 р. продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_4 ; ухвалою суду від 26.12.2007 р. у справі № 2-2992/2007 р. позовну заяву ОСОБА_4 про продовження строку на прийняття спадщини повернуто позивачу (а.с. 21-27 т. ІІ).

Встановлено, що Восьмою київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 12/2008 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 . Так, заява ОСОБА_4 за № 39, яка діяла від свого імені та як законний представник від імені свого малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , надійшла до нотаріальної контори 17.01.2008 р.; із заяви слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх чоловік та батько ОСОБА_7 , який постійно був зареєстрований на день смерті за адресою: АДРЕСА_5 ; на день його смерті залишилось спадкове майно, яке вони прийняли, фактичного прийняття спадщини в них немає. 17.01.2008 р. за вих.№ 63 державним нотаріусом Чернієнко В.Ю. повідомлено ОСОБА_4 про відкриття по її заяві спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 ; до відома доведено, оскільки нею та її малолітнім сином ОСОБА_1 пропущений строк для прийняття спадщини до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , необхідно звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 200-202 т. І).

Встановлено, що заява ОСОБА_1 за № 459, який діяв від свого імені, надійшла до Восьмої київської державної нотаріальної контори 19.11.2019 р.; із заяви слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_7 , який був зареєстрований на день смерті за адресою: АДРЕСА_5 ; на день його смерті залишилось спадкове майно, яке він прийняв і складається з частини квартири АДРЕСА_1 . Крім нього є ще спадкоємець, дружина померлого ОСОБА_4 , яка пропустила строк для прийняття спадщини. Документ, що встановлює право власності на квартиру, відсутній, факт прийняття спадщини не може підтвердити, оскільки не має доказу вступу в управління чи володіння спадковим майном (а.с. 103-106, т. ІІ).

Постановою державного нотаріуса Восьмої київської державної нотаріальної контори Чернієнко В.Ю. від 21.11.2019 р. вих.№ 1795/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з частини квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (а.с. 86 т. І). Постанова мотивована пунктом 113 глави 3 розділу ІІІ Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 р. № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.07.1994 р. за № 152/361, згідно якої свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини; статтею 549 ЦК УРСР, якою визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав в нотаріальний орган по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; що вказані в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, й у постанові державного нотаріуса зазначено, що вивчені надані ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , документи: заява № 459 від 19.11.2019 р. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно з відміткою про відсутність документа, що встановлює право власності на квартиру, та неможливість підтвердити факт прийняття спадщини, отже ОСОБА_1 не була подана заява про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та немає доказів фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майном після померлого ОСОБА_7 , державний нотаріус Чернієнко В.Ю., викладаючи причини відмови у вчиненні нотаріальної дії, керувалася статтею 49 Закону України «Про нотаріат».

Встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. відкрито спадкову справу № 8/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 (а.с. 116, 130 т. І). Так, заява відповідача ОСОБА_5 за № 18 надійшла до приватного нотаріуса 11.04.2018 р.; із заяви слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який на момент смерті постійно мешкав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ; на день його смерті залишилося спадкове майно яке вона приймає; іншим спадкоємцем є дочка померлого ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , (а.с. 117 т. І). Заява ОСОБА_31 про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_8 за № 38 надійшла до приватного нотаріуса Верповської О.В. 23.07.2018 р. (а.с. 180 т. І). 23.07.2018 р. відповідачем ОСОБА_5 подано до приватного нотаріуса Верповської О.В. заяву вх.698/02-14, просила включити до спадкової маси майно, яке належало її чоловіку ОСОБА_8 на праві власності, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; із заяви слідує , що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31.05.1996 р. вказана квартира приватизована в рівних долях її чоловіком ОСОБА_8 та його братом ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_7 заповіту не складав, спадкоємці першої черги за законом спадщину не прийняли. Її чоловік ОСОБА_8 , який на час смерті брата ОСОБА_7 був зареєстрований у вказаній квартирі, фактично вступив в управління та володіння зазначеним майном, що підтверджується фактом наявності правовстановлюючого документа та фактом здійснення виплат на утримання вказаного майна шляхом фактичної сплати витрат на утримання та обслуговування майна (а.с. 188 т. І, а.с. 18 т. ІІ). 25.09.2018 р. відповідачем ОСОБА_5 подано до приватного нотаріуса заяву № вх.№855/02-14 про додаткове включення до спадкової маси майна, яке належало її чоловіку ОСОБА_8 на праві власності, а саме: земельну ділянку площею 0,20 га, розташовану на території АДРЕСА_7 ; із заяви слідує, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_7 20.11.2001 р., вказана ділянка придбана за договором купівлі-продажу № 2835 від 04.07.2001 р., ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту не складав, спадкоємці першої черги за законом спадщину не прийняли. Її чоловік ОСОБА_8 після смерті брата ОСОБА_7 фактично вступив в управління та володіння зазначеним майном, що підтверджується фактом наявності правовстановлюючих документів (договору купівлі-продажу № 2835 від 04.07.2001 р., Державного акту на право приватної власності на землю від 20.11.2001 р.), фактом здійснення виплат на утримання вказаного майна шляхом фактичної сплати земельного податку (а.с. 206 т. І).

Матеріали спадкової справи 8/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 свідчать про те, що до спадщини увійшли, зокрема: частина квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_7 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ; земельна ділянка площею 0,2011 га, розташована за адресою: АДРЕСА_7 , кадастровий номер: :01:015:0029, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала ОСОБА_7 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ; що 23.11.2018 р відповідачем ОСОБА_5 та ОСОБА_32 подано до приватного нотаріуса Верповської О.В. заяву за № 60 щодо посвідчення договору про поділ спадкового майна ОСОБА_8 (а.с. 211 т. І); 23.11.2018 р. між відповідачем ОСОБА_5 та ОСОБА_32 укладено договір про поділ спадкового майна, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстровано в реєстрі за № 4079 (а.с. 250-251 т. І). Згідно пункту 4 означеного договору ОСОБА_5 та ОСОБА_33 визначили, що після його укладання до відповідача ОСОБА_5 у спадщину переходить, зокрема, квартира АДРЕСА_1 , а до ОСОБА_31 у спадщину переходить, зокрема, земельна ділянка площею 0,2011 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , кадастровий номер: :01:015:0029; 23.11.2018 р. відповідачем ОСОБА_5 та ОСОБА_32 подано до приватного нотаріуса Верповської О.В. заяви за №№ 61, 62, відповідно, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі статті 1261 ЦК України та на підставі договору про поділ спадкового майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстровано в реєстрі за № 4079 (а.с. 252, 253 т. І).

Зі свідоцтва про право на спадщину за законом, 23.11.2018 р. посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., вбачається, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_8 , 1966 р.народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його дружина ОСОБА_5 ; свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 4081; спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 76,3 кв.м; частина вищезазначеної квартири належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.05.1966 р. Бюро приватизації виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного управління Господарського управління КМ України на підставі розпорядження (наказу) від 30.05.1996 р. № 1976, зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації м. Києва у реєстрову книгу за № НОМЕР_8 від 04.09.1996 р.; та частина належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого був ОСОБА_8 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 263 т. І).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 146623082, сформований 23.11.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5 , був 23.11.2018 р. зареєстрований на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_5 (а.с. 265 т. І).

Зі свідоцтва про право на спадщину за законом, 23.11.2018 р. посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., вбачається, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_8 , 1966 р.народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його донька ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 4087; спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 0,2011 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , кадастровий номер: :01:015:0029, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого був ОСОБА_8 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 277 т. І).

Встановлено, що 10.10.2019 р. між ОСОБА_5 (Продавець) та ОСОБА_6 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Загоруйко А.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 6321 (а.с. 42-45 т. ІІ). Згідно з умовами договору купівлі-продажу квартири Продавець передав, а Покупець прийняв у власність належну Продавцю квартиру АДРЕСА_1 та прийняв на себе зобов`язання сплатити за неї грошову суму, визначену цим договором.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 248249471, сформованої 15.03.2021 р., об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5 , був 10.10.2019 р. зареєстрований на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_6 (а.с. 87 т. І).

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно пунктів 1, 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 01.01.2004 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

За змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 р., у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01.01.2004 р.) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01.01.2004 р., не допускається застосування судами норм ЦК України, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Якщо спадкодавець помер до 01.01.2004 р., то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини шляхом вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном, або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин.

З метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування Пленум Верховного Суду України у пункті 1, абзацах 1, 2 пункту 2 постанови № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» дав судам такі роз`яснення: спадкові відносини регулюються ЦК України, законами України: «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем, проживання на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 р. тощо.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.

Як визначено частиною другою статті 1220 ЦК України, так і статтею 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і строк її прийняття закінчився до 01.01.2004 р., то до спадкових відносин, які виникли після смерті чоловіка та батька позивачів, застосовуються норми ЦК УРСР.

Згідно статей 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є в рівних частках діти та дружина померлого.

Нормами ЦК УРСР було передбачено вчинення певних дій, які свідчили про прийняття спадщини. Так, статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно статтей 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528, 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Таким чином, для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01.01.2004 р. , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, що визначено нормою статті 549 ЦК УРСР.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Особа, яка фактично вступила в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, повинна довести цей факт у суді шляхом подання будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18.06.1994 р. з метою реалізації Закону України «Про нотаріат», яка діяла на час відкриття спадщини, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , звертаючись в суд за захистом спадкових прав, з вимогами про встановлення факту прийняття спадщини, в позовній заяві, позивач ОСОБА_1 , представники позивачів в судовому засіданні стверджують, що до смерті ОСОБА_7 проживали в спірній квартирі, вели спільне господарство, після його смерті продовжили постійно проживати у квартирі, утримуючи її та користуючись спільно набутим майном і відповідно до статті 549 ЦК УРСР прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, зокрема, квартирою та особистими речами спадкодавця; за їх твердженнями обставини, викладені у позовній заяві, підтверджуються: окремими відомостями з медичної документації ОСОБА_1 , довідками з садочка і школи щодо нього, фото, показами свідків.

Суд при розгляді справ про спадкування має перевірити обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, які можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі, і судом встановлено, що тільки 17.01.2008 р. позивач ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та як законний представник від імені свого малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , звернулася до Восьмої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті їх чоловіка і батька ОСОБА_7 . Позивачем не було подано нотаріусу документів, що встановлювали право власності на квартиру, не було подано документів, які б доводили вступ в управління чи володіння спадковим майном. За висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 25.03.2020 р. у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка ЖЕО чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, довідка державної податкової служби про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки, інші аналогічні документи.

Між тим, строк для прийняття спадщини належить до категорії обмежувальних (преклюзивних, присічних), його сплив припиняє право на прийняття спадщини. Особи, які мали право на обов`язкову частку в спадщині на підставі статті 535 ЦК УРСР, у тому числі й малолітні діти спадкодавця, проте не здійснили дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР), мали право звернутися з позовом про продовження строку для прийняття спадщини (стаття 550 ЦК УРСР). Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.04.2021 р. у справі № 185/10173/16-ц.

Позивач ОСОБА_4 , отримавши ухвалу суду від 26.12.2007 р. у справі № 2-2992/2007 про повернення позовної заяви про продовження строку на прийняття спадщини, означене судове рішення не оскаржила, після 26.12.2007 р. до суду з позовною заявою про продовження строку на прийняття спадщини більше не зверталася.

Отже з матеріалів справи вбачається, що позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , як спадкоємці першої черги спадкоємців за законом, мали право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , не здійснили дій щодо виконання вимог статті 549 ЦК УРСР, відтак позивачі своєчасно не прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 . Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 19.11.2019 р. до Восьмої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батька, у заяві зазначив, що дружина померлого ОСОБА_4 пропустила строк для прийняття спадщини, при цьому самим ОСОБА_1 не було надано нотаріусу правовстановлюючих документів на спірну квартиру та доказів фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майном після померлого ОСОБА_7 . Відповідних письмових доказів, які б достовірно свідчили про фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном після померлого ОСОБА_7 , позивачами суду не надано; доказів прийняття ними особистих речей спадкодавця суду також не надано. Окрім того, прийняття особистих речей не є діями, які за своїм характером свідчать про те, що в установлений строк спадкоємці фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Пояснення свідків в судовому засіданні суд знаходить суперечливими, їх пояснення не містять відомостей, коли саме та які конкретно юридично значимі дії після смерті ОСОБА_7 , як спадкодавця, вчиняли позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_1 . Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.04.2020 р. у справі № 296/289/19, коли предметом доказування у справі є обставини майже 30-річної давнини, то достовірність та точність повідомлених свідками відомостей можна обґрунтовано поставити під сумнів.

Щодо наданих суду фото із зображенням позивача ОСОБА_1 різного віку, позивача ОСОБА_4 , її батьків ОСОБА_29 , ОСОБА_10 , то такі докази свідчать про існування родинних відносин, зростання дитини в колі близьких осіб, але не можуть доводити факт фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майна. Інші докази, надані позивачами на підтвердження своїх вимог, суд вважає недостатніми та такими, що не дають дійти обґрунтованого висновку про наявність тих обставин, які входять до предмета доказування.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи, що доказами вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути лише певні документи, а тільки покази свідків, достовірність та точність повідомлених якими відомостей можна обґрунтовано поставити під сумнів, суд приходить до висновку, що позивачами не надано належних і допустимих доказів прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 шляхом вступу в управління спадковим майном або подання заяви нотаріусу, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, інші доводи позивачів в обґрунтування своїх вимог не спростовують наведених висновків суду.

Стосовно вимог позову ОСОБА_4 , ОСОБА_1 в частині визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування, то такі є похідними від вимог про встановлення факту прийняття позивачами спадщини, то суд приходить до висновку про відмову у їх задоволені.

За правилами статей 2, 12 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, проаналізувавши надані докази, встановлені в суді обставини, дійшов висновку, що позивачами не доведено позовні вимоги, що дає підстави для прийняття рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо заяви ОСОБА_5 про застосування позовної давності, то суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25.05.2018 р. у справі № 369/6892/15-ц. Отже відсутні підстави для застосування позовної давності до вимог позивачів.

Керуючись статтями 1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 264-265, 280-282, 352, 353, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист спадкових прав (про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Позивач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП: НОМЕР_6 ).

Відповідач: ОСОБА_6 ( АДРЕСА_10 , РНОКПП: НОМЕР_7 ).

Повне рішення суду складено 10.05.2023 р.

Суддя Волкова С.Я.