КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №554/1854/23
Провадження № 2/552/3652/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.08.2023 року м.Полтава

Київський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого судді - Миронець О.К.

за участі секретаря судового засідання - Кумир О.О.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що він був працівником СВК «Батьківщина». У період з 16.04.2019 року по 03.05.2019 року він перебував на лікуванні в стаціонарному режимі. Відповідно до лікарняного листа серії АДЦ №094240, нараховано до виплати 2643,84 грн. Відповідно до довідки СВК «Батьківщина» №96 від 09.08.2019 року фінансування від фонду соціального страхування було здійснено лише 26.07.2019 року. Тобто з пропуском строку встановленого законодавством у 10 днів та на два місяці була затримана виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності. Несвоєчасна виплата поставила його у скрутне матеріальне становище, оскільки останній постійно перебував у стресовому стані та проходив лікування. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду та просив суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь нього моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Ухвалою суду від 24.05.2023 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

14.06.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач звернувся до суду з вказаним позовом поза межами строку позовної давності, оскільки порушення права на думку позивача виникло у 2019 році, а звертається з даним позовом він у 2023 року,тобто після спливу строку загальної позовної давності. Крім цього, позивач посилається на реорганізацію, шляхом приєднання до Пенсійного фонду України Управлінь виконавчої дирекції фонду соціального страхування України, однак згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 року передбачено, що процесуальне правонаступництво за вимогою про відшкодування моральної шкоди не допускається. Також у відзиві зазначали, що позивачем до позовної заяви не додано жодних допустимих та належних доказів на підтвердження того, що дії управління завдали йому таких страждань, як погіршення його здоров`я.

Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, просив задовольнити їх.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ,з підстав викладених у відзиві.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що у період з 16.04.2019 року по 03.05.2019 року позивач перебував на лікуванні в стаціонарному режимі. Відповідно до лікарняного листа серії АДЦ №094240, йому нараховано до виплати 2643,84 грн. Розрахунок розміру виплати здійснений згідно нарахування по лікарняному №6 від 13.05.2019. Згідно з поясненнями комісії по соціальному страхуванню СВК «Батьківщина» Котелевського району в день здачі первинних документів по заробітній платі керівник підрозділу здав табель разом з лікарняним листом ОСОБА_1 , 29.05.2019 року. Комісія по соціальному страхуванню СВК «Батьківщина» 31.05.2019 року розглянула листи непрацездатності за травень місяць, що надійшли від керівників структурних підрозділів. Заява-розрахунок до фонду соціального страхування була подана 04.06.2019 року, сума лікарняних за рахунок підприємства була перерахована 06.06.2019 року. Відповідно до довідки СВК «Батьківщина» №96 від 09.08.2019 року фінансування від фонду соціального страхування було здійснено лише 26.07.2019 року. Позивач вважає, що несвоєчасна виплата лікарняних, поставила його у скрутне матеріальне становище, оскільки ним було витрачено кошти на лікування, він перебував у стресовому стані , що спричинило йому тяжкі душевні страждання та вплинуло на його фізичне здоров`я.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З урахуванням положень законодавчих актів України, що регулюють питання моральної шкоди визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З урахуванням обставин даної судової справи, матеріали не містять належних доказів отримання ОСОБА_1 моральних страждань, що негативно вплинули б на його здоров`я або завдали душевних та моральних страждань в тому числі втрати нормальних життєвих зв`язків.

Також, в матеріалах судової справи відсутні будь-які витяги з медичних карток або інші докази, які б підтверджували погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 , його фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних на думку позивача, незаконними діями або бездіяльністю

Фонду соціального страхування України управління виконавчої дирекції фонду Полтавської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. Надані ОСОБА_1 до справи окремі докази з даного приводу не підтверджують фактів отримання позивачем моральних страждань.

Як вбачається з позовної заяви, позивач порушує питання про стягнення з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. 00коп.

Згідно положень ст.23 ЦК України та п.3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.

ОСОБА_1 у позовній заяві на обґрунтування заподіяної моральної шкоди вказує про те, що завдана йому моральна шкода полягає у душевних та моральних переживань,через несвоєчасну виплату Фондом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Однак, в свою чергу позивач не навів і не представив жодного доказу, які б достовірно надали змогу прийти до висновку про наявність у нього душевних та моральних переживань, що виплинуло на його фізичне здоров`я. Окрім того, матеріали позовної заяви не містять посилань на факти і обставини, що вказують на негативні зміни у житті ОСОБА_1 , внаслідок подій затримки виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Таким чином позивачем не доведено, що дії відповідача призвели до його душевних страждань, та той факт, що він перебував у постійному стресі.

Наявність моральної шкоди, позивач не підтвердив належними доказами у відповідності до ст. 81 ЦПК України, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо спричинення моральної шкоди не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні позову суд відмовляє.

Керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Сторони по справі:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, місцезнаходження: вул.Соборності, 66, м.Полтава, .

Повний текст рішення складений та підписаний 16.08.2023 року.

СУДДЯ О.К. МИРОНЕЦЬ