ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/149/23 Справа № 193/1613/19 Суддя у 1-й інстанції - Шумська О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач -ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідач -ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року, ухваленого суддею Шумською О.В. в сел.Софіївка, Софіївського району, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 10 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спільного майна.

В обгрунтування позову зазначив, що на початку 2013 року по інтернету в програмі «одноклассники» познайомився з відповідачем по справі ОСОБА_4 . На той час він проживав в с.Зоря Пятихатського району Дніпропетровської області, а ОСОБА_4 проживала в м.Маріуполь Донецької області.

26 квітня 2014 року ОСОБА_4 приїхала на поминальний день в смт.Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області де поховані її рідні. Позивач за домовленістю з ОСОБА_4 також приїхав до смт.Софіївка де вони на живо познайомились.

Після цього побачення позивач три рази їздив до ОСОБА_4 до м.Маріуполь Донецької області на побачення, а на початку липня 2014 року ОСОБА_4 приїхала до нього на два тижня в с.Зорю Пятихатського району, а потім до кінця жовтня, початку листопада 2014 року ОСОБА_4 приїздила до нього на два тижня через кожні два тижні тому, що працювала по два тижні в м.Маріуполь.

В кінці жовтня, початку листопада 2014 року ОСОБА_4 приїхала до позивача с.Зорю Пятихатського району на постійне місце проживання і вони стали проживати однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

Проживати стали в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві власності.

Згодом перейшли на зйомну квартиру в с.Вишневе Пятихатського району. На той час позивач працював головним бухгалтером в Лозоватській сільській раді Пятихатського району Дніпропетровської області, а ОСОБА_4 перебувала на обліку у центрі зайнятості. Проживали вони на заробітну плату позивача.

На початку березня 2015 року ОСОБА_4 щоб покращити сімейний бюджет та заробити кошти на покупку спільного житла поїхала до сестри в Португалію для того щоб знайти роботу, де пробула до початку листопада 2015 року і повернулась додому. За весь період перебування працювала лише один місяць.

В цей же період позивач також з цими цілями поїхав на заробітки коштів для покращення сімейного бюджету до Ханти-Мансійского автономного округу - Югра, Російської Федерації де працював програмістом в приватній торговій фірмі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивача і він приїхав на похорони в Україну. Після похорон мами, позивач уже разом з ОСОБА_4 поїхали до Російської Федерації на заробітки де пробули до початку квітня 2016 року. Позивач працював в автомагазині системним адміністратором, а ОСОБА_4 пропрювала продавцем лише 2,5 місяця, жили на кошти які заробляли разом а потім на заробітну платню позивача.

З 20 квтіня 2016 року вони стали проживати в с.Зоря Пятихатського району та стали підшукувати житло в смт.Софіївка Софіївського району, де на той час уже стала постійно проживати її донька ОСОБА_5 , яка підшукала їм один будинок який був в аварійному стані і вони відмовились його купити. Потім знайшли будинок по АДРЕСА_2 і вирішили його купити для спільного проживання.

В будинок вселились 28 квітня 2016 року, а договір купівлі-продажу нотаріально оформили 01 липня 2016 року. Договір купівлі продажу оформили на ОСОБА_4 тому, що на позивача уже оформлено право власності на квартиру. Кошти для купівлі житлового будинку в сумі 50 000 гривень вони позичили у доньки відповідача ОСОБА_6 .

На початку травня 2016 року поїхали в с.Зоря Пятихатського району, де з квартири яка належить позивачу на праві власності і в якій вони також проживали до придбання житлового будинку по АДРЕСА_2 забрали та перевезли до будинку двохкамерний холодильник Дніпро; пральну машинку, автомат «Індезіт»; телевізор JVC; компютер. Кухонну посуду, постільні речі, тощо, які належать позивачу на праві власності.

За час проживання однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в придбаному ними житловому будинку по АДРЕСА_2 з 28 квітня 2016 року по серпень 2019 року вони зробили ремонт стіни в літній кухні з сараєм, яка майже завалилась. Позивач власноруч вставив чотири метало-пластикові вікна на суму 2,5 тис. гривень; власноруч зробив димар для пічного опалення, відремонтували потолок з утепленням в кухні житлового будинку, власносруч положив плитку в ванні на пол, стіни, зробив разом зі своїм сином опалення з пластикових труб та секцій опалення в житловому будинку для чого позивачем було взято споживий кредит в Ощадбанку України на суму 19 089 гривень, 36 коп., що підтверджується кредитним договором від 22 вересня 2017 року.

Жили увесь час вони за заробітну плату позивача, тримали підсобне господарство: свиней, корову, курей, качок, гусей.

В липні 2017 року вони продали з підсобного господарства 12 шт. поросят та кабана на суму 20 000 гривень, в березні 2018 року продали 19 шт. поросят; троє свиней; корову на 52 000 гривень, які забрала ОСОБА_4 для повернення боргу доньці.

Крім цього в сімейний бюджет позивач вніс віддавши кошти ОСОБА_4 за оренду земельної частки (паю) який належить в сумі 10,400 гривень в 2016 році та 15 000 гривень за 2017 рік, які також віддав ОСОБА_4 як дружині.

Також в 2018 році позивач отримав за оренду земельної ділянки кошти в сумі 35 000 гривень із яких придбав для спільного господарства вуліки з бджолосім`ями, купили зерно пшениці та ячменю для відкорму свиней.

За увесь час проживання однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу вони мали спільний сімейний бюджет, який складався із зароблених коштів під час роботи позивача в різних місцях та в Софіївському районному центрі зайнятості а потім КМРЦЗ, коштів від продажі підсобного господарства, коштів які заробляла ОСОБА_4 . Вони були пов?язані спільним побутом, мали взаємні права та обов?язки, піклувалися один про одного.

Про реєстрацію шлюбу при спільному проживанню з ОСОБА_4 позивач не думав, так як вони жили добре і не думали про це. Спільних дітей від проживання однією сім?єю вони не мали.

З кінця 2018 року по між ними стали інколи виникати сварки із-за квартири яка належить позивачу на праві власності і знаходиться в с.Зоря Пятихатського району.

ОСОБА_4 вимагала продати квартиру, але враховуючи низькі ціни на житло в с.Зоря позивач утримувався до більш спрятливих обставин. Спільне життя не склалось і з серпня 2019 року відносини поміж ними як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу припинилися.

Під час спільного проживання ними придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності та складється із: АДРЕСА_3 , загальною площею 59, 8 кв. м. ; житловою площею 33.6 кв.м.; та підсобних приміщень: кухня, коридор площею 26,2 кв.м. з забудовами: літня кухня, два сараї, туалет, погріб, басейну, асфальтно-бетонного замощення, огорожі, що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку НВТ 671285, посвідченого 01 липня 2016 року приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І., зареєстрованим в реєстрі за №525 який розташований за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спільного майна задоволені.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як чоловіка та жінки без шлюбу в період з листопада 2014 року по серпень 2019 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 майно: житловий будинок №5 , загальною площею 59, 8 кв. м.; житловою площею 33.6 кв.м.; та підсобних приміщень: кухня, коридор площею 26,2 кв.м. з забудовами: літня кухня, два сараї, туалет, погріб, басейну, асфальтно-бетонного замощення, огорожі, розташований за адресою АДРЕСА_4 .

Поділено між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житловий будинок №5 , загальною площею 59, 8 кв. м. ; житловою площею 33.6 кв.м.; та підсобних приміщень: кухня, коридор площею 26,2 кв.м. з забудовами: літня кухня, два сараї, туалет, погріб ,басейну, асфальтно-бетонного замощення, огорожі, розташований за адресою АДРЕСА_4 в ідеальних частках: визнано право власності на частину будинку вартістю 50 650 грн. 50 коп. за ОСОБА_1 та на частину забудов вартістю 50 650 грн. 50 коп. - за ОСОБА_4 .

Стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 152 гривень 60 коп.

Відповідач ОСОБА_4 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ненадання належної оцінки доказам, наданим сторонами, істотні порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Також просить прийняти в якості додаткових доказів по справі: копію закордонного паспорта відповідача; копію договору купівлі-продажу квартири від 09.09.2017; копію паспорта громадянина України на ім`я відповідача; копію акта з місця проживання від 25.12.2021 року; копію заяви ОСОБА_7 від 28.12.2021; роздруківку інформації з Єдиного реєстру боржників, оскільки раніше ці докази відповідач не мала можливості надати суду через завершення справи за її відсутності та перебуванням за межами України.

При цьому, скаржник зазначає, що судом було порушено її право на судовий захист своїх прав та законних інтересів, оскільки 06.12.2021 справу розглянуто за її відсутності та при неналежному повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. Вказує, що у період з 01.07.2021 по 22.12.2021 позивач перебувала поза межами України, що підтверджує копія закордонного паспорта.

Сторона відповідача вважає, що висновки суду першої інстанції побудовані на припущеннях. Відповідач зазначає, що у період з 2014 по грудень 2016 року сторони по справі епізодично мали інтимні стосунки, мали триваючі побачення у різних містах, але постійно разом ніде не мешкали, оскільки у позивача була цивільна дружина, а у відповідача - чоловік, окрім періоду часу перебування разом на заробітках у Росії в період з листопада 2015 року по квітень 2016 року, але і в той час їх стосунки не мали ознак, притаманних подружжю, так як вони не мали спільного господарства та бюджету, взаємних прав та обов`язків, ділили разом лише наймане житло та сферу інтимного життя.

Відповідач наголошує на тому, що жодної копійки сторін по справі не було вкладено у придбання спірного майна, вказує, що як пояснив сам позивач будинок було придбано за кошти доньки відповідача. Також відповідач вказує, що під час перебування на заробітках в Росії вона підтримувала сімейні стосунки з чоловіком ОСОБА_7 .

Відповідач вказує, що вона не заперечувала той факт, що з грудня 2016 року вони мешкали разом у спірному будинку в сел. Софіївка, так як намагались збудувати сімейні стосунки, але в них не складалося, вони сварилися та позивач завдавав їй побої, спільного сімейного бюджету вони не вели, іноді разом вели спільне господарство, але взаємних прав та обов`язків не мали.

Відповідач не погоджується з висновками суду про те, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з листопада 2014 року по серпень 2019 року, вказує, що ці обставини спростовуються наявними у справі доказами: у період з 14.02.2012 по 25.11.2014 відповідач працювала у м.Маріуполь, що підтверджено копією трудової книжки; у Маріуполі відповідач мала у спільній сумісній власності квартиру; у період з березня 2015 по листопад 2015 відповідач перебувала у Португалії на заробітках; з 05.03.1996 по 11.09.2017 відповідач мала місце проживання та реєстрації у м.Маріуполі, що підтверджено копією паспорта; актом з місця проживання від 25.12.2021 підтверджено, що відповідач постійно мешкала в АДРЕСА_5 разом з дітьми та чоловіком ОСОБА_7 , виїжджаючи періодично на заробітки і до доньки, що відповідача та ОСОБА_7 вважали подружжям (копія акта додана до апеляційної скарги); заявою колишнього чоловіка ОСОБА_7 від 28.12.2021, де зазначено, що він спочатку перебував з відповідачем в офіційному шлюбі по 1993 рік, а потім по червень 2016 року вони перебували в фактичних шлюбних стосунках; договором купівлі продажу спірного будинку та іншими наявними у справі доказами, такими, як покази свідків.

Скаржник вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що сторони по справі мали стосунки, що притаманні подружжю, тому позивач не має жодних підстав для визнання належного їй спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя та його поділу.

Також, відповідач вважає, що місцевий суд в основу оскаржуваного рішення поклав виключно пояснення позивача, тоді як відповідач у повному обсязі спростувала обставини, на які позивач посилався у позові.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_8 , яка у повному обсязі підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 , просила їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити правонаступникам померлого позивача ОСОБА_1 , його донці ОСОБА_2 та сину ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог, думку представника правонаступників - адвоката Мудраченка В.М., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Договору Купівлі-Продажу відповідач 01.07.2016 року придбала будинок за адресою АДРЕСА_2 . Вказаний будинок придбаний відповідачем за час проживання однією сім`єю з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу.

Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0.1381 га, кадастровий номер земельної ділянки :04:002:0067.

Вартість будинку, згідно звіту про оцінку майна від 25 листопада 2019 року складає 101301,00 гривень.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , на підставі досліджених доказів наданих сторонами, виходив з того, що в ході судового розгляду з пояснень сторін встановлено, що вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2014 року до серпня 2019 року і спірний будинок був набутий сторонами за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в інтересах сім`ї, і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, який підлягає поділу поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, тобто за кожним по 1/2 частині будинку.

При цьому, суд першої інстанції критично поставився до доводів відповідача та свідків - її рідних про придбання будинку виключно за рахунок коштів дочки позивача, пославшись на те, що письмового, посвідченого нотаріально, договору дарування відповідачу її близькими грошових коштів, у сумах, що перевищують п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, не надано тому суд не сприйняв надані відповідачем докази на підтвердження факту придбання спірного будинку за рахунок особистих коштів дочки.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами сторони відповідача, викладеними в апеляційній скарзі.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доведення позовних вимог, цивільним процесуальним законом покладено на позивача.

За нормами ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст.74 СК України, слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

За змістом ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, згідно з положеннями статей 60, 74 СК України, правовий статус майна як спільної сумісної власності подружжя визначається не придбанням майна за спільні кошти, а наявністю укладеного, відповідно до закону, між жінкою та чоловіком шлюбу або ж проживання однією сім`єю.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Так, з пункту 3 Договору купівлі продажу спірного житлового будинку від 01 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І., зареєстровано в реєстрі за №525, встановлено, що покупець - відповідач по справі ОСОБА_4 в заяві від 01.07.2026, що залишилася в справах приватного нотаріуса Кот Л.І. стверджує, що на момент підписання цього договору не одружена, в зареєстрованому шлюбі чи фактичних шлюбних відносинах ні з ким не перебуває, гроші, які сплачені продавцям ( ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) за житловий будинок належать їй на праві особистої приватної власності. Зміст заяви продавцям доведено (а.с.9).

У позовній заяві позивач стверджував, що в спірний будинок сторони вселились 28 квітня 2016 року, а договір купівлі-продажу нотаріально оформили 01 липня 2016 року на відповідача ОСОБА_4 посилаючись на те, що на позивача уже оформлено право власності на квартиру, та вказував, що кошти для купівлі житлового будинку в сумі 50 000 гривень вони позичили у доньки відповідача ОСОБА_6 , які в подальшому були їй повернуті з продажу з підсобного господарства (тримали свиней, корову, курей, качок, гусей).

Колегія суддів звертає увагу на те, що нормами чинного законодавства право особи мати у приватній власності зокрема нерухоме майно, не обмежується кількістю об`єктів цього нерухомого майна, тобто особа може бути власником не одного, а декількох об`єктів нерухомого майна (квартир, будинків, земельних ділянок тощо), тому доводи позивача про те, що договір купівлі-продажу спірного житлового будинку не встановлено обставин, які б заважали позивачу укласти цей договір купівлі-продажу, виступивши покупцем разом з відповідачем по частці, якби вони б дійсно придбавали це майно разом за спільні кошти. Проте, належних та допустимих доказів останньому в судовому засіданні не надано.

Отже, колегія суддів, перевіривши наявні у справі докази, які були надані суду першої інстанції сторонами дійшла висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт придбання спірного житлового будинку під час перебування у фактичних шлюбних відносинах та за спільно нажиті грошові кошти, тоді, як відповідачем доведено, зокрема самим Договором купівлі-продажу, придбання нерухомого майна за власні грошові кошти та в період, коли покупець ні з ким не перебувала, ні в зареєстрованому шлюбі чи фактичних шлюбних відносинах.

За викладених обставин, місцевий суд не дотримався вимог матеріального та процесуального права, не з`ясував обставини, які мають значення для справи, а тому апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції скасування з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому судовий збір необхідно покласти на правонаступників померлого позивача ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 за розгляд справи в суді апеляційної інстанції судовий збір в розмірі 1728,90 грн., з кожного по 864,45 грн.

Керуючисьст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року, скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Відмовити позивачуОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог заявлених до ОСОБА_4 в повному обсязі.

Стягнути зОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 за розгляд справи в суді апеляційної інстанції судовий збір в розмірі 1728,90 грн. (одна тисяча сімсот двадцять вісім гривень дев`яносто копійок), з кожного по 864,45 грн. (вісімсот шістдесят чотири гривні сорок п`ять копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: