Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Соколовській А.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

26.10.2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

Позов обґрунтовується тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, в яких у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого в свідоцтві про народження зазначено відповідача.

28.03.2014 року між сторонами було укладено шлюб, який 03.10.2022 року розірвано рішенням суду.

Дитина зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 16.04.2013 року по теперішній час. Позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , однак фактично проживає з дитиною за вказаною вище адресою.

Позивачка працює та повністю забезпечує дитину. Відповідач матеріально не допомагає, коштів на утримання дитини не надає, однак почав погрожувати щодо місця проживання її та дитини.

Син навчається в 6-Б класі середньої загальноосвітньої шкоди № 221 Солом`янського району м. Києва з 01.09.2017 року по цей час.

Позивачка щодо доцільності визначення місця проживання дитини з нею зазначає, що вона повністю опікується інтересами і потребами сина, займається його вихованням, слідкує за його розвитком та здоров`ям. Може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини.

Пояснює, що вони проживаються в квартирі, яка, за наявною в неї інформацією, належить батьку відповідача, де вони за час спільного проживання значно покращили стан житла. На даний час створені всі необхідні умови для проживання, виховання та утримання дитини. Дитина має можливість навчатися, гратися, проживати в комфорті та затишку.

Враховуючи викладене, просить визначити місце проживання дитини з нею за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути судові витрати.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.11.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2023 року відмовлено в задоволені клопотання позивача про зупинення провадження по цивільній справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивачка подала через канцелярію суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання, що надійшло до суду 27.04.2023 року, з якого вбачається, що він просить проводити розгляд справи без його участі, просить задовольнити позов частково, а саме визначити місце проживання дитини з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , і відмовити у місці проживання позивачки за вказаною адресою.

Третя особа у судове засідання також не з`явилася, на електронну адресу суду надійшов лист, яким долучено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, а також заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

28.03.2014 року сторони зареєстрували шлюб (свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_2 ), який, як вказує позивачка у позовній заяві, 03.10.2022 року розірвано за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка та відповідач не проживають однією сім`єю, однак з дитиною мешкають за однією адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить на праві власності батькам відповідача, про що свідчать долучені ним до матеріалів справи копії документів, а саме: свідоцтва про право власності на житло від 06.11.1997 року та договір дарування 1/3 частини квартири від 06.01.2010 року.

При цьому, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину, матеріально не допомагає. Відповідачем вказані обставини не були заперечені та спростовані.

За доводами позивача, нею створені належні умови для виховання та всебічного розвитку дитини, тому, виходячи з інтересів дитини, доцільним є визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

За положеннями ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. При цьому, згідно з ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Так, з матеріалів справи вбачається та підтверджено належними та допустимими доказами зі сторони позивача і не заперечувалося відповідачем, що малолітній ОСОБА_3 навчається в 6-Б класі середньої загальноосвітньої шкоди № 221 Солом`янського району м. Києва з 01.09.2017 року по цей час (довідка від 21.10.2022 року № 69).

Мати дитини - ОСОБА_1 працевлаштована в ТОВ «Новус України» з 05.08.2022 року на посаді «касир торговельного залу», що підтверджується довідкою від 05.09.2022 року (вих. № 1134).

Крім того, від служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок органу опіки та піклування, з якого вбачається, що батьки разом з дитиною мешкають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідно до акту обстеження умов від 14.04.2023 року, складеного працівником Служби, створені умови для проживання, розвитку та відпочинку дитини, але помешкання потребує косметичного ремонту.

Під час бесіди зі співробітником Служби 14.03.2023 року ОСОБА_3 повідомив, що проживає з батьками, якщо вони роз`їдуться, то висловив бажання проживати почергово з батьком та з матір`ю.

Судовим наказом Солом`янського районного суду м. Києва від 08.11.2022 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини. Заборгованість зі сплати аліментів становить 32 020 грн., за інформацією, наданою Солом`янським відділом ДВС у м. Києві.

За інформацією, наданою 07.04.2023 року середньою загальноосвітньою школою № 221 м. Києва, батьки дитини створили всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини, приділяються увагу вихованню сина, допомагають у навчанні, підтримують зв`язок з класним керівником.

ОСОБА_1 працює, психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, протипоказань для визначення місця проживання дитини не виявлено.

Батько дитини у своїй заяві до Служби від 17.04.2023 року повідомив, що не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з ним, зустрічний позов не подавав. Просив розглянути питання на засіданні комісії без його присутності.

За даним висновком орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю - ОСОБА_1 .

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають саме як сім`я, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а, перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Суд звертає увагу також на те, що в Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, наголошується, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 Конвенції, визначено правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини, при цьому діти мають право на належне спілкування та допомогу.

Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства.

Так, одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1).

Відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину.

Статтею 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Тобто, можна зробити висновок, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама прагнула до них.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

ОСОБА_2 - батько дитини, відносно якої розглядається питання щодо визначення місця проживання, в поданому ним клопотанні просив задовольнити частково позов та визначити тільки місце проживання дитини з ним за адресою квартири, і відмовити у місці проживання позивачка за цією ж адресою. Однак, зустрічний позов не заявляв. Тому, вбачається, що фактично відповідач не заперечував щодо визначення місця проживання сина з матір`ю, так як не надав жодних документів та аргументів щодо обставин, зазначених у позові.

Натомість, слід зазначити, що за викладених обставин прослідковується наявність спору між сторонами більше стосовно нерухомого майна, а саме квартири, в якій вони мешкають, а не інтересів дитини.

Разом з тим, у даному випадку ОСОБА_1 , звернувшись до суду з даним позовом, реалізувала гарантоване Конституцією України та Конвенцією право на доступ до правосуддя у спосіб, що прямо передбачений законом.

При цьому, аналіз чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, а також вимог цивільного процесуального закону, свідчить про те, що не заперечення відповідача проти того, щоб малолітня дитина проживала саме з позивачем, не є передбаченою законом підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини разом з позивачем.

Аналогічний висновок міститься в постанові Київського апеляційного суду від 15.12.2020 року (справа № 381/497/19).

Між тим, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої дитини за Сімейним кодексом України поняття місця проживання має інший зміст. Це - не конкретна адреса, а саме особа, з якою має проживати дитина.

Дана позиція узгоджується також зі змістом ст. 33 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за якими кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання на її території, а «прив`язування» одного з батьків, з яким вирішено залишити проживати дитину, до проживання за конкретною адресою безпосередньо суперечить вищевказаному конституційному принципу вільного вибору місця проживання.

Виходячи з вимог чинного законодавства та наявних у справі доказів, суд вважає, що проживання дитини з матір`ю буде відповідати її інтересам, а тому вимога позивача підлягає задоволенню в частині визначенням місця проживання малолітнього сина з нею, однак без прив`язки до адреси місця проживання.

З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 992,40 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 1, 150-152, 154, 155, 157, 160, 161 СК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 12 травня 2023 року.

Суддя: