ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4218/23 Справа № 171/1269/19 Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк» нарішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2022 року, ухваленого суддею Чумак Т.А. у м.Апостолове Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 07 жовтня 2022 року,

ВСТАНОВИВ

У липні 2019 року позивач Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 11.07.2008 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір кредиту №991/08-КЛ/019.

Відповідно кредитного договору відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши позичальнику кредит.

В порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 11.06.2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 84 878,77 дол. США, а саме: строкова заборгованість 29 207,75 дол. США; прострочена заборгованість 4 220,75 доларів США; строкова заборгованість по нарахованих % - 934,65 дол. США; прострочена заборгованість по нарахованих % - 50 515,62 дол. США.

Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, витрати по справі та встановити подальші нарахування відповідно до умов кредитного договору до моменту виконання рішення відповідно до п.10 ст.265 ЦПК України.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2022 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 , понесені витрати на правову допомогу в розмірі 4014,00 грн.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Сенс Банк» Курдюмов М.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 .

Представник позивача не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем позовної давності з огляду на таке.

ОСОБА_2 зазначає, що 08.12.2020 позивачем подавалось суду клопотання про поновлення строку позовної давності, яке було відхилене судом. Вказує, що 17.04.2013 року Банк звертався до відповідача ОСОБА_1 з вимогою про дострокове стягнення заборгованості (додаток 1 до відзиву). 11.06.2014 Банк у відповідності до п.6.2 Договору кредиту звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків щодо стягнення з ОСОБА_1 за кредитним договором про надання відновлювальної кредитної лінії №991/08-1007/14, яким 04.07.2014 позовні вимоги першого кредитора ПАТ «Укрсоцбанк» були задоволені (додаток 3 до відзиву.)

Скаржник зазначає, що у подальшому ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 04.07.2014, який ухвалою від 25.05.2017 зазначене рішення скасував (додаток 4 до відзиву).

Представник позивача вважає, що ПАТ «Укрсоцбанк» не знав і не міг знати на перед, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 04.07.2014 буде скасоване, тому вважає, що перший кредитор систематично вчиняв дії, направлені на захист свого порушеного права, а саме стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спірним кредитним Договором, однак з підстав незалежних від волі ПАТ «Укрсоцбанк» рішення було скасоване, тому вважає поважними причини пропуску позивачем позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Лісовий Д.О., просить закрити апеляційне провадження, як таке, що помилково відкрите у зв`язку з помилковим поновленням скаржнику пропущеного процесуального строку на подачу апеляційної скарги. У випадку не закриття апеляційного провадження, просить залишити апеляційну скаргу сторони позивача без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому, представник відповідача зазначає, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду та не надано належних і допустимих доказів з яких можна встановити, що позивач був дійсно позбавлений можливості більш раніше звернутися із відповідним позовом до належного суду. Вважає, що подальше звернення у травні 2014 року з позовом до третейського суду було здійснено за межами строків позовної давності, тобто після 16.12.2011, а відтак не має жодного правового значення щодо переривання строків позовної давності. Вказує, що само по собі звернення з позовом до третейського суду, який не входить до судової системи України і не є тим органом, який забезпечує здійснення правосуддя, а відтак не підпадає під положення ч.2 ст.265 ЦК України, також не є підставою для поновлення строку позовної давності та визнання причин його пропуску поважними.

21.04.2023 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лісового Д.О. надійшло клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000,00 грн.

07.08.2023 на електронну адресу Дніпровського апеляційного суду від представника позивача АТ «Сенс Банк» - адвоката Тернової І.В. надійшла заява про розгляд справи без участі апелянта та надання додаткових пояснень.

В заяві зазначено, що у зв`язку з неможливістю забезпечення явкою представника банку, судове засідання, призначене на 08.08.2023 провести за відсутністю представника АТ «Сенс Банк», апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Також представник позивача ОСОБА_3 в поясненях зазначає, що судом першої інстанції не були прийняті до уваги відомості про те, що ОСОБА_1 27.08.2013 погасив % по кредиту в розмірі 122,85 доларів США; 26.08.2014 посив 100 доларів США по кредиту та 05.06.2015 на погашення процентів сплатив 11,59 доларів США. Вважає, що позов банку до Третейського суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором було заявлено в межах строків позовної давності, відлік якої розпочався з 30.11.2012 року.

Також представник позивача зазначає, що саме з дати скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асаціації Українських Банків від 04.07.2014 у справі №1007/14, яке було скасовано 25.05.2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва у справі №755/5047/17, Банк дізнався знову про порушення свого права як кредитора, та в межах строків позовної давності, з урахуванням переривання процесуальних строків звернувся з позовом до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області про стягнення заборгованості з позичальника, в рамках якого просив суд поновити процесуальний строк на звернення до суду.

Окрім того, в поясненях представник позивача звертає увагу на те, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. на супроводження справи в суді апеляційної інстанції є неспівмірним складності справи, оскільки відзив поданий у справі є по суті прототипом відзиву на позов та зводиться виключно до прохання залишити рішення суду без змін, що не потребувало адвокату додаткового часу на вивчення окремої галузі законодавства та будь-яких інших додаткових зусиль, окрім редагування вже готового процесуального документу. Зауважила, що за супроводження судової справи в суді першої інстанції протягом 4-х років (2019-2023 роки) відповідачем були заявлені вимоги щодо компенсації витрат на правничу допомогу в сумі 4 014,00 грн.

Просить у випадку залишення рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області без змін, зменшити розмір витрат на правничу допомогу в апеляційному суді.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_4 , який з викладених у відзиві підстав просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача, залишивши рішення суду першої інстанції без змін та наполягав на стягненні з позивача на користь позивача, понесені останнім судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 грн., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.07.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (далі - АКБ «укрсоцбанк») як кредитором та ОСОБА_1 як позичальником укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/109, відповідно до якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит, на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пунктів 1.1.1,3.3.4,3.3.7,3.3.8 договору надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами траншами, зі сплатою 14.00 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеному у додатку № 1 до цього договору в межах максимального ліміту заборгованості до 31989.00 доларів США з наступним графіком зменшення максимального ліміту заборгованості кожного 15 числа місяця, починаючи з серпня 2008 року. Погашення траншів кредиту буде здійснюватися до 15 числа кожного місяця згідно графіку змін максимального ліміту заборгованості та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 10 липня 2018 року.

Позичальник зобов`язаний суворо дотримуватися положень цього договору, сплачувати проценти за користуванням кредиту та комісій в порядку, визначеному договором, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному договором.

Відповідно до п.4.4 вищевказаного договору позичальник у разі невиконання (неналежного виконання) обов`язків, визначених п.п.3.3.7,3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (т.1, а.с.5-10).

06.07.2009 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/109 від 11.07.2008 року, відповідно до якого внесено зміни, зокрема, до п.1.1.1 договору, згідно з яким надання кредиту здійснюється окремими частинами зі сплатою 15% річних а межах максимального ліміту заборгованості в сумі 34596,50 доларів США згідно графіку та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 10.07.2023 року включно на умовах за цим договором.

Відповідно до п.4 вказаної додаткової угоди сторони домовилися, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник в свою чергу зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного повідомлення кредитора (т.1, а.с.11-13).

08.12.2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем укладено додаткову угоду №2 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №991/08-КЛ/109 від 11.07.2008 року, відповідно до якої сторони підтверджують, що залишок заборгованості за кредитом на дату укладення додаткової угоди складає 33528.50 доларів США, залишок заборгованості за нарахованими процентами 6384.80 доларів США.

Додатковою угодою встановлено нову процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 15.86 відсотків річних, встановлено кінцевий термін повернення кредитної заборгованості 10.07.2028 року, а також встановлено порядок сплати процентів за користування кредитом і порядок погашення кредитної заборгованості позичальника (пункти 3-4.2 угоди).

Відповідно до п.8 додаткової угоди №2 до вищевказаного договору сторони домовились, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник в свою чергу зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного повідомлення кредитора (т.1, а.с.13-зворіт -15).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі та додаткових угодах до договору питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Суд встановив, що позивач зі своєї сторони виконав умови взятого на себе за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №991/08-КЛ/019 від 11.07.2008 року та додаткових угод до договору зобов`язання і надав ОСОБА_1 кредит у зазначеному вище розмірі.

Разом з тим, у порушення умов договору та додаткових угод до нього, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту та відсотків за його користування, внаслідок чого у нього рахується заборгованість, що підтвердив відповідач у судовому засіданні.

Згідно наданої позивачем довідки - розрахунку заборгованості станом на 11.06.2019 року ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 84 878,77 доларів США, що еквівалентно 2 238 679,42 грн., з яких: строкова заборгованість 29 207,75 доларів США, що еквівалентно 770 355,05 грн., прострочена заборгованість 4 220,75 доларів США, що еквівалентно 111 322,37 грн., строкова заборгованість по нарахованих % - 934,65 доларів США, що еквівалентно 24 651,41 грн., прострочена заборгованість по нарахованим % - 50 515,62 доларів США, що еквівалентно 1 332 350,59 грн. (т.1, а.с.4).

Також судом встановлено, що 17.04.2013 року позивачем направлено лист-вимогу відповідачу про стягнення заборгованості, в якому зазначено, що заборгованість відповідача станом на 17.04.2013 року становить 51999,54 доларів США, що еквівалентно 415632,33 грн., та відповідачу запропоновано в строк до 20.05.2013 року сплатити заборгованість у добровільному порядку (т.1, а.с.45).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 17.04.2013 року заборгованість відповідача перед банком складає 53 025,30 доларів США, що еквівалентно 423 831,22 грн., з яких заборгованість за кредитом складає 33 528,50 доларів США, заборгованість за відсотками 18 485,82 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 99,02 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 911,96 доларів США.

Вказаним розрахунком встановлено, що відповідачем здійснено чотири платежі по 267 доларів СШ в рахунок погашення заборгованості за кредитом, при цьому останній платіж здійснено 17.11.2008 року, крім того, відповідачем здійснено 19 платежів в рахунок погашення нарахованих відсотків на загальну суму 6086,02 доларів США, останній платіж здійснено 31.07.2012 року (т.4, а.с.241-245).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку виходив з наявності підстав для часткового задоволення позову, а саме стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 нараховану позивачем станом на 17.04.2013 року, однак з урахуванням зміни строку виконання умов договору, а саме до 20 травня 2013 року та, враховуючи ту обставину, що відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності до вимог позивач, враховуючи дату подачі позову до суду 10 липня 2019 року, суд відмовив в задоволені позову через сплив позовної давності.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Розрахунком заборгованості наданим позивачем встановлено, що відповідач в рахунок погашення заборгованості за кредитом сплатив Банку 1068,00 доларів США, при цьому останній платіж ним здійснено - 17.11.2008 року.

Також суд встановив, що відповідач сплатив Банку 6086,02 доларів США на погашення нарахованих відсотків, останній платіж проведено ним - 31.07.2012 року (т.4, а.с.241-245).

Листом-вимогою від 17.04.2013 року позивач запропонував відповідачу, в строк до 20.05.2013 року сплатити заборгованість у добровільному порядку (т.1, а.с.45).

За визначенням п.4 додаткової угоди №1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №991/08-КЛ/109 від 11.07.2008 року, укладеної між сторонами 06.07.2009 року, та пункту 8 додаткової угоди №2 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №991/08-КЛ/109 від 11.07.2008 року, укладеної між сторонами 08.12.2010 року, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 30 днів з дня одержання відповідного повідомлення, тобто з 20 травня 2013 року.

Оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено позивачем на 20 травня 2013 року та як правильно зазначив суд першої інстанції, саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав.

З огляду на те, що після зміни строку виконання зобов`язання до 20 травня 2013 року, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4 додаткової угоди №1 та пункту 8 додаткової угоди №2 позичальник був зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню, суд першої інстанції взяв до уваги розрахунок заборгованості, визначений позивачем станом на 17.04.2013 року та з наведених підстав, розрахунок заборгованості визначену позивачем станом на 11.06.2019 року відхилив.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з їх законності та обґрунтованості.

Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд першої інстанції, встановивши під час судового розгляду справи, що заборгованость відповідача перед позивачем станом на 17.04.2013 складає 53 025,30 доларів США, що еквівалентно 423 831,22 грн., а також невиконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань з погашення кредиту, дійшов вірного висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача у цій частині.

Відповідачем ОСОБА_1 та його представником адвокатом Лісовим Д.О. заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до статей 256, 257, 261, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідно до умов укладеного договору та додаткових угод до нього позивачем було змінено строк виконання умов договору, а саме до 20 травня 2013 року, тобто Банк мав право з 20 травня 2013 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права - 20 травня 2016 року, однак подавши позов до суду 10 липня 2019 року пропустив строк звернення до суду та оскільки стороною відповідача було заявлене клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності на законних підставах відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Клопотання представника позивача адвоката Курдюмова М.М. про поновлення строку позовної давності суд першої інстанції відхилив з наступних підстав.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18.

На підтвердження поважності причини пропущення позовної давності представник позивача вказував, що Банк з метою захисту своїх прав звертався до третейського суду з відповідним позовом до відповідача, позов було задоволено, але 04.07.2017 року вказане рішення було скасовано, про що не міг знати позивач.

Суд першої інстанції перевірив та встановив, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2017 року скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських Банків від 04 липня 2014 року в справі №1007/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, оскільки спір щодо стягнення заборгованості за кредитом, не підвідомчий третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (т.1, а.с.50-52).

При цьому, місцевий суд дійшов правильного висновку, що звернення позивача з позовом до третейського суду про стягнення заборгованості з відповідача не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з даним позовом, оскільки ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2017 року встановлено порушення позивачем правил підвідомчості вказаного спору.

Суд зауважив, що Закон України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» набрав чинності 12 березня 2011 року, про що достовірно був обізнаний позивач, тоді як до третейського суду позивач звернувся 11 червня 2014 року, тобто через три роки три місяці після набрання вищевказаним законом чинності, грубо порушуючи при цьому підвідомчість спору.

Таким чином правильним є висновок суду першої інстанції про те, що звернення позивача до третейського суду не перериває перебіг позовної давності, оскільки за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред`явлення позову має місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, положень ЦПК України. Подання ж позову з порушенням правил підвідомчості справ не перериває цього перебігу, що повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанову ВСУ від 02.12.2015 року, справа №6-895цс15).

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та додаткові пояснення до неї не містять доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є належним чином обґрунтованими, такими, що узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права, тоді як доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.

У клопотання від 21.04.2023 представник відповідача ОСОБА_4 просив стягнути з позивача на користь відповідач ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, понесені останнім в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000,00 грн.

До клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу представником відповідача надано наступні докази: Договір №3 про надання правової допомоги від 05 серпня 2019, укладений між адвокатом Лісовим Д.О. та Мельником А.Р. ; Додаткову угоду №1 до Договору №3 від 05.08.2019, яка датована 31.12.2020; Додаткову угоду №2 від 31.12.2022; Додаткову угоду №3 від 14.04.2023; квитанцію до прибуткового касового ордера №90 від 14 квітня 2023 року про сплату ОСОБА_1 адвокату 5 000 грн.; прибутковий касовий ордер №90 від 14 квітня 2023 року про прийняття від ОСОБА_1 5 000 грн.; Акт здачі-приймання послуг №11 до Договору №3 від 05 серпня 2019 року, датований 20 квітня 2023 року та яким встановлено, що Адвокат в період з 14.04.2023 по 20.04.2013 надав ОСОБА_1 юридичні (правові послуги), що передбачені Договором №3 від 05 серпня 2019, вартість яких становить 5 000 грн.; Ордер на надання правничої допомоги у Дніпровському апеляційному суді від 20.04.2023 та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.90-98, т.5).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

1. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

2. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

3. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У поясненнях до апеляційної скарги від 07.08.2023 представник позивача Тернова І.В. просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. на супроводження справи в суді апеляційної інстанції є неспівмірним складності справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Колегія суддів, беручи до уваги надані представником відповідача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, враховує такі обставини як складність цієї справи; тривалість участі представника відповідача в одному судовому засіданні в суді апеляційної інстанції; час, об`єктивно необхідний для підготовки відзиву на апеляційну скаргу, клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу та заяви про розгляд справи з викликом сторін, з урахуванням клопотання сторони позивача про зменшення витрат на правничу допомогу,виходячи з конкретних обставин справи, керуючись принципами справедливості та верховенства права, вважає, що визначений стороною відповідача та його адвокатом гонорар, є завищеним щодо іншої сторони спору та вважає за доцільне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000 грн.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, вул.Велика Васильківська,100, м.Київ, 03150) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 2000 ( дві тисячі гривень.) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2023 року.

Головуючий:

Судді: