Справа № 579/1771/21
УХВАЛА

08 травня 2023 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі головуючого судді - Придатка В.М.,

за участі секретаря - Сірої С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення по справі за позовом Приватного підприємства «По управлінню житлом «Житлкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлову послугу, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернулася до Кролевецького районного суду Сумської області із заявою, в якій просить відстрочити виконання рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 25 січня 2023 у справі №579/1771/21, повний текст якого складено 03.02.2023, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «По управлінню житлом «Житлкомсервіс» (р/рахунокПА5041386 у банку філія КБ "ПРИВАТБАНК" Сумське РУ МФО 337546) заборгованості за послугу з управління багатоквартирним житловим будинком в сумі 2162 (дві тисячі сто шістдесят дві) грн 16 коп.; втрат від інфляційних процесів 216 (двісті шістнадцять) грн 21 коп.; 3% річних у розмірі 70 (сімдесят) гривень 37 копійок, а всього 2448 (дві тисячі чотириста сорок вісім) грн 74 копійок, та судових витрат у вигляді 2270 грн судового збору, мотивуючи заявлені вимоги обставинами, викладеними у заяві.

В судове засідання сторони не прибули, хоча про час і місце розгляду заяви повідомлені в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку, заявниця просила розглянути її заяву у її відсутність, представник стягувача звернувся до суду з заявою, у якій просила розгляд заяви провести без її участі, суду повідомила, що з питання реструктуризації заборгованості за житлову послугу або надання розстрочки з її сплати заявниця до ПП «УЖ «Житлкомсервіс» не зверталася, про підстави для відстрочки стягувачу не відомо. Враховуючи викладене і те, що заявниця продовжує відмовлятися оплачувати поточні платежі за житлову послугу, заперечувала проти задоволення заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 25 січня 2023 у справі №579/1771/21, повний текст якого складено 03.03.2023, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «По управлінню житлом «Житлкомсервіс» (р/рахунокПА5041386 у банку філія КБ "ПРИВАТБАНК" Сумське РУ МФО 337546) заборгованості за послугу з управління багатоквартирним житловим будинком 2162 (дві тисячі сто шістдесят дві) грн 16 коп.; втрат від інфляційних процесів 216 (двісті шістнадцять) грн 21 коп.; 3% річних 70 (сімдесят) гривень 37 копійок, а всього 2448 (дві тисячі чотириста сорок вісім) грн 74 копійок, та судові витрати у вигляді 2270 грн судового збору.

27.04.2023 боржник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, у якій просить відстрочити виконання рішення суду, оскільки сплата стягнутих із неї коштів у розмірі 4718,74 грн за рішенням суду для неї неможлива з огляду на скрутне фінансове становище (а.с.133). Як на обгрунтування заяви посилається на довідку №103 від 20.04.2023 року ДФТГ «Тризуб» про те, що ОСОБА_1 з 01.04.2023 року по 30.04.2023 року виконувала завдання територіальної оборони в складі ДФТГ Кролевецької МТГ «Тризуб», контракт №791 від 02.03.2023 (2 відділення Конотопського РТЦК та СП), грошового забезпечення не отримує у зв`язку з його відсутністю (а.с.135).

Частиною 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19.03.1997 р., п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 р. у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці (рішення від 17.05.2005 р. у справі "Чіжов проти України" п. 40, заява N 6962/02). Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comi№gersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Окрім того, вирішуючи справу Шмалько проти України Європейський суд з прав людини в п. 43 свого рішення від 20.07.2004р. дійшов наступного висновку: Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду однієї зі сторін. Було б незрозуміло, як би стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Також, як зазначив Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012, за практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно з частиною першою статті 267 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Статтею 435 ЦПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови №14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз`яснив, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК України і ст. 121 ЦПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до Постанови КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 № 206 - в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Оплата комунальних послуг відбувається за умовами відповідних договорів про надання таких послуг за виключенням вищезазначеного. Припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі забороняється.

Суд враховує, що заявником не надано доказів на підтвердження скрутного матеріального становища як-то довідок про доходи, а так само не підтверджено наявність виняткових обставин, що перешкоджають належному виконанню боржником рішення суду, на взірець документів, що підтверджують хворобу боржника або членів його сім`ї тощо. Що стосується посилання боржника на воєнний стан, то у відповідності до Постанови КМУ №206 від 05.03.2022 року дійсно у період дії воєнного стану не нараховуються додаткові та штрафні платежі на заборгованість, однак при цьому громадяни не звільняються від обов`язку сплачувати за житлово-комунальні послуги. Суд враховує також, що боржник продовжує ухилятися від сплати поточних платежів за надану житлову послугу, попри те, що житлова послуга з утримання прибудинкової території надається стягувачем і протягом періоду воєнного стану, тим самим ухиляючись від дотримання обов`язків, які накладаються на власника нерухомого майна у відповідності до статей 322,360 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 3, 526, 530, 533, 549, 551, 612, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76, 81, 141, 247, 265, 268, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

СуддяВ. М. Придатко