РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.,

секретар судового засідання - Федоренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди автомобіля, -

встановив:

У жовтні 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди автомобіля, у якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 13.12.2021 року просив:

-визнати договір оренди автомобілю №21/07/20, укладений 21.07.2020 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним;

-стягнути зі ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди автомобілю №21/07/20 від 21.07.2020 у загальній сумі 84607, 92 грн., з яких 1876, 70 грн. заборгованість з орендної плати; 6388, 32 грн. штраф відповідно до п. 6.5. Договору; 6388, 32 грн. неустойка відповідно до п. 8.6. договору; 69950, 88 грн. пеня відповідно до п. 8.8. Договору; 3, 7 грн. 3% річних від простроченої суми орендних платежів;

-стягнути зі ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 матеріальні збитки, спричинені пошкодженням автомобіля, переданого в оренду за договором оренди автомобілю №21/07/20 від 21.07.2020, у розмірі 59312, 02 грн.;

-стягнути зі ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 витрати на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності у розмірі 2500, 00 грн.;

-стягнути зі ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 збитки у формі упущеної вигоди у розмірі 8402, 43 грн.;

-стягнути зі ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування позову вказав, що 21.07.2020 року між сторонами укладено договір оренди автомобілю №21/07/20, за умовами якого відповідач прийняла в оплатне користування легковий автомобіль марки Chevrolet модель Aveo TC58U, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , колір - червоний, тип - легковий седан, днз НОМЕР_2 , строком на 36 місяців за ціною оренди 70 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення оплати - на тиждень.

Того ж дня ФОП ОСОБА_1 передав автомобіль за актом прийому-передачі відповідачці.

Вказує, що незважаючи на численні прохання позивача ОСОБА_2 умисно ухилилася від посвідчення договору у нотаріальному порядку. Разом з цим, підписанням договору сторони погодили, що досягли усіх істотних умов щодо оренди транспортного засобу та частково виконали його умови. Вказані обставини є підставою визнання дійсним договору оренди автомобілю №21/07/20 від 21.07.2020 року.

У період з 21.07.2020 по 31.08.2021 року відповідачка сплачувала в обумовленому розмірі орендні платежі, проте 07.09.2021 року черговий платіж не здійснила.

12.09.2021 року ОСОБА_2 залишила позивачу повідомлення, що автомобіль з ключами знаходиться біля його колишнього офісу на вул. Ревуцького 10/2. Оглядом встановлено, що автомобіль пошкоджено та знаходиться в аварійному стані.

Відповідач на зв`язок не виходить, заборгованість з орендних платежів та штрафні санкції не сплачує, у зв`язку з чим має сплатити позивачу 1876, 70 грн. орендної плати.

Пунктом 6.5. договору передбачено, що у випадку порушення строків виконання орендарем зобов`язань за договором без попередньої домовленості, орендодавець має право нарахувати, а орендар зобов`язується сплатити штраф у розмірі 10 доларів США.

Відтак, штраф нарахований на підставі п. 6.5. Договору за період з 08.09.2021 по 01.10.2021 складає 6388, 32 грн.

Також п. 8.6. договору передбачено, що у випадку прострочення орендної плати орендодавець має право нарахувати, а орендар зобов`язується сплатити неустойку у розмірі 10 дол. США за кожен день прострочення.

Відтак, неустойка нарахована на підставі п. 8.6. Договору за період з 08.09.2021 по 01.10.2021 складає 6388, 32 грн.

Згідно п. 8.8. договору за порушення виконання зобов`язань орендарем по договору, орендар сплачує пеню в розмірі 1% від обумовленої вартості автомобіля за кожен день прострочення.

При цьому п.п.8.8.1 договору передбачено, що вартістю автомобіля необхідно вважати суму зазначену в п. 1.3 договору, а саме 10950, 00 дол. США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день нарахування пені.

Отже вартість автомобіля станом на 01.10.2021 складає 290472, 84 грн., а пеня нарахована на підставі п.8.8. договору за період з 08.09.2021 по 01.10.2021, тобто за 24 дні, складає 69950, 88 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

У зв`язку з виниклою у відповідача заборгованістю, позивач просить в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути 3% річних за період з 08.09.2021 року по 01.10.2021 року, у розмірі 3, 70 грн.

Враховуючи, що відповідачу автомобіль передано у відмінному стані без пошкоджень, позивачу має бути компенсовано вартість матеріального збитку у розмірі 59312, 02 грн. та витрати на оплату послуг суб`єкта оцінки у розмірі 2500, 00 грн.

Крім того, оскільки автомобіль наразі перебуває в ремонті внаслідок пошкодження відповідачем, позивач не може передати його в оренду іншій зацікавленій особі, відтак ФОП ОСОБА_1 несе збитки у формі упущеної вигоди, розмір яких складає 8402, 43 грн. та підлягає стягненню зі ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 06.10.2021 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 18.10.2021 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 11.05.2022 року призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 17.10.2022 року долучено до матеріалів справи заяву позивача про зміну предмета позову.

У судовому засіданні представник позивача ФОП ОСОБА_1 - адвокат Коміса М.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у заявах по суті справи.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло.

Заслухавши пояснення представник позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З матеріалів справи судом встановлено, що 21.07.2020 року ФОП ОСОБА_1 уклав зі ОСОБА_2 договір оренди автомобіля №21/07/20, відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв в платне користування автомобіль марки Chevrolet модель Aveo TC58U, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , колір - червоний, тип - легковий седан, днз НОМЕР_2 в відмінному стані, без пошкоджень, строком до 21.07.2023 року за ціною оренди 70 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на тиждень та 3650 дол. США в гривневому еквіваленті на рік.

Відповідно до акту прийому-передачі легкового автомобіля від 21.07.2020 року ФОП ОСОБА_1 передав автомобіль марки Chevrolet модель Aveo TC58U, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , колір - червоний, тип - легковий седан, днз НОМЕР_2 , а ОСОБА_2 отримала автомобіль у відмінному стані, без пошкоджень 21.07.2020 року.

28.07.2020 року, 29.12.2020 року та 12.09.2021 року ФОП ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_3 з вимогою з`явитися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шкоди О.М. для нотаріального посвідчення договору оренди автомобіля після отримання листа.

Відповідно до п. 10.2 Договору орендар приймає на себе зобов`язання на протязі 5 днів після підписання договору подати документи для його нотаріального посвідчення. Зобов`язання щодо підготовки всіх необхідних документів та оплати за нотаріальне посвідчення договору покладається на орендаря.

Встановлено, що укладений між сторонами договір оренди автомобіля не був нотаріально посвідчений.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам , визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України (на час виникнення спірних правовідносин - 21.07.2020 року) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Відповідно до стаття 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, договір найму транспортного засобу складається у письмовій формі (п. 1 ст. 799 ЦК України). Якщо договір найму транспортного засобу складається за участю фізичної особи, то такий договір має бути ще і нотаріально посвідчений (п. 2 ст. 799 ЦК України).

Згідно положень статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими згідно з актами цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться в змішаному договорі, якщо іншого не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 215 ЦК України, судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1551цс16, від 22 листопада 2017 року у справі №6-428цс17, та висновками Верховного Суду, що містяться в постановах від 24 жовтня 2018 року у справі №755/6287/16-ц та від 27 березня 2019 року у справі №288/231/16-ц.

Недійсний (нікчемний) правочин є недійсним з моменту його вчинення, він не створює юридичних наслідків (не призводить до виникнення у сторін такого правочину прав і обов`язків), крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина 1 статті 216, частина 1 статті 236 ЦК України).

В пункті 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 зазначено, що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна із сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.

Відповідно до статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним, суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Отже, відсутність коштів для оплати послуг нотаріуса, відпустка, відрядження, хвороба - реабілітація, втрата продавцем правовстановлюючого документа на предмет відчуження за договором, тощо, не є безповоротнім ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення правочину, а отже з цих підстав не вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що в свою чергу є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України. Саме лише небажання сторони правочину нотаріально посвідчувати договір не може бути підставою для визнання такого договору дійсним.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Такого висновку дійшов Верховний Суд 04 березня 2019 року у справі № 665/2266/16-ц.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з цим позовом ФОП ОСОБА_1 посилався на те, що між сторонами був укладений договір оренди транспортного засобу, який частково виконувався, але відповідачка ухилилася від його нотаріального посвідчення, а наразі, відсутні можливості нотаріально посвідчити минулий договір.

Під час розгляду справи судом не встановлено факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору. Так, в матеріалах справи міститься три вимоги позивача про нотаріальне посвідчення договору оренди від 21.07.2020 року, проте доказів, які б підтверджували факт їх отримання ОСОБА_2 , не надано.

На момент пред`явлення позову, договір оренди №21/07/2020 від 21.07.2020 року діяв, а тому у позивача були підстави просити суд зобов`язати відповідача нотаріально посвідчити договір, однак він таке право, діючи на власний розсуд, не реалізував.

Ураховуючи вищевикладене, на підставі повного та всебічного дослідження наявних в матеріалах справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку про недоведеність факту ухилення відповідачки ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення договору оренди та що така можливість безповоротно втрачена.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог в частині визнання договору оренди автомобіля дійсним має буди відмовлено.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди дійсним, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у загальній сумі 84607, 92 грн., з яких 1876, 70 грн. заборгованість з орендної плати; 6388, 32 грн. штраф відповідно до п. 6.5. Договору; 6388, 32 грн. неустойка відповідно до п. 8.6. договору; 69950, 88 грн. пеня відповідно до п. 8.8. Договору; 3, 7 грн. 3% річних від простроченої суми орендних платежів; а також збитків у формі упущеної вигоди у розмірі 8402, 43 грн. задоволенню не підлягають як такі, що є похідними від позовних вимог про визнання правочину дійсним.

Вимога позивача про стягнення збитків, спричинених пошкодженням автомобіля також не ґрунтується на вимогах закону та судом не приймається, оскільки позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами завдання цієї шкоди саме відповідачем.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, понесені у справі судові витрати суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 215, 220, 222, 628, 759, 799 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 274, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди автомобіля відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Кушнір