Провадження №2-о/748/41/23 Єдиний унікальний № 748/1650/23
№ рядка звіту12
УХВАЛА

05 травня 2023 року м. Чернігів

Суддя Чернігівського районного суду Чернігівської області Хоменко Л.В., ознайомившись із матеріалами за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Чернігівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про встановлення юридичного факту,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника адвокат Кручек О.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, у якій просить встановити факт неправильності занесення в актовий запис №47 від 18 грудня 1955 року про народження ОСОБА_1 : відсутність у графі "По-батькові", неправильно зазначену дату у графі "Дата народження", неправильно зазначену дату у графі "Документ, що підтверджує факт народження дитини", просить зобов`язати Чернігівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) усунути неправильність в актовому записі № 47 від 18 грудня 1965 року про народження ОСОБА_1 шляхом внесення наступних змін: у графі "по- батькові" додати " ОСОБА_2 ", у Графі " Дата народження" виправити дату на " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", у графі "Документ, що пібтверджує факт народження дитини" виправити дату документа на " 28 січня 1956 року".

Згідно ч. 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами 1 і 2 ст.315 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення фактів, що підлягають розгляду в порядку окремого провадження, а також те, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зміст цих правових норм відповідає положеннямст. 293 ЦПК України, яка визначає поняття окремого провадження, як виду непозовного цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2023 року у справі № 161/17444/22 (провадження по справі № 61-2709ск23) зроблено правовий висновок: «Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне».

Згідно п. 3 зазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України, у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

На підставі ч. 4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Представник заявника зазначає, що встановлення даного факту заявнику необхідно для подальшого оформлення спадкових прав, оскільки нотаріусом встановлена невідповідність даних про народження заявника, занесеним у актовий запис № 47 про його народження.

Разом з тим, висновком- відмовою про внесення змін до актового запису цивільного стану від 10 липня 2021 року Начальника Чернігівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) заявнику відмовлено внести відповідні зміни до актового запису № 47 від 18 грудня 1955 року про народження заявника у зв`язку з відсутністю підстав та перекручуванням даних у свідоцтві про його народження. При цьому роз`яснено право оскарження відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у судовому порядку.

Проаналізувавши викладене, приходжу до висновку, що заявник, не погодившись з рішенням органу ДРАЦСу, у даній заяві до суду фактично оспорює це рішення та крім того представник заявника просить зобов`язати Чернігівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) усунути неправильність в актовому записі № 47 від 18 грудня 1955 року про народження ОСОБА_1 шляхом внесення відповідних змін. Зазначені обставини свідчать про наявність публічно- правового спору.

З огляду на це можна зробити наступний висновок.

Статтею 125 Конституції України закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно із вимогами ч. 1 ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суд приймає до уваги, що, вирішуючи питання до якого суду звертатись, адміністративного чи загального, слід визначити суб`єктний склад правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства; суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 та абзацом другим пункту 2 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

За правилами ч. 1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, а також з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Ознаками справи адміністративної юрисдикції є особливий суб`єктний склад публічно-правового спору, участь суб`єкта владних повноважень, суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, визначаючись щодо юрисдикції даного спору слід визначити правову природу спірних правовідносин, правовий статус органу РАЦСу, включаючи його повноваження в цих відносинах, та предмет оскарження.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведених положень процесуального законодавства та правових висновків Верховного Суду, а також предмета спору в цій справі, вважаю, що даний спір відноситься до юрисдикції адміністративного суду та має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства за нормами КАС України, оскільки із заяви вбачається, що у заявника наявний публічно- правовий спір із суб`єктом владних повноважень.

Таким чином, оскільки зі змісту поданої заяви вбачається існування публічно- правового спору, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тим більше в порядку окремого провадження, підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 261, ч. 4 ст. 315, 19 ЦПК України суддя,

У Х В А Л И Л А :

Відмовити ОСОБА_1 , заінтересована особа Чернігівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у відкритті провадження в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення та зобов`язання Чернігівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) вчинити певні дії.

Роз`яснити заявнику його право на звернення до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовною заявою в порядку КАС України. Крім того, заявник має право на звернення до Чернігівського районного суду Чернігівської області із заявою про встановлення факту родинних відносин з померлими родичами.

Ухвалу може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя Л. В. Хоменко