Провадження № 2/161/469/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2023 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку в порядку загального позовного провадження цивільну справу №161/12534/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення,

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач, ОСОБА_3 ) про вселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є співвласником 2/3 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , а відповідач у справі власником 1/3 її частки.

Позивач зазначає, що сторони у період з 23 вересня 2011 року по 07 вересня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, але після його розірвання відповідач систематично чинить перешкоди у доступі до квартири, зокрема змінила вхідні замки.

Посилаючись на порушення свого права власності, як співвласника квартири, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом вселення позивача у неї.

Відповідач у письмових запереченнях на позов, які фактично є відзивом на нього, позовні вимоги заперечила та вказала, що замок змінила, оскільки втратила ключі. Жодних перешкод позивачу у проживанні не створює, зауважила, що між ними постійно виникають побутові конфлікти, оскільки після розірвання шлюбу вони продовжують проживати в одній квартирі.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. При цьому, позивач вказав, що наразі він вселений у спірну квартиру, жодних перешкод у користуванні нею йому не створюється. Водночас, позивач наполягав на розгляді спору по суті та ухваленні рішення.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги заперечили.

Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони у період з 23 вересня 2011 року по 07 вересня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5-8).

За час шлюбу, на підставі договору дарування від 21 листопада 2017 року позивач набув право власності на 2/3 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 (далі спірна квартира) (а.с.9-11).

Інша частина цієї квартири, а саме - 1/3 частки на підставі договору дарування від 21 листопада 2017 року набута у власність відповідачем у справі (а.с.14).

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною другою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

З аналізу вищенаведених положень цивільного законодавства слідує, що судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване право особи, або її законний інтерес.

Проте, в даному випадку, як слідує з особистих пояснень, наданих позивачем у судовому засіданні, станом на день вирішення цієї справи позивач вселений у спірну квартиру, жодних перешкод у її користуванні йому не чиниться, а це означає, що відсутнє порушення, невизнання чи оспорювання права позивача на користування квартирою, яка знаходиться у спільній частковій власності сторін.

Вказане є підставою для відмови у задоволенні позову за безпідставністю.

Позовних вимог про заборону вчинення певних дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч.2 ст.368 ЦК України) позивач суду не заявляв.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову за безпідставністю, а позивач не відмовлявся від позову, підтримав його та наполягав на розгляді справи по суті, відсутні правові підстави для стягнення на його користь будь-яких судових витрат, зокрема на підставі ст.142 ЦПК України.

Керуючись ст.265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено

та підписано 08 травня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк