Провадження № 22-ц/811/56/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» про відшкодування шкоди.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 21 квітня 2021 року працівниками Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» під час фарбування огорожі контейнерів для збирання відходів було пошкоджено належний йому автомобіль марки «Chevrolet Cruze» д.н.з. НОМЕР_1 . Стверджує, що згідно зі звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, № 704/21 від 07 травня 2021 року вартість заподіяних збитків становить 31124,47 грн. Зазначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вказує, що 02 червня 2021 року звернувся до Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» з претензією про відшкодування завданої шкоди, однак, така проігнорована відповідачем. З наведених підстав просить стягнути з Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» на користь ОСОБА_1 суму спричиненої шкоди в розмірі 31124,47 грн., вартість проведеного дослідження в розмірі 2 000 грн., а також судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що між сторонами проводилися переговори щодо відшкодування шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля марки «Chevrolet Cruze» д.н.з. НОМЕР_1 , під час фарбування огорожі та контейнерів для збирання відходів, що визнав в судовому засіданні представник відповідача, однак така не була відшкодована. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги покази свідків, які підтвердили факт завдання шкоди саме працівниками відповідача, незважаючи на те, що вони були попередженні про кримінальну відповідальність у випадку надання неправдивих свідчень, що призвело по помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Вказує, що відповідно до ч.1 ст. 93 ЦПК України в позовній заяві було поставлено відповідачу питання, що має значення для розгляду справи, а саме, вказати анкетні дані працівників Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», які здійснювали фарбування огорожі контейнерів для збиранні відходів, однак, відповідачем не надано відповіді на це питання. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 10 квітня 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 03 квітня 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 10 квітня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів неправомірної поведінки працівників відповідача та наявності їх вини у завданні майнової шкоди позивачу, що полягала у пошкодженні належного йому автомобіля.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 квітня 2021 року автомобіль марки «Chevrolet Cruze» д.н.з. НОМЕР_1 , зазнав пошкоджень.

Власником автомобіля марки «Chevrolet Cruze» д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 6).

Як вбачається зі звіту № 704/21 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеного 07 травня 2021 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля марки «Chevrolet Cruze» д.н.з. НОМЕР_1 , становить 31 124.47 грн.

02 червня 2021 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» з претензією, в якій просив відшкодувати завдану шкоду, перерахувавши кошти за реквізитами, зазначеними в претензії, на банківський рахунок ОСОБА_1 .

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, в якому одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На підтвердження наявності заподіяної шкоди позивачем надано звіт № 704/21 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, від 07 травня 2021 року.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме працівники Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» вчинили дії чи бездіяльність, які призвели до пошкодження належного позивачу автомобіля марки «Chevrolet Cruze» д.н.з. НОМЕР_1 , а також протиправність поведінки працівників відповідача та як наслідок причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, що в сукупності є елементами складу майнової відповідальності та істотними обставинами, що підлягають доведенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірних дій працівників відповідача, а також завдання такими діями майнової шкоди позивачу, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги показання свідків є безпідставними, оскільки судом першої інстанції задоволено клопотання представника позивача про допит свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були допитані в судовому засіданні, що підтверджується протоколом судового засідання від 17 червня 2022 року (а.с. 59-60), а в оскаржуваному рішенні суду надана оцінка показам свідків, однак такі не підтверджують завдання майнової шкоди позивачу пошкодженням його автомобіля саме неправомірними діями працівників відповідача та з їхньої вини, що виключає стягнення майнової шкоди з відповідача на користь позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 10.04.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк