Справа № 698/199/23
Провадження № 2/698/85/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

секретаря Триліс Я.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області, ОСОБА_3 , про надання згоди на зміну реєстрації місця проживання дитини без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області, ОСОБА_3 , про надання згоди на зміну реєстрації місця проживання дитини без згоди батька.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 06.06.2013 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі, яка належить матері позивача ОСОБА_3 .

З метою належного оформлення місця проживання позивача та неповнолітньої дитини ОСОБА_1 звернулася із заявою про зняття з місця реєстрації та реєстрацію за місцем фактичного проживання, однак в проведенні вказаної дії позивачу було відмовлено, оскільки відсутня згода батька дитини.

Відповідач проживає за кордоном, згоди на перереєстрацію дитини не дає, а тому позивач змушена була звернутись до суду з даним позовом, в якому просить надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 та на реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 10.04.2023 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просить суд розглядати справу без її участі, позов підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає та надає згоду на зміну реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник третьої особи Ватутінської міської ради Черкаської області у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, при прийнятті рішення просить врахувати інтереси дитини відповідно до вимог чинного законодавства.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась.

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків.

Зокрема, судом встановлено такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . ЇЇ батьками згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.06.2022 року є: мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_4 .

Відповідно до договору дарування серія ВВА №375402 від 26.12.2003 року квартира АДРЕСА_4 , належить ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.08.1997 р. реєстраційний номер 1778, будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_5 , належить позивачу ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 27 Конвенції про права дитини закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, у відповідності до ч.1 ст.18 даної Конвенції, повинен бути забезпечений принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння.

Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.3 ст.160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

В свою чергу, відповідно до приписів ч.2 ст.29 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів визначає Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 (далі Порядок).

Дитина віком від 14 років самостійно декларує місце свого проживання за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання батьків або інших законних представників чи одного з них без їх згоди (п.14 Порядку).

У разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування)особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти (п.32 Порядку).

У разі коли місце проживання батьків або інших законних представників особи віком до 18 років задекларовано/зареєстровано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається (п.34 Порядку).

Отже, як вбачається з п.32 Порядку, дитина віком з 14 до 18 років обмежена правом на місце реєстрації та, відповідно, й на вільне обрання місця проживання згодою того з батьків, який проживає окремо.

Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа Вайт і Кеннеді проти Німеччини (пункт 67), Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини (пункт 45).

Відповідно до ст. 3 Конвенції Про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Хабровські проти України від 17.01.2016 року Суд зазначив, що важливою метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку державних органів. Крім того, існують позитивні обов`язки, властиві ефективному "дотриманню" права на повагу до сімейного життя. В обох контекстах треба зважати на справедливий баланс, який слід зберігати між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому; та в обох контекстах держава користується певною свободою розсуду.

Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, а тому ухвалює надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 та на реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 141,142 ЦПК України суд проводить розподіл витрат у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. Позивач у позові зазначила вимогу з відповідача судові витрати не стягувати.

Керуючись ст.ст. 121, 122, 133, 136, 160 СК України, ст.ст. 3, 4,12,13,76-83,130,131,206, 259,263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 та на реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_3 , без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене у судову палату у цивільних справах Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Катеринопільський районний суд Черкаської області).

Головуючий О.І. Баранов