441/713/22 2/441/332/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2023 м. Городок

Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Малахової-Онуфер А.М.

з участю секретаря судового засідання Чорненької Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городок Львівської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Представник Останкова В.О. в інтересах АТ «Укрсиббанк», 09.06.2022 звернулася в суд з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 802, 72 євро заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 02.11.2006. Позов обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 02.06.2006 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 02.11.2006, згідно умов якого позивач надав ОСОБА_1 15 000 євро кредиту, а відповідачка зобов`язалася щомісяця повертати наданий кредит та сплачувати проценти за користування таким у розмірі та в строки, передбачені кредитним договором, але в будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 02.11.2013, з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, 02.11.2006 із ОСОБА_2 укладено договір поруки № 56121. ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 02.11.2006 належним чином не виконувала, у зв`язку із чим 14.05.2013 рішенням Сихівського районного суду м. Львова з відповідачів на користь позивача солідарно стягнуто 11 471, 52 євро заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками, а також 11 174 грн. 73 коп. пені, всього з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто 130 887 грн. 62 коп. Станом на 23.02.2022 залишається не виконаним рішення суду про стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 8 686, 55 євро та 481, 29 євро по нарахованих відсотках, а всього 10320, 03 євро. Просила, у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» 3% річних від суми, що підлягає стягненню за рішенням суду від 14.05.2013 за період з 24.05.2019 по 23.02.2022 у розмірі 802, 72 євро та судові витрати у справі.

Заочним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 06.10.2022 позов АТ «Укрсиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» 802, 72 євро - 3% річних від простроченої суми заборгованості по кредиту, що еквівалентно 29 071 грн. 07 коп. та по 1 240 грн. 50 коп. судового збору, з кожного (а.с. 66-68).

Ухвалою суду від 03.03.2023 задоволено заяву ОСОБА_2 , заочне рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06.10.2022 - скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 110, 111).

Представник АТ «Укрсиббанк» Я.Гладиш у клопотанні від 11.04.2023 вимоги підтримав, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с. 137).

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мартин В.І. у відзиві на позовну заяву від 29.03.2023 вимоги АТ «Уксиббанк» до відповідача ОСОБА_2 заперечила, крім цього зазначила, що Банк скористався своїм правом на дострокове стягнення суми боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 02.11.2006 та звернувся до Сихівського районного суду м. Львова з відповідним позовом, який задоволено рішенням суду від 14.05.2023, зокрема стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11 471, 52 євро заборгованості за кредитом і нарахованими відсотками та 11 174 грн. 73 коп. пені, а всього 130 887 грн. 62 коп, при цьому умовами договору поруки № 56121 від 02.11.2006 не передбачено обов`язку ОСОБА_2 як поручителя відповідати перед кредитором позичальника за виконання ним своїх зобов`язань щодо сплати 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України, а тому підстави для задоволення вимог АТ «Укрсиббанк» до відповідача ОСОБА_2 - відсутні. Просила у позові відмовити справу розглядати за її відсутності та за відсутності відповідача ОСОБА_2 (а.с. 131, 132).

Відповідачка ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила, у заяві від 29.03.2023 просила у позові відмовити, у зв`язку із спливом строків позовної давності (а.с. 133).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши заяви, матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 означеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, 02.11.2006 між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є АТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого Товариство надало Позичальнику кредит в сумі 15 000 євро на строк до 02.11.2013 зі сплатою відсотків за користування кредитом шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 255 євро (пункти 1.1, 1.2 кредитного договору).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 від 02.11.2006, цього ж дня між АКІБ «Укрсиббанк» і ОСОБА_3 укладено договір поруки № 56121.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та видав позичальнику кредит.

Відповідачка ОСОБА_1 належним чином своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 02.11.2006 не виконувала, внаслідок чого станом на 10.01.2013 виникла заборгованість у розмірі 11 471, 52 євро та 11 174 грн. 73 коп., з яких 8 686, 55 євро - заборгованість за кредитом, 2 784, 97 євро - заборгованість за відсотками, 8 144 грн. 42 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту, 3 030 грн. 31 коп. - пеня за прострочення сплати відсотків.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14.05.2013 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача солідарно стягнуто 11 471, 52 євро заборгованості за кредитом і нарахованими відсотками та 11 174 грн. 73 коп. пені, а всього 130 887 грн. 62 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк.

Відповідно до положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Із змісту позовної заяви, інших матеріалів справи убачається, що на виконання рішення суду від 14.05.2013, за період з 14.05.2013 по 24.05.2019 погашено заборгованість у розмірі 1 151 43 євро та за період з 24.05.2019 по 23.02.2022 - 1 152, 25 євро, що розмір 3% річних на суму заборгованості у розмірі 10320, 03 євро, яка підлягає стягненню згідно вищеозначеного рішення суду за період з 24.05.2019 по 23.02.2022 з урахуванням часткового погашення заборгованості складає 802, 72 євро.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) міститься висновок про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, із невиконанням грошового зобов`язання.

Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний на підставі ст. 625 ЦК України сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству.

З огляду на наведене, вимоги АТ «Укрсиббанк» в частині застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України та відповідно стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь Банку 3% річних нарахованих на суму заборгованості є підставними та підлягають задоволенню.

Разом з цим, відповідачка ОСОБА_1 у заяві від 29.03.2023 просить про застосування строків позовної давності (а.с. 133).

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Зокрема, відповідно до ст. 256, ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Верховний Суд України у постанові від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16 зазначив, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних. Стягнення 3% річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Як убачається із матеріалів справи, позовну заяву про стягнення заборгованості позивачем АТ «Укрсиббанк» надіслано засобами поштового зв`язку 30.05.2019.

Із змісту позовної заяви убачається, що представник Останкова В.О. в інтересах АТ «Укрсиббанк», просить про стягнення 3% річних нарахованих на суму заборгованості за період з 24.05.2019 по 23.02.2022.

Таким чином, враховуючи, що позов АТ «Укрсиббанк» до суду подано 30.05.2019, до спірних правовідносин слід застосувати строки позовної давності та стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Укрсиббанк» 3% річних нарахованих на суму заборгованості за період з 30.05.2019 по 23.02.2022, що складає 794, 26 євро та згідно курсу НБУ на 25.04.2023 еквівалентно 31 952 грн. 36 коп.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості, нарахованої на підставі ст. 625 ЦК України з поручителя ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з відповідним позовом до суду.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, за своєю правовою договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови його існування, відтак у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, він несе виключно солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань.

Таким чином, навіть за наявності судового рішення про стягнення боргу по сплаті тіла кредиту з поручителя, невиконання такого зобов`язання не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобов`язання перед кредитором й можливості застосування до нього окремої відповідальності за прострочення такого грошового зобов`язання немає.

Відтак, покликання представника АТ «Укрсиббанк» Останкової В.О. у заяві на наявність правових підстав для притягнення відповідача ОСОБА_2 до цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України за час існування грошового зобов`язання по сплаті стягнутої рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14.05.2013 заборгованості за кредитом і нарахованими відсотками є необґрунтованими, оскільки в силу правової природи спірних правовідносин такі судові рішення не можуть породжувати виникнення у поручителя власних зобов`язань перед кредитором.

Наведене жодним чином не нівелює права кредитора на задоволення своїх вимог до боржника, які випливають із основного зобов`язання, за рахунок поручителя, однак виключно в межах встановлених договором поруки обсягів відповідальності поручителя.

Положеннями ст. 553, 554 ЦК України передбачено, що обсяг відповідальності поручителя встановлюється умовами договору поруки виходячи із умов основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, адже обсяг зобов`язань поручителя перед кредитором не може бути більшим ніж обсяг зобов`язань боржника.

Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2ст. 554 ЦК України).

Тобто, законодавцем надано право сторін на визначення чіткого обсягу відповідальності поручителя перед кредитором в умовах відповідного договору.

Умовами договору поруки № 56121. від 02.11.2023 сторонами конкретизовано зобов`язання Поручителя, за які він несе відповідальність перед Кредитором, а саме за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених в кредитному Договорі (а.с. 25, 26).

Відтак, сторонами на підставі приписів ст. 6, 554, 628 ЦК України в умовах договору поруки було закріплено межі відповідальності Поручителя перед Кредитором - чітко визначено зобов`язання, за невиконання яких він несе відповідальність як солідарний боржник.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3% річних не є штрафними санкціями, а окремим способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Проте в будь-якому випадку встановлена положеннями ст. 625 ЦК України цивільно-правова відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання перед кредитором становить окреме зобов`язання боржника, виконання якого може бути забезпечено порукою.

Таким чином, за наявності при вчиненні правочину поруки факту відступу від загального правила щодо визначення обсягів відповідальності поручителя перед кредитором (за Законом поручитель відповідає в тому обсязі, що і боржник, якщо інше не визначено в договорі) та унормування за власною волею в умовах такого договору чіткого переліку відповідного обсягу відповідальності, сторони, маючи намір встановити обов`язок поручителя по сплаті на користь кредитора за боржника в т.ч. передбаченої ст. 625 ЦК України цивільно-правової відповідальності, зобов`язані відобразити забезпечення такого зобов`язання в умовах договору поруки не залежно від того, що таке зобов`язання боржника виникає в силу Закону.

Разом з цим, визначаючи обсяги відповідальності відповідача (Поручителя) перед Банком (Кредитором) сторонами в умовах договору поруки не встановлено, відповідальність поручителя перед Кредитором за невиконання ОСОБА_4 , який прострочив виконання основного грошового зобов`язання по поверненню тіла кредиту, сплаті відсотків за користування ним та зобов`язання по сплаті 3% річних від простроченої суми, право вимоги по сплаті яких боржником гарантоване кредитору положеннями ст. 625 ЦК України.

З огляду на наведене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 3% річних від простроченої суми заборгованості по кредиту та процентам, на підставі договору поруки № 56121. від 02.11.2023, а відповідно про відмову у задоволенні вимог АТ «Укрсиббанк» в цій частині.

Відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача 2 454 грн. 85 коп. судового збору.

Керуючись ст. 4, 5, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 265, 280-283, 354 ЦПК України, ст. 526, 610, 625, 1049, 1054 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (ЄДРПОУ: 09807750, місцезнаходження вул. Андріївська, 2/12, м. Київ) 794, 26 євро - 3% річних від простроченої суми заборгованості по кредиту, що еквівалентно 31 952 грн. 36 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» 2 454 грн. 85 коп. судового збору.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я А.М.Малахова-Онуфер