Провадження № 2/742/169/23
Єдиний унікальний № 742/3169/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Ільченка О.І., за участю секретаря судових засідань Голушко Н.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Бульби Р.В., представника відповідача адвоката Карпенка В.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів не виплачених при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з уточнюючим позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів не виплачених при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також понесені судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він у період з 04.10.2018 по 15.08.2022 знаходився у трудових відносинах з ОСОБА_2 та 15.08.2022 був звільнений за власним бажанням відповідно ст.38 КЗпПУ. Проте, йому не було здійснено виплату всіх належних сум у день звільнення, що є порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України. Повного розрахунку на день подачі позову відповідачем так і не проведено. Невиплачена сума коштів включає: заробітна плата з 01.08.2022 по 15.08.2022 з відрахуванням податків та зборів 2502,50 грн, грошова компенсація за 79 календарні дні невикористаної щорічної відпустки з відрахуванням податків та зборів складає - 13711,05 грн, а всього - 16213,58 грн. У зв`язку з чим він звернувся до суду за захистом своїх порушених трудових прав та просить стягнути також середньомісячну заробітну плату за час затримки виплати, враховуючи те, що з моменту його звільнення по даний час пройшло більше 6 місяців, то з ОСОБА_2 підлягає стягнення ще і середній заробіток за час затримки за 132 робочих дні, який на момент звернення до суду складає - 39907,56 грн, а також понесені ним судові витрати 992,40 грн та витрати на правничу допомогу - 5500,00 грн.

30.03.2023 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що згідно до наказу про звільнення від 15.08.2022, який зберігся в електронному вигляді (оскільки у вересні 2022 року документи щодо підприємницькі діяльності ФОП ОСОБА_2 втратила) ОСОБА_1 був звільнений з посади продавця продовольчих товарів за власним бажанням та в наказі про звільнення було зазначено сплатити компенсацію за невикористану частину відпустки 16 календарних днів. Виплата заробітної плати разом з компенсацією відбулася готівкою в день звільнення 15.08.2022 за вирахуванням податків та про це було відзвітовано до податкового органу по формі 4ДФ, згідно якої ОСОБА_1 нараховано та виплачено 6575,42 грн заробітної плати. Підприємницьку діяльність ОСОБА_2 припинила. У зв`язку з чим, просить відмовити у задоволенні даного позову та стягнути з ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу.

06.04.2023 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Бульбою Р.В. до суду подано відповідь на відзив, у якому останній повністю не погоджується з обставинами викладеними у відзиві, вважаючи їх необгрунтованими, безпідставними та не достовірними. Реєстрація припинення ФОП не звільняє ОСОБА_2 від виконання зобов`язань по не виплаченій заборгованості перед ОСОБА_1 . З повідомлення Прилуцького РВП ГУНИ в Чернігівській області не можна достовірно зрозуміти, які саме документи були втрачені ОСОБА_2 , так як ізробити висновок, що вони стосувалися не виплати позивачу заробітної плати та грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки. У зв`язку з чим, просить задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі та відмовити ОСОБА_2 у відшкодуванні витрат з надання правової допомоги.

Позивач і його представник адвокат Бульба Р.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. А також, адвокатом було надано опис робіт та розрахунок гонорару за договором про надання правничої допомоги, сума якої становить 5500,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на його необгрунтованість, оскільки ОСОБА_2 було повністю здійснено розрахунок по заробітній платі та інших виплатам із позивачем.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звертатись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом установлено, що у період з 04.10.2018 по 15.08.2022 ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з ОСОБА_2 , що підтверджується трудовим договором між працівником і фізичною особою яка використовує найману працю (а.с.9).

Згідно трудового договору, крім того, передбачено, що фізична особа зобов`язується оплачувати працю Працівника у розмірі 2500,00 грн та доплати до мінімапльної заробітної плати на місяць (п.3 Договору) а.с.9. Також, у п.6 Договору передбачено, що тривалість щорічної оплачувальної відпустки не може бути менше як 24 календарні дні (а.с.9 зворот).

Факт перебування в трудових відносинах з відповідачем та отримання доходу у вигляді заробітної плати підтверджується також індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-7, отриманими ОСОБА_1 в електронному вигляді з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.10) та відомостями з Державного реєстру з фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки, які були отримані в електронному вигляді з Прилуцької ОДПІ ГУ ДПС у Чернігівській області (а.с.11-15).

15 серпня 2022 року ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням на підставі власної заяви про звільнення відповідно ст.38 КЗпПУ, що також в свою чергу і не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні. Проте, розрахунки з позивачем у повному обсязі відповідачем не здійснені.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно із частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Проте, згідно рішення Конституційного Суду України №8-рп/2013 від 15.10.2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" зі змінами, необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно ст. 83 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді спору про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно ст.83 КЗпП вона може бути стягнута на вимогу працівника за вci дні невикористаної ним основної щорічної відпустки тільки в разі звільнення його з роботи, а в разі, якщо працівник не використав щорічну відпустку i за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за вci дні невикористаної відпустки, виходячи iз середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку з порушенням трудового законодавства відвідачем по відношенню до ОСОБА_1 , останній звертався до Державної служби з питань праці. У відповідь 13.10.2022 було отримано лист про те, що з відповідачем була проведена роз`яснювальна робота і у відповідь була надана інформація про закриття відповідача як суб`єкта господарювання. Що також підтверджується і відповідною випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувани (а.с.56). Але у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (пункт 4.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №910/8729/18) а.с.16-17.

Згідно з розрахунками позивача йому належить до виплати: заробітна плата за період з 01 серпня по 15 серпня 2022 р. - 2502,50 грн, оскільки 6500,00 грн: 23 робочих дні за серпень місяць по нормі х 11 робочих днів = 3108,70 грн. За вирахуванням податків 18 % ПДФО 559,57 грн. та військового збору 1,5 % 46,63 грн. до виплати належить 3108,70-559,57-46,63=2502,50 грн.

Компенсація за дні невикористаної відпустки становить - 13711,08 грн: оскільки позивачу за відпрацьоваий час за період знаходження у трудових відносинах з відповідачем належить 93 календарних дня відпустки, з якої 14 календарних дні позивачем у 2021 році було використано. Залишилось 79 календарних дні невикористаної відпустки позивачем, за які при звільненні повинна була виплачуватися компенсація. Розмір заробітної плати за 12 місяців, що передують місяцю звільнення становить - 76323,56 грн. Розрахунок компенсації за невикористані дні відпустки 76323,56 : (365 календарних дня - 11 святкових днів) = 215,60 грн середньодобова заробітна плата. 215,60 грн х 79 днів невикористаної від пустки = 17032,40 грн. За вирахуванням податків 18 % ПДФО 3065,83 грн. та військового збору 1,5 % 255,49 грн. до виплати належить 17032,40-3065,83-255,49 = 13711,08 грн.

За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі з компенсацією днів невикористаної відпустки в розмірі - 16213,58 грн.

Ухвалами Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.12.2022, 05.01.2023 та від 06.02.2023 неодноразово витребовувались у відповідача довідка про заробітну плату працівника ОСОБА_1 , довідка про розмір заборгованості по невиплаченій заробітній платі та середній заробіток за останні два місяця роботи, та інформація щодо невикористаної, відпустки за весь період роботи, однак, відповідачем дані ухвали боло проігноровано.

Крім того, як передбачено ч.1 ст.117 КЗпІІ України встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за пепіод, встановлений ч. 1 цієї статті.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньо денна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячна заробітна плата позивача за два календарні місяці роботи склала 13000,00грн. За таких обставин, середньоденна заробітна плата позивача складає: 13000,00 грн: 43 робочих дні = 302,33 грн.

У зв язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача та враховуючи те, що з моменту звільнення по даний час пройшло більше 6 місяців, докази на підтвердження спростування доводів позивача відповідач суду не наддав, то з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки за 132 робочих дня який на момент звернення до суду складає 39907,56 грн.

Суд не приймає до уваги те, що у вересні 2022 року документи щодо підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 втратила, про що було повідомлено Прилуцький РВП ГУНП в Черніпвській області, а від останнього надійшла відповідь від 03.10.2022 про те, що відшукати втрачені документи не видалося можливим, оскільки згідно даної відповіді не можливо однозначно встановити, які саме документи були втрачені відповідачем, як і зробити висновок, що вони стосувалися не виплати позивачу заробітної плати та грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, то судовий збір у розмірі 992,40 грн підялгає стягненню з відповідача на користь позивача.

У відповідності до ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути витрати на правничу допомогу, які є документально підтвердженими та справедливими у розмірі 5500,00 грн.

Керуючись ст.ст.12, 81, 258-259, 263-265, 273,354 ЦПК України, ст.ст.83,116,117 КЗпП України,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення грошових коштів не виплачених при звільненні задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі з компенсацією днів невикористаної відпустки в розмірі - 16213,58 грн, середній заробіток за весь період затримки розрахунку в розмірі - 39907,56 грн, сплачений судовий збір у розмірі - 992,40 грн та 5500,00 грн витрат на правову допомогу, а всього - 62613 (шістдесят дві тисячі шістсот тринадцять) грн 54 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.05.2023.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр ІЛЬЧЕНКО