Справа № 336/4102/23
Провадження № 2-н/336/978/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2023 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дмитрюк О.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за поставлений природний газ з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

05.05.2023 р. ТОВ «Запоріжгаз збут» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за поставлений природний газ з ОСОБА_1 в сумі 10097,97 грн..

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, вважаю необхідним відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу з таких підстав.

Стаття 163 ЦПК України містить вимоги, яким повинна відповідати заява про видачу судового наказу, зокрема, до заяви про видачу судового наказудодається документ,що підтверджує сплату судового збору, у розмірі, встановленому законом, відповідно до вимог частини1стаття 164 цього Кодексу.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014, відповідно до ч. 2 ст. 9 «Про судовий збір», суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Згідно п. 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, платіжне доручення повинно бути засвідчено підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення.

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, що за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що заявником подано платіжну інструкцію № 1861 від 11.04.2023 року про сплату судового збору у розмірі 268,40 грн., яка не відповідає вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. Платіжний документ прикріплений до ОСК цивільної справи № 336/4102/23, провадження № 2-н/336/978/2023 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 за спожитий природний газ.

З огляду на зміст законодавчих вимог, копія квитанції не є документом, що підтверджує сплату судового збору, оскільки таким документом є оригінал квитанції про сплату судового збору, який відсутній у додатках до заяви.

Крім того, в автоматизованій системі «Д3» у графі «вартісні показники» ОСК цивільної справи неможливо створити автопоєднання з підтвердженням казначейства щодо сплати судового збору за подання цієї заяви із платіжним документом № 1861 від 11.04.2023 року на суму 268,40 гривень. Тобто вказаний судовий збір не зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України.

Отже, платіжна інструкція № 1861 від 11.04.2023 року про сплату судового збору у розмірі 268,40 грн. не може бути прийнята судом як належний доказ сплати судового збору.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Таким чином, беручи до уваги те, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст.. 163 ЦПК України, у видачі такого наказу слід відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою вимогою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення недоліків.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 163, 165, 166, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за поставлений природний газ з ОСОБА_1 .

Направити Товариству з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» копію ухвали та повернути копію заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Дмитрюк