КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4995/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 травня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кметик-Власенко Оксани Василівни на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 7 грудня 2022 року (суддя Гончарук В.П.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви,

встановив:

у грудні 2022 року заявниця звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви, в якій просила витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Столярчук І.В. спадкову справу №6/2022, відкриту після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з заповітом; витребувати у Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Шевченківського району міста Києва амбулаторну картку ОСОБА_2 ; витребувати у Київської міської клінічної лікарні №6 - Медгородок всі виписки про проходження лікування ОСОБА_2 ; витребувати у Комунального некомерційного підприємства Київська міська клінічна лікарня №18 всі виписки про проходження лікування ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи заяву, заявниця посилалася на те, що 23 жовтня 1982 року її батько - ОСОБА_3 одружився та проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 . Згідно рішення виконкому Радянської районної ради народних депутатів м. Києва від 13 червня 1987 року №369, ОСОБА_2 та її сім`ї був виданий ордер №7697 серії «Б» від 3 вересня 1987 року на житлове приміщення: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка у 2000 році була приватизована в рівних частинах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .

Заявниця зазначала, що 27 листопада 2014 року ОСОБА_2 склала заповіт, зареєстрований в реєстрі за №858, яким заповіла їй усе своє майно. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько і вона успадкувала його 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 . Після смерті батька вона продовжила спілкування та підтримувала з ОСОБА_2 добрі сімейні відносини, допомагала їй, однак постійно проживати разом чи кожен день відвідувати ОСОБА_2 у неї не було можливості. ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_2 померла, після її смерті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Столярчук І.В. була відкрита спадкова справа №6/2022. На підставі складеного 27 листопада 2014 року заповіту ОСОБА_2 вона подала до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Столярчук І.В. заяву №18 від 30 жовтня 2022 року про прийняття спадщини, але дізналася, що ОСОБА_2 нібито склала інший заповіт на все своє майно на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який ніколи не проживав з ОСОБА_2 , ніколи не спілкувався з померлою та є по суті абсолютно чужою людиною.

ОСОБА_1 зазначала, що вона впевнена в тому, що в період, коли нібито був складений новий заповіт, померла ОСОБА_2 не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла ними керувати, вона постійно хворіла та перебувала у тому числі на стаціонарному лікуванні, перенесла інфаркт, тому через свою хворобу приймала сильнодіючі медикаменти.

ОСОБА_1 посилалася на те, що має намір звернутися до суду з позовною заявою про визнання заповіту ОСОБА_2 , складеного на ім`я ОСОБА_5 , недійсним, але не може це зробити, оскільки, їй невідомо коли складений вказаний заповіт, під яким номером його внесено у спадковий реєстр та не відоме повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) іншої сторони, місце проживання чи перебування, поштові індекси, реєстраційний номер облікової картки платника податків особи.

Заявниця зазначала, що для отримання вказаних доказів її представник зверталась з адвокатськими запитами до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Столярчук І.В., Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Шевченківського району міста Києва, Київської міської клінічної лікарні №6 - Медгородок та Комунального некомерційного підприємства Київська міська клінічна лікарня №18, проте отримала письмові відмови.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 7 грудня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кметик-Власенко О.В. просить ухвалу суду скасувати та направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Представник заявниці посилається на помилковість висновків суду про те, що заява про забезпечення доказів не містить обґрунтування того, що докази, які просить забезпечити заявник до подачі позову, можуть бути втрачені або збирання чи їх подання стане згодом неможливим чи утрудненим, оскільки така відмова взагалі позбавляє заявницю можливості оскарження правочину, який вона вважає незаконним та захисту її порушених прав.

Також представник заявниці стверджує, що після спливу строку на вчинення нотаріальних дій, за новим заповітом на майно ОСОБА_2 , який заявниця вважає недійсним, буде видано свідоцтво про право власності, що призведе до неможливості і утруднення збирання доказів згодом.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Кметик-Власенко О.В., які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що подана заява не відповідає вимогам ст. 117 ЦПК України, оскільки в ній не наведено обставин та не зазначено доказів, які б вказували на те, що засіб доказування може бути втрачений або збирання, або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За правилом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.

При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Нормами статті 175 ЦПК України позивача зобов`язана у позовній заяві зазначити повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) відповідача, його місце проживання або знаходження.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЦПК України суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-3 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної

пошти, за наявності; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; 4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; 5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів; 6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

З аналізу ч. 1 ст. 117 ЦПК України слідує, що у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви, ОСОБА_1 посилалася на те, що має намір звернутися до суду з позовною заявою про визнання заповіту ОСОБА_2 , складеного на ім`я ОСОБА_5 , недійсним, але не може це зробити, оскільки їй невідомо коли складено вказаний заповіт, під яким номером його внесено у спадковий реєстр та не відоме повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) іншої сторони, місце проживання чи перебування, поштові індекси, реєстраційний номер облікової картки платника податків особи.

Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що для отримання вказаних доказів її представник зверталась з адвокатським запитом, до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Столярчук І.В., проте отримала відмову у наданні такої інформації.

Таким чином, у позасудовому порядку ОСОБА_1 не вдалося отримати докази - інформацію про спадкоємця ОСОБА_2 та копію її заповіту, необхідну їй для подальшого звернення до суду з метою захисту її порушеного права.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення доказів, зокрема шляхом витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Столярчук І.В. копії спадкової справи №6/2022, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , разом з її заповітом, не звернув уваги, що відсутність зазначеної інформації унеможливлює звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки особа відповідача їй не відома і в інший спосіб вона позбавлена можливості отримати таку інформацію.

Оцінку вказаним доводами заявниці суд першої інстанції не надав.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що в оскаржуваній ухвалі суду зазначено, що «у даному випадку суд не вбачає необхідності повідомляти учасників справи про розгляд заяви про забезпечення доказів, а тому розгляд цього питання проводиться без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження без проведення судового засідання, що відповідає положенням ч. 13 ст. 7 ЦПК України. Фіксування судового процесу не здійснювалося».

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з цим, згідно частин 1, 3 статті 118 ЦПК України заява про забезпечення доказів розглядається в судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею. Заявник та інші особи, які

можуть отримати статус учасників справи, повідомляються про дату, час і місце судового засідання, проте їх неявка не перешкоджає розгляду поданої заяви.

Однак, матеріали справи не містять даних про направлення на адресу ОСОБА_1 та її представника - адвоката Кметик-Власенко О.В. судової повістки-повідомлення на 7 грудня 2022 року.

Крім того з протоколу судового засідання від 7 грудня 2022 року вбачається, що в судове засідання сторони не викликались, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на правозастосовчий висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №761/5894/17, де касаційний суд, з урахуванням практики застосування Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР (далі Конвенція), зазначив наступне: «Відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Белле проти Франції від 04.12.1995). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах Белле проти Франції від 04.12.1995 та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10.04.2003).»

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши заяву про забезпечення доказів до подання позовної заяви у відсутність ОСОБА_1 та її представника, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні вищевказаної заяви, позбавивши при цьому ОСОБА_1 доступу до правосуддя.

За приписами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що доводами апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Кметик-Власенко О.В. є твердження про неповідомлення заявниці та її представника, у визначений законом спосіб про судовий розгляд заяви, що підтверджується матеріалами справи, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що

перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення передчасної ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви у повному обсязі, тому ухвала суду підлягає скасуванню з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кметик-Власенко Оксани Василівни задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 7 грудня 2022 року скасувати, заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви направити до Дніпровського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 травня 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк