Справа № 183/5915/20
№ 2/183/269/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2023 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до Новомосковської міської ради, третя особа державний нотаріус Новомосковської державної нотаріальної контри Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Голубова Ольга Сергіївна про визначення часток у спільному сумісному майні, визнання права власності в порядку спадкування за законом,-
26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Новомосковської міської ради, третя особа державний нотаріус Новомосковської державної нотаріальної контри Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Голубова Ольга Сергіївна про визначення часток у спільному сумісному майні, визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Ухвалою суду від 02 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачам надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
27 січня 2021 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою в новій редакції, в якій усунули недоліки первісної заяви.
Ухвалою суду від 29 січня 2021 року відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 05 квітня 2012 року за заявою позивачів судом витребувано докази спадкову справу, яка заведена після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На обґрунтування позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який був чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 і ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 зазначають, що вони є спадкоємцями першої черги за законом ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначений законодавством строк звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.
В той же час, 19 травня 2020 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контри Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Голубовою О.С. винесено постанову, відповідно до якої ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що не визначені частки власників нерухомого майна.
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 посилаються на те, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 39,0 кв.м., загальною площею 63,30 кв.м. належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 07.01.1995 року Новомосковським трубним заводом згідно до розпорядження від 25.01.1995 р. № 74.
В зв`язку з наведеним, в позовній заяві ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 просили суд:
-визначити рівними частки власників квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
-визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
-визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, представник позивачів звернувся до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.
Представник відповідача Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи.
Третя особа - державний нотаріус Новомосковської державної нотаріальної контри Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Голубова О.С. в своїй заяві просила суд розглядати справу за її відсутності.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи наведене, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який був чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 і ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, свідоцтвами про народження, свідоцтвом про смерть.
Згідно спадкової справи № 127, яка заведена Новомосковської державною нотаріальною конторою, з заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулися дружина спадкодавця ОСОБА_1 , діти спадкодавця ОСОБА_2 і ОСОБА_2 .
19 травня 2020 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контри Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Голубовою О.С. винесено постанову, відповідно до якої ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що не визначені частки власників нерухомого майна.
Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 39,0 кв.м., загальною площею 63,30 кв.м. належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 07.01.1995 року Новомосковським трубним заводом згідно до розпорядження від 25.01.1995 р. № 74.
Вирішуючи спір по суті в частині заявлених позовних вимог про визначення часток у спільній сумісній власності, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Відповідно до ст. 372 ЦК України 1. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах з позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі з частки спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними.
Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.
Суд також враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3, 4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що частки власників квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є рівними по 1/4 частці.
У зв`язку з наведеним, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд прийшов до наступного.
Як зазначалося вище, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який був власником 1/4 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1
Згідно спадкової справи № 127, яка заведена Новомосковської державною нотаріальною конторою, з заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулися дружина спадкодавця ОСОБА_1 , діти спадкодавця ОСОБА_2 і ОСОБА_2 .
Згідно з п. 224 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженою наказом міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. №20/5, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні.
Таким чином, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, а саме по 1/12 частці за кожним.
На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
На підставі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.
На підставі ст. 1258 ЦК України, 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.
На підставі статті 1270 ЦК України, 1. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Як роз`яснено у п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.
Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно ст.16 ЦК України вона обрала правильний спосіб захисту свого порушеного права.
З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідачів, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача.
На підставі викладено та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до Новомосковської міської ради, третя особа державний нотаріус Новомосковської державної нотаріальної контри Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Голубова Ольга Сергіївна про визначення часток у спільному сумісному майні, визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити.
Визначити рівними частки власників квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Припинити право спільної сумісної власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 39,0 кв.м., загальною площею 63,30 кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 39,0 кв.м., загальною площею 63,30 кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 39,0 кв.м., загальною площею 63,30 кв.м.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 39,0 кв.м., загальною площею 63,30 кв.м. у порядку спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 39,0 кв.м., загальною площею 63,30 кв.м. у порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 39,0 кв.м., загальною площею 63,30 кв.м. у порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судові витрати покласти на позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 .
Учасники справи:
-позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
-позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;
-позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складене 23 березня 2023 року.

Суддя Д.І. Городецький