Провадження №2/337/691/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Сидорової М.В.

за участю секретаря Коваленко В.С.

представника позивача Козак Т.В.

відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої електричної енергії,

В С Т А Н О В И В:

27.03.2023 року позивач ПАТ «Запоріжжяобленерго» звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , який мотивує тим, що між ним та відповідачкою 13.11.2000р. було укладено договір про користування електричною енергією №569514174, відповідно до умов якого ПАТ «Запоріжжяобленерго» до 01.01.2019р. здійснювало постачання електричної енергії, а відповідачка була споживачем та користувалась електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 , але обов`язків по сплаті за спожиту електричну енергію в повному обсязі не виконала, у зв`язку з чим за період з 01.06.2018р. по 01.01.2019р. утворилась заборгованість в розмірі 1464,96 грн.

Просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Ухвалою суду від 28.03.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання.

Відзиву на позов або зустрічного позову від відповідачки ОСОБА_1 до суду не надходило.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити повністю. Додатково пояснила, що заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01.06.2018р. по 01.01.2019р. на даний час відповідачкою не сплачена.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «Запоріжжяобленерго» не визнала повністю та пояснила, що дійсно 13.11.2000р. вона уклала з позивачем договір про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 , проте в договорі не вказано про наявність у неї будь-якої заборгованості. До звернення до суду позивач не пред`являв до неї жодних претензій щодо заборгованості за спожиту електричну енергію за період та в сумі, які вказані у позові. Повідомлень про необхідність оплати поточних нарахувань за надані послуги за вказаний період вона не отримувала. Розмір заборгованості є необґрунтованим. Також вказала, що позивач, який звернувся до суду у березні 2023 року, пропустив трирічний строк позовної давності, який сплинув у 2021 році, тому просила застосувати строк позовної давності та відмовити у позові.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами.

Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.13 Закону №1875-IV від 24.06.2004р., залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Пунктом 1 ч.1 ст.20 вказаного Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.32 Закону №1875-IV від 24.06.2004р., плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з п.5 ч.2 ст.7, ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017р. (введений в дію з 01.05.2019р.), індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до п.20 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 року № 1357 (далі Правила), які були чинними до 26.06.2018р., розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Згідно п.42 вказаних Правил, споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно ст.48 Правил, споживач несе відповідальність за порушення правил користування електричною енергією, в т.ч. за прострочення терміну внесення платежів за електроенергію, згідно з законодавством.

З 11.06.2018р. в повному обсязі набрали чинності Правила роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018р.

Пунктом 1.1.1 ПРРЕЕ визначено, що вони регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.

Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.

Ці правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Згідно пункту 5.5.5 ПРРЕЕ, споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 28.03.2023р. (арк.13).

ПАТ «Запоріжжяобленерго» на підставі договору №569514174 від 13.11.2000р., укладеного з ОСОБА_1 , до 01.01.2019р. здійснювало постачання електричної енергії на об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору (арк.6).

Відповідно до п.11 вказаного договору, споживач зобов`язався щомісячно оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору.

Згідно з наданими позивачем детальним розрахунком та копіями особистого рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.06.2018р. по 01.01.2019р., за вказаним об`єктом було спожито 1197 кВт.год. електричної енергії на загальну вартість 1464,96 грн.

Вказана сума споживачем ОСОБА_1 не сплачена.

Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд вважає встановленим, що відповідачка ОСОБА_1 як споживач електричної енергії, в порушення вимог діючого законодавства та умов укладеного між сторонами договору, належним чином не виконала свої зобов`язання за договором постачання електричної енергії від 13.11.2000р., зокрема, не здійснила оплату за спожиту електроенергію в повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості за період 01.06.2018р. по 01.01.2019р. в сумі 1464,96 грн., стягнення якої позивач вимагає в судовому порядку.

При цьому, суд виходить з того, що квартира відповідачки була підключена до мережі постачання електричної енергії, ці послуги у зазначений період позивачем їй надавалися і нею споживались, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідач до позивача не зверталась, факт отримання вказаних послуг нею не оспорений, за спожиті послуги нараховувалась плата, однак відповідачка оплату за спожиту електричну енергію за вказаний у позові період не здійснила.

Доводи відповідачки про необґрунтованість розрахунку заборгованості не є переконливими.

Так, суд перевіряючи розрахунок заборгованості за послуги постачання електричної енергії, враховує, що нарахування такої плати здійснено відповідно до ПРРЕЕ. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період за особовим рахунком № НОМЕР_1 складений із зазначенням показань приладу обліку електроенергії, обсягу споживання, тарифу, нарахованих і сплачених сум окремо за кожен місяць. Розрахунок являє собою звід даних, отриманих у результаті опрацювання інформації (нормативної та фінансової) щодо оплати спожитої електричної енергії.

Доказів, які б спростовували цей розрахунок, відповідачкою не надано, в установлений в ухвалі про відкриття провадження строк відзиву на позов або зустрічного позову з посиланням на обставини та докази, які б спростовували позовні вимоги повністю чи частково, відповідачка суду не подала, клопотання про визначення додаткового строку через неможливість подати їх з поважних причин не заявляла, тому суд приймає розрахунок, наданий позивачем, за основу при винесенні судового рішення.

Отже, оскільки відповідачка зобов`язання своєчасно оплачувати надані послуги не виконала, вона має заборгованість за спожиту електроенергію за період з 01.06.2018р. по 01.01.2019р. в розмірі 1464,96 грн.

В ході розгляду справи відповідачка ОСОБА_1 усно заявила про застосування строку позовної давності, обґрунтовуючи тим, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість утворилась за період з 01.06.2018р. по 01.01.2019р., а позивач звернувся до суду в березні 2023 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності.

В даному випадку суд виходить з того, що згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України.

Водночас, пунктом 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020р. № 540-ІХ (набрав чинності 02.04.2020р.), пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України доповнено таким змістом: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020р. на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення ПАТ «Запоріжжяобленерго» до суду з цим позовом.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, а саме, дату звернення позивача із даним позовом до суду 27.03.2023р., а також те, що сплив строку позовної давності заборгованості за період з 01.06.2018р. по 01.01.2019р. припадає на час дії карантину, який не закінчився у день подання позову та дію якого продовжено в Україні до 30.06.2023р., то на цю заборгованість поширюються приписи ст. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину. А тому позивач має право на стягнення заборгованості по оплаті послуг постачання електричної енергії за вказаний період.

На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю.

Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Керуючись ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265,280,282 ЦПК України, ст.257, 525,526, 530, 610, 611,633,714 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої електричної енергії - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (, місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, п/р НОМЕР_3 в АТ «Мета Банк», МФО 313582) заборгованість за спожиту електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.06.2018р. по 01.01.2019р. у розмірі 1464,96 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2684,00 грн., а всього: 4148 (чотири тисячі сто сорок вісім) гривень 96 копійок. ???

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 травня 2023 року.

Суддя М.В.Сидорова