Справа № 461/3302/22 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/481/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 вересня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

у липні 2022 року Львівське комунальне підприємство «Старий Львів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що надає відповідачу, як власнику квартири АДРЕСА_1 , послуги з утримання будинку на підставі п. 1 ухвали Львівської міської ради № 4035 від 11 жовтня 2018 року «Про врегулювання питання управління багатоквартирними будинками та їх обслуговування у м. Львові». Стверджує, що послуги з обслуговування вищезазначеного будинку надаються без укладення договору, оскільки співвласники не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком або створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Зазначає, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, щомісячно, якщо інший порядок та строки не визначені відповідними договорами. Вказує, що відповідач частково здійснює оплату за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за період з січня 2020 року по червень 2022 року в розмірі 21 284.53 грн. Крім того, станом на січень 2020 року у відповідача є борг в розмірі 16 430.43 грн. перед ЛКП «Центральне», правонаступником якого є ЛКП «Старий Львів». Вважає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Львів» заборгованість за заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 21 284.53 грн.

Заочним рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 вересня 2022 року позов Львівського міського комунального підприємства «Старий Львів» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Львів» заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 4854.10 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Львів» суму сплаченого судового збору в розмірі 565, 81 грн.

Заочне рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що в будинку АДРЕСА_2 , 1897 року забудови, останній капітальний ремонт здійснено у 80-х роках XX століття, а в подальшому усі обслуговуючі компанії, правонаступником яких є в тому числі і ЛКП «Старий Львів», отримували платню згідно тарифів, встановлених Львівською міською радою, однак, жодних послуг не надавали, в результаті чого у 2017 році будинок був визнаний аварійним. Стверджує, що матеріали справи не містять жодного договору, на підставі якого позивач може надавати послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також відсутні акти виконаних робіт, які були б підписані співвласниками будинку, що, на його думку, спростовує доводи позивача щодо надання ним житлово-комунальних послуг. Зазначає, що Львівська міська рада надала в оренду фізичним особам-підприємцям прибудинкову територію під літні майданчики, що позбавило співвласників будинку можливості користуватися нею. Вказує, що на третьому поверсі, де знаходиться належна йому квартира відсутнє освітлення, марші сходів в аварійному стані, а під час танення снігу та інтенсивних дощів замокає стеля житлової кімнати квартири та балок на горищі. Звертає увагу, що він не є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 , відтак, позивач зобов`язаний пред`явити позов до всіх співвласників квартири солідарно, а не виключно до нього. Вважає, що відомість про нарахування та оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості, що свідчить про відсутність підстав для стягнення такої. Наголошує, що він звільнений від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання, однак, суд всупереч вимогам законодавства, стягнув з нього судовий збір. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

06 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи, мотивуючи тим, що предметом позову є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а відтак, встановлення технічного стану будинку, інженерних мереж, наявності літніх майданчиків на прибудинковій території є предметом доказування в даній справі. З наведених підстав просить призначити судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, поставивши на вирішення експертизи наступні питання:

1)встановити технічний стан маршу сходів будинку;

2)встановити технічний стан штукатурки маршів, майданчиків сходів та фасадних стін будинку;

3)встановити технічний стан дверей вбиральні загального користування на третьому поверсі будинку;

4)встановити причини замокання кімнати 11-2 квартири

АДРЕСА_3 )встановити наявність (відсутність) у вбиральні загального користування на третьому поверсі будинку трьох унітазів;

6)чи відповідає діючим ДБН вивід розповітрювання загальнобудинкової каналізації на третьому поверсі будинку, а саме, на балкон загального користування впритул до вікна кухні 11-1 квартири

АДРЕСА_4 )встановити наявність на прибудинковій території літні майданчиків ФОПів.

Враховуючи, що предметом позову в даній справі є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, наявність чи відсутність якої можливо встановити без спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, на підставі поданих сторонами доказів, запропоновані відповідачем на вирішення експертизи питання не стосуються розміру чи методики нарахування заборгованості, відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що клопотання ОСОБА_1 про призначення судової будівельно-технічної експертизиє необгрунтованим та не підлягає до задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ЛКП «Старий Львів», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надаються житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, які не в повному обсязі оплачуються відповідачем, який ними користується, внаслідок чого у нього за період з січня 2020 року по червень 2022 року виникла заборгованість в розмірі 4854,10, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст.162 ЖК України громадянин, якому належить квартира (будинок) на праві приватної власності, зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.

Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що до житлово-комунальних послуг належить послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає : забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку .

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором (ч. 1 ст. 18 Закону України Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII).

Договір між позивачем та відповідачем не укладався, однак правовідносини, які виникли, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Таким чином, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ухвали Львівської міської ради № 4035 від 11 жовтня 2018 року «Про врегулювання питання управління багатоквартирними будинками та їх обслуговування у м. Львові» львівські комунальні підприємства, предметом діяльності яких є надання послуг з управління будинками та їх обслуговування, залишаються виконавцями житлово-комунальних послуг у житлових будинках м. Львова, які перебували на балансовому обліку цих підприємств, до часу прийняття рішення власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків про форму управління багатоквартирним будинком або створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Старий Львів», споживачами послуг є мешканці житлового будинку, оплата наданих послуг здійснюється на рахунок ЛКП «Старий Львів».

Свідоцтвом про право власності на квартиру № 29666 від 18 жовтня 1994 року підтверджується, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Для здійснення оплати комунальних послуг мешканцям квартири АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ЛКП «Старий Львів» покликається на те, що за період з січня 2020 року по червень 2022 року у відповідача наявна заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

На підтвердження наявності заборгованості відповідача позивачем надано розрахунок заборгованості від 30 червня 2022 року за особовим рахунком №НОМЕР_1 за період з січня 2020 року по червень 2022 року (а.с. 5).

З розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, вбачається, що станом на 30 червня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території становить 21284.53 грн.

Однак, до розрахунку заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з січня 2020 року по червень 2022 року включено заборгованість відповідача в розмірі 16430.43 грн., яка виникла до 01 січня 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки ЛКП «Старий Львів», звертаючись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, просило стягнути таку, починаючи з січня 2020 року, то, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, заборгованість, яка виникла до 01 січня 2020 року не може бути врахована при визначенні розміру заборгованості за період з січня 2020 року по червень 2022 року та не підлягає до стягнення за цей період.

За період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2022 року відповідачу нараховано до оплати 9003.64 грн. за надання комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

У січні 2022 року проведено кореляцію нарахування, зменшивши заборгованість боржника на 1748,32 грн. Крім того, у серпні 2021 року відповідачем сплачено 2401,22 грн. за надання комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість за надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 вересня 2017 року по 01 квітня 2021 року в розмірі 4854.10 грн.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідачем, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження відсутності у нього заборгованості, як і не надано доказів на спростування поданого позивачем розрахунку заборгованості, в тому числі і не подано власного розрахунку заборгованості.

Статтею 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).

Однак в матеріалах справи відсутні акти-претензії, складені за зверненнями мешканців будинку АДРЕСА_2 , які б підтверджували ненадання ЛКП «Старий Львів» житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території чи надання таких неналежної якості.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ЛКП «Старий Львів» надавалися житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, якими користувався ОСОБА_1 , однак у зв`язку з неналежним виконанням обов`язку щодо сплату за надання таких у нього виникла заборгованість за період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2022 року в розмірі 4854,10 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Львів».

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи договору про надання житлово-комунальних послуг, укладеного з ЛКП «Старий Львів», не заслуговують на увагу, оскільки обов`язок сплатити житлово-комунальні послуги, якими фактично відповідач користувався, виник у нього на підставі закону, тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Покликаючись на незалучення в якості співвідповідачів інших мешканців квартири АДРЕСА_1 , відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 18 ЦПК України, не надав доказів проживання чи реєстрації інших осіб в даній квартирі в період виникнення заборгованості, з вимогами про стягнення якої звернувся позивач, а відтак, такі покликання апелянта є безпідставними.

Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Старий Львів» 565,81 грн. сплаченого позивачем судового збору за подання позову, що пропорційно до задоволених позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_2 , виданим Пенсійним фондом України (а.с. 31).

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи те, що позовні вимоги ЛКП «Старий Львів» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Старий Львів» заборгованість в розмірі 4854,10 грн., зважаючи на те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, судовий збір, сплачений позивачем за подання позову в розмірі 565,81 грн., що пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягає компенсації позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 вересня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 565.81 грн. скасувати та ухвалити в цій частині постанову, якою компенсувати Львівському міському комунальному підприємству «Старий Львів» за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України 565.81 грн. сплаченого судового збору.

В решті заочне рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 10.04.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк