ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2541/23 Справа № 201/3653/22 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Барильської А.П., Зайцевої С.А.

за участю секретаря Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 - адвоката Бурлаченко Сергія Юрійовичана рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до її повноліття, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 20 червня 2022 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до її повноліття, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач у своєму позові посилався на те, що 18 грудня 2015 року між ним, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 був укладений шлюб, від цього шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Сімейні стосунки не склалися, сім`я розпалась, стало питання про розлучення і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2020 року шлюб між сторонами розірваний.

Відповідачка звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивача аліментів на утримання їх дитини.

15 червня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська був виданий судовий наказ щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 28 квітня 2020 року. Підставою видачи судового наказу було те, що дитина мешкає разом з матір`ю, що підтверджувалося актом про спільне проживання від 16 квітня 2020 року, згідно якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Після цього, відповідач звернулася з заявою про примусове виконання до виконавчої служби та 20 січня 2021 року державним виконавцем Соборного ВДВС у м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 64203289 за судовим наказом щодо стягнення аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 28 квітня 2020 року. Таким чином, зазначений судовий наказ на теперішній час перебуває на виконанні у виконавчій службі, у зв`язку з чим і проводиться примусове стягнення.

Однак, після видачі судового наказу та пред`явлення його до виконання змінилися обставини, що передували його видачі. Так, починаючи з липня 2021 року дитина проживає разом із батьком, що підтверджується актом про проживання (не проживання), складений Головою ОСББ «Оберіг 27», відповідно до якого зазначено, що акт складено з метою встановлення факту проживання дитини ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_2 ; також, іншим актом про фактичне місце проживання, складений Головою ОСББ «Оберіг 27» від 20 квітня 2022 року, відповідно до якого зазначено, що починаючи з 22 липня 2021 року ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 разом із батьком ОСОБА_2 ..

Відповідач, мати дитини, проживає окремо та в іншому місті, кошти на утримання дитини не надає, не виконує свого батьківського обов`язку по утриманню дитини, хоча має для цього можливість. Таким чином, відповідач дитину не утримує, витрати на її утримання не несе, кошти, які отримує від сплати аліментів витрачає на себе, натомість батько, позивач по справі самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток дитини, оскільки дитина мешкає з ним.

З огляду на презумпцію рівності прав та обов`язків батьків, що також додатково підтверджується нормою СК України, яка передбачає, що на дитину відповідного віку не може стягуватись менше ніж 50% прожиткового мінімуму, тобто забезпечення ще 50% прожиткового мінімуму законодавець покладає на другого за батьків, рішення стягнення з позивача аліментів на користь відповідача, ставить позивача у нерівне становище, оскільки вказані кошти він має витрачати на користь дитини, а решту витрат має нести відповідач, чим буде досягнуто справедливий розподіл обов`язків батьків. У зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду саме з позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, як себе так і своєї дитини.

Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини: відповідач проживає окремо та в іншому місті, кошти на утримання дитини не надає, не виконує свого батьківського обов`язку по утриманню дитини, хоча має для цього можливість, а також не цікавиться її успіхами, здоров`ям, життям та не приймає участь у вихованні дитини, як матеріальному так і духовному.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Так, як позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , то даний спір відноситься за територіальною юрисдикцією до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Крім того, відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що теж спір підлягає розгляду за територіальною юрисдикцією до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Отже, просив припинити, з моменту подання позовної заяви до суду, а саме з 20 червня 2022 року, стягнення з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 28 квітня 2020 року за судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2020 року у справі № 201/3895/20, провадження 2-н/201/111/2020; відкликати з Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) судовий наказ № 201/3895/20 виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 28 квітня 2020 року та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви, а саме 20 червня 2022 року, задовольнивши позов в повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до її повноліття задоволені.

Припинено з 20 червня 2022 року стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 28 квітня 2020 року за судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2020 року у справі № 201/3895/20, провадження 2-н/201/111/2020.

Відкликано з Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) судовий наказ № 201/3895/20 виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська щодо стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 28 квітня 2020 року.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 20 червня 2022 року.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 2 977 грн. 20 коп..

Не погодившись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Бурлаченко С.Ю. посилаючись норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що18 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб видане 18 грудня 2015 року Соборним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1200.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданим 01 серпня 2017 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1256.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2020 року шлюб між сторонами розірваний.

15 червня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська був виданий судовий наказ щодо стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 28 квітня 2020 року.

Підставою видачи судового наказу було те, що дитина мешкає разом з матір`ю, що підтверджувалося актом про спільне проживання від 16 квітня 2020 року, згідно якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Після чого, відповідач звернулася з заявою про примусове виконання до виконавчої служби та 20 січня 2021 року державним виконавцем Соборного ВДВС у м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 64203289 за судовим наказом щодо стягнення аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 28 квітня 2020 року. Таким чином, зазначений судовий наказ на теперішній час перебуває на виконанні у виконавчій службі, у зв`язку з чим і проводиться примусове стягнення.

Однак, після видачі судового наказу змінилися обставини, що передували його видачі.

Так, починаючи з липня 2021 року дитина проживає разом із батьком, що підтверджується актом про проживання (не проживання), складений Головою ОСББ «Оберіг 27», відповідно до якого зазначено, що акт складено з метою встановлення факту проживання дитини ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_2 . Також, іншим актом про фактичне місце проживання, складений Головою ОСББ «Оберіг 27» від 20 квітня 2022 року, відповідно до якого зазначено, що починаючи з 22 липня 2021 року ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 разом із батьком ОСОБА_2 .

Крім цього, відповідно до характеристики від 20 квітня 2022 року, наданої директором КЗДОДНЗ №144 ОСОБА_4 , вбачається, що дитина ОСОБА_3 починаючи з вересня 2020 року відвідує дитячий садок з ясельної групи. В молодшій групі вихованням дитини займалася мати та інколи, у зв`язку з відрядженням матері бабуся та няня. Однак, починаючи з літа 2021 року мати залишила дитину на батька, який в свою чергу і до теперішнього часу займається вихованням дитини. Батько в повному обсязі сплачує необхідні внески за садок, цікавиться дитиною, вчасно забирає її, дитина ходить доглянута та завжди охайна.

Натомість, відповідач, мати дитини, проживає окремо, та в іншому місті, кошти на утримання дитини не надає, не виконує свого батьківського обов`язку по утриманню дитини, хоча має для цього можливість. Таким чином, відповідач дитину не утримує, витрати на її утримання не несе, кошти, які отримує від сплати аліментів витрачає на себе, натомість батько, позивач по справі самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток дитини, оскільки дитина мешкає з ним.

31 січня 2022 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття.

Однак, ухвалою суду від 11 лютого 2022 року було відмовлено у видачі судового наказу з посиланням на те, що заява не містить посилання, що за раніше виданим судовим наказом від 15 червня 2020 року стягнення зупинене або припинено.

Після чого, 26 квітня 2022 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з заявою, про визнати судовий наказ №201/3895/20 виданий 15 червня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 28 квітня 2020 року таким, що не підлягає виконанню.

Однак, ухвалою суду від 15 травня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви, з посиланням на те, що проживання дитини разом з батьком не є підставою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в розумінні ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, оскільки не є ні матеріально-правовою обставиною, а саме- зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, ні процесуально-правовою обставиною, яка б свідчила про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання).

У зв`язку з вищенаведеним суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Однак, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 28 вересня 2022 року по справі № 686/18140/21, дійшов такого висновку: «припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача».

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджується поясненнями ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_2 батько дитини, самовільно змінив місце проживання сина та порушив її право як матері на участь у вихованні сина, та особистому спілкуванні з ним. Крім того, з початком в Україні активних бойових дій та введення військового стану дитина - ОСОБА_3 разом із бабусею- матір`ю позивача виїхав до Швеції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивач не довів тієї обставини, що дитина - ОСОБА_3 перебуває виключно на його утримання, вимоги про визначення місця проживання малолітнього сина з батьком не заявляв, та не довів суду належними та допустимими доказами, що між ним та матір`ю дитини, на користь якої стягуються аліменти, виникли обставини, які зумовлюють припинення сплати аліментів в розумінні ч. 4 ст. 273 ЦПК України.

Відповідно до вимог п.2,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бурлаченко Сергія Юрійовичапідлягає задоволенню, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2022 року скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бурлаченко Сергія Юрійовича - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до її повноліття відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 4465, 80 (чотири тисячі чотириста шістдесят п`ять гривень 80 копійок) грн за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: А.П. Барильська

С.А. Зайцева