Номер провадження: 22-ц/813/4981/23
Справа № 521/1372/23
Головуючий у першій інстанції Громік Д.Д.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Кострицького В.В.. (суддя-доповідач),

суддів - Лозко Ю.П., Коновалова В.А.

за участю секретаря Сінько А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Малиновського районного суду Одеської області від 01 лютого 2023 року, ухвалену під головуванням судді Громіка Д.Д.., в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАПРОМ» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рух справи в суді першої інстанції

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАПРОМ» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.01.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАПРОМ» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди було залишено без руху. Підставою для залишення заяви без руху було те, що позивачем не було сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру на загальну суму 2147,20 гривень та судовий збір за позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 7500 грн. 00 коп.

23 січня 2023 року позивач надав до суду уточнену позовну заяву з однією вимогою немайнового характеру та з вимогою про відшкодування моральної шкоди, однак до позовної заяви квитанції про сплату судового збору додано не було. Також, до вищевказаної заяви позивачем додано клопотання про звільнення його від сплати судового збору, посилаючись на п.п. 12, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та п. 2а, 2г ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Ухвалою Малиновського районного суду Одеської області від 01 лютого 2023року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАПРОМ» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - визнано неподаною та повернуто позивачеві. Роз`яснено позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвалу мотивовано тим, що позивачу потрібно було сплатити судовий збір окремо за вимогу немайнового характеру у розмірі 1073 грн. 60 коп. та окремо за вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 7500 грн. 00 коп..

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду від 01 лютого 2023 року, зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «ЮАПРОМ» відмінити розсилку повідомлень, які його не стосуються на його електронну пошту «» та зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «ЮАПРОМ» відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок .

В обґрунтування скарги скаржник послався на те, що 20 січня 2023 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса, суддею Громіком Д.Д. у справі №521/1372/23 залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ЮАПРОМ» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. Зазначену ухвалу скаржником було отримано засобами електронного зв`язку 20.01.2023 року. Недоліками зазначеної позовної заяви було зазначено, що позивач повинен сплатити судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. за кожну вимогу немайнового характеру на загальну суму 2147,20 гривень, та за позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 7500 грн. 00 коп.. та надати до суду оригінал квитанції про сплату судового збору. З метою усунення недоліків вказаних в Ухвалі Малиновського районного суду мною було змінено позовні вимоги, додатково було надано ЗАЯВУ про витребування доказів з ТОВ «ЮАПРОМ» та заяву про звільнення позивача від сплати судового збору .Звертав увагу апеляційного суду, що в порушення частини 1, статті 187 Цивільного процесуального Кодексу «Відкриття провадження у справі - 1. За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.», на думку скаржника суддя не вжив жодних заходів, адже станом на 02.02.2023 року позивачем було надано клопотання/заяву про стан розгляду справи за позовом ОСОБА_1 .. Подання даного клопотання/заяви 02.02.2023 року (була зареєстрована на платформі електронного суду 03.02.2023 року) свідчить про те, що 01.02.2023 року в системі особистого кабінету Електронного суду, даної ухвали не було, що і стало підставою до звернення до суду із клопотанням/заявою щодо стану справ. У зв`язку із зазначеним, вважає ухвалу Малиновського районного суду м. Одеса від 01 лютого 2023 року у справі №521/1372/23, прийнятою суддею Громіком Д.Д., такою, що суперечить законодавству та порушує права позивача. Також в доповнення є ряд інших причин, а саме: За захистом свої прав та інтересів, як громадянин України позивач звернувся до суду у зв`язку з категоричним ігноруванням його звернень представниками ТОВ «ЮАПРОМ» .В своїй позовній заяві мною було зазначено, що в розсилці листів, які мені не належать порушуються права та розповсюджуються особисті дані інших громадян України «Вважаю, що порушення керівництвом ТОВ «ЮАПРОМ» зазначеного мною законодавства дає право звернутись мені за захистом особистих прав, а також збереження особистої та конфіденційної інформації інших громадян України як на тепер, але і в подальшому.». - З огляду на зазначене, випливає, що ТОВ «ЮАПРОМ» порушує не лише мої права, а і інших громадян, що є доказом того, що сплату судового збору необхідно покласти на відповідача (порушника), а саме ТОВ «ЮАПРОМ». Уточнена позовна заява з усуненням недоліків містила вже одну вимогу немайнового характеру, що означало про те, що у разі «не звільнення» позивача від сплати судового збору, який позивач зменшив шляхом уточнення позовної заяви трансформувавши «зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «ЮАПРОМ» надати інформацію шляхом направлення офіційного листа на мою адресу про відсутність факту передачі моїх особистих даних стороннім (третім) особам.» в заяву про витребування доказів з ТОВ «ЮАПРОМ». Сплата судового збору за позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 7500 грн. 00 коп., є реально значною сумою і з огляду на те, що судова практика в Україні щодо призначення виплати моральної шкоди має значну проблематику, мною і було заявлено загальну заяву про покладення судових витрат на відповідача. Навіть з огляду на те, що суддя Громік Д.Д., юридично описав відмову мені у звільненні мене від сплати судового збору - звертаю увагу апеляційного суду, що якраз таки у відповідності до ЦПК України в заяві про звільнення позивача від судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», мною було зазначено: «На підставі Закону України «Про судовий збір», а саме: пункту 12, частини 1, статті 5 «Пільги щодо сплати судового збору і як можна бачити із Закону України «Про судовий збір» - немає жодного посилання на те, що скрутне становище повинно бути підтверджене доказами, а в статті 136 ЦПК України значиться порядок відстрочення (розстрочення) і звільнення від сплати судового збору, і зазначено, що суддя має право і міг відстрочити або розстрочити сплату судового збору з мене ОСОБА_1 , прийнявши відповідну ухвалу, але він, цього не зробив, пославшись на відсутність доказів. Також на думку скаржника, в порушення статті 354 ЦПК України, суддя Громік Д.Д., в резолютивній частині Ухвали від 01.02.2023 року, зазначив, «апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання повного тексту. Повний текст ухвали складено 01.02.2023 року.», не вказавши, що в даній справі позивач має інше право, а саме п`ятнадцять днів з моменту вручення йому відповідної ухвали суду, а таким днем хоч і не зовсім юридично вірно, але можна рахувати 08.02.2023 року, але ніяк не 01.02.2023 року.

Явка сторін в судове засідання

Сторони, будучі належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання 09 травня 2023 року не з`явились, що відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи у їх відсутність .

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 174 ЦПК України). Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

У ч.ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п?яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов?язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Судова колегія дослідивши матеріали справи встановила, що на виконання ухвали суду від 20.01.2023 року позивачем 23 січня 2023 року надано до суду уточнену позовну заяву з однією вимогою немайнового характеру та з вимогою про відшкодування моральної шкоди, однак до позовної заяви квитанції про сплату судового збору додано не було. Також 20.01.2023 позивачем додано клопотання про звільнення його від сплати судового збору, посилаючись на п.п. 12, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та п. 2а, 2г ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» .

В оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції досліджується питання стосовно заявленого клопотання про звільнення його від сплати судового збору, посилаючись на п.п. 12, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та п. 2а, 2г ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», але ж судом не вирішено питання остаточно в резолютивній частині оскаржуваної ухвали

Вирішуючи питання щодо звільнення від сплати судового збору, Верховний Суд у постанові від 01 грудня 2021 року у справі №513/1344/19 (провадження №61-10325св21) дійшов наступного правового висновку: «Як зазначає Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява №4451/70, § 36).

Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява №36760/06, § 230).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»), заява №28249/95, § 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»), заява № 26746/05, § 111).

За правилами частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Колегія суддів зазначає, що положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані.

Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №726/1921/16 (провадження №61-24908св18), а також у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №686/114/16-ц (провадження №61-16723св18), на яку посилався заявник у касаційній скарзі, та висновок у якій не було враховано судом апеляційної інстанції».

Звертаючись до суду із клопотанням про звільнення від сплати судового збору або відстрочення сплати, позивач зазначав, що є батьком багатодітної сім`ї. Проте, суд першої інстанції не розглянув це клопотання (а.с.14-17) у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства, чим допустив процесуальне порушення якє є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Аналізуючи зазначені норми права та правові висновки Верховного Суду, застосовуючи положення Європейської конвенції з прав людини, практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи обставини, викладені в позовній заяві, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, формально поставився до передбачених законом вимог, не дотримався принципів «рівності вихідних умов», та передчасно вирішив питання про повернення позовної заяви, що обмежує права позивача, перешкоджає йому у доступі до правосуддя та призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до пункту п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції на стадію відкриття провадження, під час якої необхідно вирішити клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції на стадію відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду Одеської області від 01 лютого 2023скасувати, направити справу до суду першої інстанції на стадію відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 травня 2023 року.

Головуючий: В.В. Кострицький

Судді: Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова