ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3970/23 Справа № 243/2190/22 Суддя у 1-й інстанції - Старовецький В. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.,

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області, Державна казначейська служба України,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2022 року, ухваленого суддею Старовецьким В.І. у м.Слов`янськ Донецької області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної казначейської служби України, про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є спадкоємицею після матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Донецьк, Донецької області на тимчасово окупованій території України.

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з недоотриманої за життя пенсії.

Зазначає, що з травня 1985 року її мати ОСОБА_2 отримувала пенсію за віком довічно. Мала статус учасника війни та мала право на пільги, встановленні законодавством України для ветеранів війни учасників війни.

З серпня 2015 вона перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.

В березні 2016 року виплату пенсії їй було призупинено на підставі списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб, по яких отримано інформацію про відсутність на підконтрольній території понад 60 днів.

Вказує на те, що, починаючи з 2010 року після перелому шийки стегна її матір, ОСОБА_2 , була прикута до ліжка та потребувала постійного догляду та медичної допомоги. Для цього в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , де вона була зареєстрована та мешкала з 2000 року, були створені всі умови для її комфортного існування як для людини з фізичними обмеженнями. Вважає, що своїми діями Головне управління ПФУ в Донецькій області фактично позбавило її матір, учасника війни, на 89 році життя єдиного доходу для існування, поставило під загрозу її здоров`я та життя, оскільки для поновлення пенсійних виплат представники Головного управління ПФУ в Донецькій області вимагали особистої присутності її матері без будь-яких альтернативних варіантів.

Враховуючи стан її здоров`я, вік, небезпеку та труднощі під час перетину лінії розмежування, виконання вимог Головного управління ПФУ в Донецькій області становило пряму загрозу її життю.

Починаючи з березня 2016 року позивач повністю взяла на себе забезпечення існування своєї матері, включаючи їжу, одяг, ліки та медичну допомогу. Вказує на те, що у зв`язку з воєнними діями в м.Донецьку Донецької області та окупацією цієї території, їй довелося припинити свою підприємницьку діяльність, тому єдиним доходом їхнього існування була лише її мінімальна пенсія. Зазначає, що більше п`яти років вона постійно шукала кошти для задоволення їхніх з мамою життєвих потреб, оплати комунальних послуг, придбання їжі, одягу, лікування. Постійно зверталась за гуманітарною допомогою до благодійних організацій, ОСОБА_3 , які виконували свої функції на тимчасово окупованій території. Це завдавало їй значних душевних страждань та відчуття приниження честі та людської гідності. Було вкрай важко забезпечувати гідний життєвий рівень та необхідний рівень медичної допомоги для її матері протягом такого довгого періоду. На додаток до цього на початку 2018 року у її матері було діагностовано онкологію, яка могла стати результатом нервового потрясіння та погіршення умов життя у зв`язку з припиненням їй виплати пенсії.

Після смерті матері вона звернулася до приватного нотаріуса Жерліциной О.В. для відкриття спадкової справи. Напередодні вона створила в особистому кабінеті на сайті Пенсійного фонду України звернення до Головного управління ПФУ в Донецькій області на отримання інформації стосовно суми недоотриманої пенсії та отримала формальну відповідь, яка не містила інформацію стосовно її звернення.

Вказує на те, що у відповіді Головне управління ПФУ в Донецькій області рекомендувало звернутися до будь-якого територіального органу ПФУ на надати заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера встановленого зразку разом з необхідними документами, передбаченими Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після цієї відповіді вона повторно рекомендованими листами відправила звернення на отримання інформації стосовно суми пенсії ОСОБА_2 , що належала їй і залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю.

У відповіді №2859-678/С-15/8-0500/22 від 03.02.2022 Головне управління ПФУ в Донецькій області зазначило, що частиною 1 статті 46 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Та розмір недоотриманої пенсії розраховується за період відповідно до ч.1 ст.46 цього Закону, де датою звернення за отриманням пенсії є день звернення спадкоємця з усіма необхідними документами.

Позивач вважає, що відповідач діяв всупереч вимогам чинного законодавства, тому просила суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, яка полягає у невиплаті пенсії її матері ОСОБА_2 , починаючи з березня 2016 року. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області здійснити виплату, ОСОБА_1 , суми пенсії в повному обсязі, що належала ОСОБА_2 , і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю за період з березня 2016 року по місяць смерті включно без обмеження строком. Стягнути з держави шляхом безспірного списання коштів на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, суму в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного судлу Донецької області від 02 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задоволені частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01 березня 2016 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області здійснити виплату ОСОБА_1 суми пенсії в повному обсязі, що належала ОСОБА_2 і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01 березня 2016 року по 17 серпня 2021 року.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , завдану моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.) шляхом списання коштів державного бюджету з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області, будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права на підставі одностороннього та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати, провадження по справі закрити.

При цьому, скаржник, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 14 листопада 2018 року, у справі №757/70264/17-ц, від 05 червня 2019 року, у справі №686/23445/17, від 26 травня 2021 року, у справі №219/4071, вказує на те, що спір у даній справі повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства та оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача, поданий до суду апеляційної інстанції 24.03.2023 та 27.03.2023 позивачем ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» колегія суддів не бере до уваги, оскільки його подано з порушенням норм ч.4 ст.360 ЦПК України, без надання доказів надіслання копії відзиву іншій стороні по справі.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Померла ОСОБА_2 є матір`ю позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №67728181 від 10 грудня 2021 року була зареєстрована спадкова справа після смерті ОСОБА_2 .

Матеріалами справи встановлено, що 09.12.2021 ОСОБА_1 створила в особистому кабінеті на сайті Пенсійного фонду України звернення до Головного управління ПФУ в Донецькій області на отримання інформації стосовно суми недоотриманої пенсії (№ ВЕБ-05001-Ф-С-21-111242, яке зареєстровано за вх. №21345/С-0500-21).

04.01.2022 вона отримала відповідь, стосовно свого звернення (№96-21345/С-15/8-0500/22 від 04.01.2022).

У вказаній відповіді Головне управління ПФУ в Донецькій області рекомендувало звернутися до будь-якого територіального органу ПФУ на надати заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера встановленого зразку разом з необхідними документами, передбаченими Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 за №566/11846.

ОСОБА_1 повторно рекомендованими листами відправила звернення на отримання інформації щодо суми пенсії ОСОБА_2 , що належала їй і залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю, а саме 08.01.2022 до Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області (№ відправлення 921); 11.01.2022 до Пенсійного фонду України (№ відправлення 850).

04.02.2022 на електрону пошту позивач отримала відповідь від Головного управління ПФУ в Донецькій області (№2859-678/С-15/8-0500/22 від 03.02.2022), яка також не містила інформацію стосовно суми недоотриманої пенсії.

У відповіді Головного управління ПФУ в Донецькій області №96-21345/С-15/8-0500/22 від 04.01.2022 зазначено, що «на теперішній час відсутня технічна можливість подання заяви про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера встановленого зразку засобами вебпорталу з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно Постанови № 13-1».

У відповідях Головного управління ПФУ в Донецькій області за №96-21345/С-15/8-0500/22 від 04.01.2022 та №2859-678/ С-15/8-0500/22 від 03.02.2022 йдеться про те, що можливість виплати врегульовано ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але суттєва інформація про те, що члени сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, не зазначена.

У відповіді Головного управління ПФУ в Донецькій області №2859-678/С-15/8-0500/22 від 03.02.2022 Головне управління ПФУ в Донецькій області зазначило, що частиною 1 статті 46 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Та розмір недоотриманої пенсії розраховується за період відповідно до ч.1 ст.46 цього Закону, де датою звернення за отриманням пенсії є день звернення спадкоємця з усіма необхідними документами.

З доданих доказів, вбачається, що ОСОБА_1 14.02.2022 повторно створила заяву на виплату недоотриманої пенсії в особистому кабінеті на сайті Пенсійного фонду України (номер звернення 1699 від 14.02.2022), яке була прийнято до розгляду Управлінням ПФУ в м.Краматорську Донецької області. Але станом на 16.02.2022 ця заява була перенаправлена до Костянтинівського об`єднаного управління ПФУ та їй було надано статус «Помилковий».

Відповідно до службової записки, наданої Головним Пенсійним фондом України в Донецькій області, на виконання ухвали суду, за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )? ?перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією в м.Краматорськ (далі-Головне управління) та отримувала пенсію в разі втрати годувальника, призначену відповідно до Закону №1058. Виплата пенсії за життя ОСОБА_2 проведена по березень 2016 року. За життя ОСОБА_2 особисто за поновленням виплати пенсії не зверталась. Пенсійна справа знята з обліку з 01.09.2021 у зв`язку зі смертю пенсіонерки 17.08.2021. У січні 2022 року на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Жерліциної Олени Володимирівни Головним управлінням надана довідка про суму недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , в розмірі 283709,10 грн. за період з 28.12.2018 по 31.08.2021 з урахуванням вимог статті 46 Закону №1058. Звернення спадкоємців за виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 на даний час не надходило. Інформацію щодо суми не виплаченої пенсії ОСОБА_2 , за період з 01.03.2016 по 31.08.2021 року було розраховано з урахуванням вимог статті 46 Закону №1058, однак пенсійні кошти за період з 01.04.2016 року по 27.12.2018 року ОСОБА_2 не нараховувались.

В судовому засіданні встановлено, що загальна сума пенсії померлої ОСОБА_2 за період з 28.12.2018 по 31.08.2021 складає 283 709,10 грн., пенсійні кошти за період з 01.04.2016 року по 27.12.2018 року ОСОБА_2 не нараховувались та не виплачувались.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області здійснити виплату ОСОБА_1 , суми пенсії в повному обсязі, що належала ОСОБА_2 , і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01 березня 2016 року по місяць смерті включно без обмеження строком, виходив з того, що право на такі пенсійні виплати у спадкодавця зберігається і відповідно до статті 1227 ЦК України, ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємиця ОСОБА_1 має право на отримання пенсійних виплат у порядку спадкування за законом.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з держави України в особі Державної казначейської служби України моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що органами ПФУ не нараховувалися та не виплачувалися пенсійні кошти ОСОБА_2 , які за законом їй мали бути надані, її дочка ОСОБА_1 неодноразово зверталася до органів ПФУ із запитами про нарахування коштів ОСОБА_2 , які належали їй, як спадкоємиці за законом та були основним джерелом існування, однак внаслідок тривалої бездіяльності відповідача, належні позивачу суми недоотриманої пенсії померлої матері так і не були отримані позивачем, тому остання має право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має також особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У позові ОСОБА_1 просила суд визнати бездіяльність відповідача, яка полягала у невиплаті пенсії її померлій матері ОСОБА_2 , починаючи з березня 2016 року та зобов`язати відповідача здійснити виплату суми пенсії в повному обсязі, що належала її матері і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з березня 2016 року по місяць смерті матері включно без обмежень та стягнути на її користь, завдану протиправною бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., у тому числі й на підставі положень статті 1173 ЦК України, якими передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (стаття 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду України.

Кошти Пенсійного фонду України відповідно до статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійному фонду України. Управління Пенсійного фонду України підпорядковуються Пенсійного фонду України та безпосередньо відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України.

Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 згаданого Положення управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

ОСОБА_1 заявила вимоги, які є по суті вимогами про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії по нарахуванню і виплаті суми пенсії її матері ОСОБА_2 за період з березня 2016 року по місяць смерті матері серпень 2021 на які вона має право в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Відповідачем за цими вимогами є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто орган, уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії матері позивача ОСОБА_2 .

Ураховуючи те, що між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу не нарахування та не виплати пенсії померлій матері позивача ОСОБА_2 у період з березня 2016 року по серпень 2021 року включно.

Спір стосовно не нарахованої та недоотриманої суми пенсії померлого спадкодавця є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства (стаття 19 КАС України).

Висновки про необхідність розгляду зазначеної категорії справ у порядку адміністративного судочинства викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі №750/1668/17 (провадження № 14-599цс18), від 03 липня 2019 року в справі №750/1591/18-ц (провадження №14-261цс19), 04 березня 2020 року в справі №757/63985/16 (провадження №14-556цс19) та постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі № 757/61718/17-ц (провадження №61-15930св19), від 12 грудня 2019 року в справі №263/10219/19 (провадження №61-18591св19), від 23 вересня 2020 року в справі № 638/16516/17 (провадження № 61-22698св19).

Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 -22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції помилково розглянув позовну заяву ОСОБА_1 за правилами цивільного судочинства, оскільки зазначений спір належить до адміністративної юрисдикції у межах справи про оскарження рішення (дій/бездіяльності) Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, у зв`язку із чим провадження у справі потрібно закрити.

Оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, відповідно до статті 377 ЦПК України судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року в справі №750/3192/14 (провадження №14-439цс19) вказано, що «зміни до ЦПК України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон №460-IX), пов`язані не лише з розглядом апеляційних та касаційних скарг, який відповідно до частини четвертої статті 258 ЦПК України завершується прийняттям постанови. Закон №460-IX вніс зміни до порядку повернення справ після закінчення апеляційного та касаційного розгляду.

Так, згідно з пунктом 8 Закону №460-IX абзац перший частини першої статті 256 ЦПК України викладений у такій редакції: «Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі».

Отже, закінчивши апеляційний розгляд і закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, з 08 лютого 2020 року суд апеляційної інстанції має роз`яснити позивачу про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання нею відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства».

Оскільки колегія суддів вирішила на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, то суд апеляційної інстанції, відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України (у редакції Закону №460-IX) роз`яснює позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови вона може звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 255, 256, 377, 381, 382, 384 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити.

Рішення Слав`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за її позовом віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2023 року.

Головуючий:

Судді: