Справа № 463/354/23
Провадження № 2/346/949/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : судді Васильковського В.В.,

за участю секретаря Максим`юк М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позицій сторін.

19.01.2023 року ОСОБА_1 звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що вона, ОСОБА_1 між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилася, донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з Відповідачем не склалося, рішенням про розірвання шлюбу суду від 01.07.2021, шлюб - розірвано, з того часу Відповідач не бачив дитину ні разу. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами , станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, на виконує, на бара педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. Тому просить суд позбавити відповідача, батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати покласти на Відповідача.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався.

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 12.04.2023 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м.Львова по справі №463/2634/21 від 01.07.2021 року (а.с. 6-7).

Відповідно до копій свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , являється матір`ю неповнолітньої: ОСОБА_1 , громадянка України, де батьком зазначено: ОСОБА_2 , Громадянин України наведене стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 8).

Згідно до листа служби у справах дітей Коломийської міської ради № 167/12-28/03 від 11.05.2023 р. відповідно до якого працівники служби у справах дітей не зможуть належним чином вивчити дане питання на подати до Коломийського міськрайонного суду обґрунтований висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.62-63).

Згідно до копії акту обстеження умов проживання від 11.05.2023р. про обстеження умов проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 надано наступні висновки: На час обстеження за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_2 , не проживає зі слів сусідів. ОСОБА_2 в даній квартирі не проживає, живе у місті Львів. (а.с. 64-65).

ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 2 статті 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України).

У відповідності з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він в т.ч. ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

V.Оцінка суду

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до абз. 2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Суд вважає недоведеною належними та допустимими доказами обставину, що відповідач на час звернення до суду із позовом ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Також суд дійшов висновку, що не доведено факт того, що змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо.

Таким чином, позивачка не довела належними та допустимим доказами ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування батьківськими обов`язками, і позбавлення відповідача батьківських прав є передчасним та таким, що суперечить інтересам дитини та є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Отже, суд, враховуючи інтереси дитини, вважає за необхідне не позбавляти відповідача батьківських прав.

Разом з тим, статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначена відповідальність батьків за розвиток дитини, а саме:

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини як особистості.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки та особи, які їх замінюють, зобов`язані:

постійно дбати про фізичне здоров`я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей;

поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної і рідної мови, сім`ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв;

виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни;

сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу;

виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини.

Держава надає батькам і особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків, захищає права сім`ї.

Тому суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання неповнолітньої дитини.

У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивачка не позбавлена права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.

На підставі наведенного, керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , про позбавлення батьківських прав- відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Коломийської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського Апеляційного суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Васильковський В. В.