Справа № 583/802/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Логвиненко Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа: орган опіки та піклування виконавчий комітет Охтирської міської ради Сумської області

про зміну місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

24.10.2022 року позивач звернувся до суду з позовом про зміну місця проживання дитини, в якому просить змінити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке визначене рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.05.2021 р. по справі № 583/3947/20 разом із матір`ю ОСОБА_2 , та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.05.2021 р. по справі № 583/3947/20 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 . З 24.02. 2022 р. з початком широкомасштабної війни України проти Росії позивач, Вадим та відповідачка проживали в будинку позивача за адресою: АДРЕСА_1 , потім у зв`язку з активними бойовими діями виїхали в м. Івано-Франківськ та в середині травня повернулися до м. Охтирка. 06.09.2022 р. після сварки, яка виникла між ним (позивачем) та відповідачкою з приводу поділу будинку позивача, на частину якого претендує відповідачка, ОСОБА_2 , залишивши сина з позивачем, поїхала з будинку та забрала з собою всі речі сина. Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з того часу проживає разом з ним (позивачем) та бажає проживати разом з батьком. В будинку за адресою АДРЕСА_1 ним (позивачем) забезпечені належні умови проживання дитині: у дитини є окрема кімната, є місце для відпочинку та навчання, для занять тенісом та шахами. Вадим забезпечений всім необхідним. Вважає, що проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним (батьком), відповідатиме найкращим інтересам дитини.

14.12.2022 р. відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що від шлюбу з позивачам є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Починаючи з осені 2016 р. позивач почав проживати окремо, рішенням Охтирського міськрайонного суду від 07.03.2017 року їх шлюб було розірвано. Позивачем було ініційовано питання про відібрання у неї дитини, що змусило її подати зустрічний позов про визначення місця проживання дитини разом з нею. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 27.05.2021 р. визначено місце проживання сина з нею ( ОСОБА_2 ). Незважаючи на рішення суду, яке набрало законної сили, позивач не залишав спроб відібрати у неї сина. Із оголошенням військового стану та веденням на території Охтирської громади активних бойових дій стосунки з позивачем покращилися та деякий час вони проживали разом у спільному будинку за адресою АДРЕСА_1 та в подальшому евакуювалися до м. Івано-Франківськ. Рішення про переїзд до даного будинку, який обладнаний надійно укріпленим підвальним приміщенням, вона (відповідач) прийняла керуючись виключно інтересами сина з метою забезпечення його безпеки. Після завершення бойових дій на території міста Охтирка вони повернулися до міста та продовжили проживати в одному помешканні за адресою АДРЕСА_1 . За вказаний будинок вже досить тривалий час точаться судові спори з приводу визнання його спільною сумісною власністю подружжя та виділу відповідної частки. Після 24.02.2022 р. фактично було вирішено врегулювати даний спір в позасудовому порядку шляхом оформлення її ( ОСОБА_2 ) частки будинку на сина. За таких умов вона ( ОСОБА_2 ) 06.09.2022 р. запропонувала ОСОБА_1 розпочати документально оформлювати їх домовленість, однак позивач відповів категоричною відмовою та розпочав сварку. Як наслідок, він (позивач) замкнув сина в підвалі та не допускав її ( ОСОБА_2 ) до нього. Більше того, змусив її ( ОСОБА_2 ) покинути будинковолодіння. Тому вона ( ОСОБА_2 ) звернулася до поліції із заявою про викрадення сина та до Шишацького районного суду Полтавської області з позовною заявою про відібрання сина. Позивач всупереч рішенню суду, яке набрало законної сили, примусово змінив місце проживання їхнього сина та позбавив її (відповідачку) можливості спілкуватись з сином. При цьому позивач вдається до маніпуляцій на тему війни та небезпеки, та користуючись вразливим психологічним станом сина, обумовленим наслідками війни, позивач здійснює на нього вплив з метою налаштування проти неї (відповідачки).

Зазначає, що з моменту припинення шлюбних відносин син залишився проживати разом з нею ( ОСОБА_2 ) та перебував на її утриманні. Позивач в повній мірі погодився з таким порядок речей та досить тривалий час не висловлював бажання його змінити. Весь час вона ( ОСОБА_2 ) забезпечувала сина в більшій мірі самостійно, так як позивач обмежувався лише сплатою аліментів, які досить тривалий час не сплачував. Вона ( ОСОБА_2 ) працює бухгалтером більше 20 років, має постійний дохід та може самостійно забезпечувати сина всім необхідним для нормального та гармонійного розвитку. При цьому позивач є само зайнятою особою та має мінливий дохід. Дана обставина свідчить про неможливість належно та систематично забезпечувати повсякденні потреби сина. Вона ж ( ОСОБА_2 ) піклується про сина, опікується його вихованням, здоров`ям, інтересами, про що свідчить те, що син відвідував ряд гуртків: музична школа, секція шахів, додатково бере участь в уроках англійської мови. Син має особливі заслуги в шахах, постійно їздив на турніри, де показував чудові результати. З моменту незаконного утримання сина позивачем ОСОБА_4 жодного разу не був присутнім ні на якому шаховому турнірі, припинив заняття з шахів, карате, англійської мови. Між нею (відповідачкою) та сином склалися теплі, гармонійні відносини, приймаючи будь-які рішення стосовно сина, вона ( ОСОБА_2 ) завжди виходить з інтересів та бажань сина. Вона ( ОСОБА_2 ) має всі засоби та можливості для забезпечення свого сина матеріальними і не матеріальними цінностями. Звертає увагу на те, що позивач є військовозобов`язаним чоловіком і йому на даний час вручено повістки про призов до лав Збройних сил, і він в будь-який час може бути відправлений захищати України у складі Збройних сил. За таких умов вважає, що позивачем не наведено жодних належних та допустимих доказів, які б зумовлювали можливість зміни місця проживання сина на проживання з позивачем, тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити (т. № 1 а.с. 58-61).

13.01.2023 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що відповідачка протягом 5 років перешкоджала його спілкуванню з сином, не виконуючи рішення суду щодо встановленого порядку спілкування з дитиною, за що неодноразово притягувалася до відповідальності та рішенням суду з неї стягнено моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Він ( ОСОБА_1 ) ні примусово, ні будь-яким іншим чином не змінював місце проживання ОСОБА_4 та не перешкоджав відповідачці спілкуватися з сином. Щодо відвідування сином гуртків зазначає, що музичну школу син перестав відвідувати з того часу, коли ще жив з відповідачкою. З початком війни син перестав займатися карате через бойові дії, а після відновлення занять з 01.09.2022 р. не захотів відвідувати заняття, так як боявся, що відповідачка насильно забере його. Займатися шахами їх син не припиняв, на даний час син займається шахами з індивідуальним тренером та має потужний комп`ютер саме для занять шахами. Про зростання рівня майстерності сина в шахах свідчить підвищення його рейтингу: у вересні 2022 року він був 1805 балів, а 11.01.2023 він досяг 1917 балів. Крім того, син займається настільним тенісом, він (позивач) придбав сину для занять професійний тенісний стіл та ракетки. Після подій 26 вересня, 30 жовтня та 08 грудня 2022 р., коли відповідачка намагалася насильно забрати сина, ОСОБА_4 став погано спати ночами, категорично не хоче залишатися сам вдома, боячись, що відповідачка забере його від батька. В період з 06.09.2022 р. відповідачка не надала жодної копійки на утримання сина, а продовжує отримувати аліменти на його утримання, які стягуються з нього ( ОСОБА_1 ) (т. № 1 а.с. 108-114).

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково позивач пояснив, що ним створені всі належні умови для проживання сина. Крім того, син бажає проживати саме з ним. Зазначив, що батьки мають рівні права щодо дитини, але у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини. Вважає, що проживання сина разом з ним (батьком), відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, додатково відповідачка зазначила, що позивач ухиляється від виконання двох рішень суду, не повертає їй дитину, перешкоджає їй спілкуватись з дитиною, вже 8 місяців вона не бачить дитини. Коли дитина проживала разом з нею, то відвідувала безліч гуртків, спілкувалась з рідними, їздила за кордон, на спортивні змагання. На даний час позивач ізолював дитину, син не відвідує змагань з шахів, не спілкується з однолітками, дитина перебуває у тяжкому стресовому стані. Думка дитини щодо бажання проживати з батьком висловлена під впливом позивача та не відповідає інтересам дитини.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради Гончар С.М. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування № 01-12/280 від 14.02.2023 р. та зазначила, що батьки мають можливість забезпечити належні умови проживання дитині та його гармонійний розвиток і виховання, здатні піклуватися про сина, спроможні кожен виконувати свої батьківські обов`язки з виховання та догляду за дитиною.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що сторони 05.02.2011 р. зареєстрували шлюб.

Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. № 1 а.с. 19).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.01.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю.

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.08.2017 по справі № 583/1310/17 (провадження № 2/583/691/17) задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , усунуто перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 шляхом систематичних зустрічей з дитиною: з 17 години суботи до 17 години неділі щотижня з ночівлею вдома у ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; під час осінніх, зимових та весняних канікул перші 3 доби кожних канікул з проживанням вдома у ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ; під час літніх канікул з 01 по 10 червня, з 01 по 10 липня, з 01 по 10 серпня щороку з проживанням вдома у ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 систематично не виконувала рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.08.2017 по справі № 583/1310/17, яким встановлено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , право позивача ОСОБА_1 на безперешкодне спілкування з дитиною на протязі тривалого часу відповідачкою порушувалося, що встановлено рішеннями Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.08.2018 року по справі №583/1184/18 (провадження №2/583/549/18), та від 12.05.2021 року по справі №583/4119/20 (провадження №2/583/110/21), якими з відповідачки ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану невиконанням рішення суду.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.05.2021 р. по справі №583/3947/20 (провадження №2/583/93/21) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради про відібрання та передачу дитини відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. № 1 а.с. 20-24).

Встановлено, що у зв`язку з оголошенням в Україні військового стану та веденням на території Охтирської громади активних бойових дій відповідачка з сином ОСОБА_4 з метою забезпечення безпеки сина переїхали в будинок до позивача за адресою: АДРЕСА_1 , де вони всі разом проживали деякий час та в подальшому евакуювалися до м. Івано-Франківськ. У травні 2022 року вони повернулися до міста та продовжили проживати в одному помешканні за адресою АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що між позивачем та відповідачкою тривають судові спори з приводу визнання будинку за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та виділу відповідної частки.

06.09.2022 р. після сварки, яка виникла у відповідачки з позивачем з приводу права власності на будинок по АДРЕСА_1 , малолітній ОСОБА_4 залишився проживати у спірному будинку по АДРЕСА_1 разом з батьком, а відповідачка повернулася до попереднього місця проживання.

Начальник служби у справах дітей ОСОБА_5 спільно з представниками Охтирського РВП ГУНП України в Сумській області була присутньою 06.09.2022 року під час з`ясування питання щодо місця проживання дитини, нею була проведена бесіда з малолітнім ОСОБА_6 , який висловив бажання проживати разом з батьком у його будинку, а мати щоб приходила кожного дня і вони могли з нею спілкуватися. Але ОСОБА_1 заперечував проти того, щоб мати ОСОБА_4 заходила до будинку.

27.09.2022 року були внесені відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №20000256 за ч.1 ст.382 КК України щодо невиконання ОСОБА_1 рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.05.2021 року, яким визначено місце проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

У вересні 2022 року відповідачка ОСОБА_2 зверталася до органу опіки та піклування з приводу виконання позивачем ОСОБА_1 рішення суду про визначення місця проживання дитини з нею. З метою перевірки викладених в заяві фактів було створено комісію з числа представників Служби у справах дітей, відділу соціальної підтримки сім`ї, дітей та молоді управління соціального захисту населення Охтирської міської ради, психолога, які провели обстеження умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , від 11.10.2022 р., яке було проведено на підставі заяви матері ОСОБА_2 , було оглянуто домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , де проживають ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 . Під час огляду встановлено, що дитина має окрему кімнату, де є диван для сну, стіл для занять, комп`ютер, забезпечена одягом та взуттям, всім необхідним для навчання та розвитку. Стосунки в батька з сином дружні. Вадим бажає проживати з батьком, але має бажання спілкуватися з матір`ю по телефону або з дотриманням дистанції (т. № 1 а.с. 29).

30.11.2022 року органом опіки та піклування повторно проведено обстеження умов проживання дитини, під час якого ОСОБА_4 знову зазначив, що бажає проживати з батьком в його будинку. Вадим також повідомив, що спілкується з мамою по телефону.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 05.04.2023 року по справі № 551/2149/22, що на момент розгляду даної справи не набрало законної сили, позов ОСОБА_2 в частині позовних вимог до ОСОБА_1 задоволено, відібрано у ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернуто його матері ОСОБА_2 .

Після постановлення рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 05.04.2023 року малолітній ОСОБА_7 залишається проживати разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

10.04.2023 року органом опіки та піклування на підставі заяви ОСОБА_2 проведено обстеження умов проживання дитини, під час якого встановлено, що житлові умови в будинку за адресою АДРЕСА_1 задовільні, у дитини є окрема кімната, є місце для сну, відпочинку та навчання, для занять тенісом, рукопашним боєм. ОСОБА_4 забезпечений всім необхідним: продуктами харчування, гарячою їжею, одягом, взуттям, технічними засобами, приладдям для онлайн навчання та занять шахами. Під час спілкування ОСОБА_4 стверджував, що він не бажає спілкуватись з матір`ю тому що боїться, що вона його «вкраде», та що він хоче проживати з батьком. Вийти та поспілкуватися з матір`ю відмовився.

Встановлено, що 14.03.2023 року за заявою ОСОБА_2 були внесені відомості в ЄРДР за №0000045 за ч.2 ст. 146 КК України по факту вчинення ОСОБА_1 незаконного утримання та позбавлення волі їх сина ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області № 01-12/280 від 14.02.2023 р. при рівних можливостях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 забезпечити належні умови проживання дитині та його гармонійний розвиток і виховання, орган опіки та піклування рекомендує суду прийняти рішення на підставі наданих сторонами доказів на власний розсуд (а.с. 164-167). У висновку зазначено, що органом опіки та піклування було проведено обстеження умов проживання дитини, проведені бесіди з батьками, батьки люблять дитину та здатні піклуватися про сина, спроможні кожен виконувати свої батьківські обов`язки з виховання та догляду за дитиною.

З висновку практичного психолога ОСОБА_8 за результатами проведення психологічної діагностики малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що у малолітнього ОСОБА_3 дуже тісний емоційний зв`язок з батьком, вони розуміють одне одного майже без слів, інтуїтивно добре налаштовані один до одного. Вадим має адекватну самооцінку, не схильний до навіювання, має раціональний тип мислення. Розвиток комунікативних, емоційно-вольових здібностей та критичного мислення значно вищі вікової норми. Вадим бажає жити з батьком, прихильність дитини однозначно виражена в бік батька. За стилем виховання батько добре підібрав баланс між прийняттям та вимогливістю, вміє в потрібний момент підбадьорити та мотивувати сина, а в інший дозволити бути ще дитиною, з усіма спектрами почуттів та помилок. Натомість мама неодноразово проявляла до сина психологічне насилля, маніпулювала та критикувала, постійно всім невдоволена та спілкується з сином через претензії. ОСОБА_4 сам не бажає жити і бачитись наодинці з мамою через її агресивну поведінку та погрози його забрати назавжди від батька. Від дій та поведінки мами у ОСОБА_3 відбувся і продовжує накопичуватись психотравматичний тривожний розлад. У ОСОБА_4 дуже близькі стосунки зі старшим звідним братом ОСОБА_9 від батькового першого шлюбу, з яким вони часто спілкуються. Натомість бабуся зі сторони мами ОСОБА_10 в переписці і усній формі називає Вадима «гавнюком» та пророкує йому страшне життя та розплату за те, що він не хоче спілкуватись з мамою, при цьому говорить про ОСОБА_1 лише в зневажливій та принизливій формі. На час обстеження у ОСОБА_3 наявний невроз та фобічний тривожний розлад, як наслідок переслідування та погрози забрати від батька назавжди, які він чув від ОСОБА_2 . Від початку ОСОБА_4 міг хотіти залишитись жити з батьком через небезпечну воєнну ситуацію і наявність у батька надійного житла, але прояви агресії та погрози матері на фоні турботи і підтримки батька підкріпили впевненість дитини, що з батьком йому буде краще.

Згідно характеристики ОСОБА_3 , учня 6-Б класу Охтирської ЗОШ І-ІІІ ступенів імені Б.Д.Антоненка-Давидовича від 03.03.2023 року ОСОБА_3 має високий рівень навчальних досягнень, зарекомендував себе здібним учнем, швидко охоплює суть матеріалу, легко відтворює, уміє порівнювати, узагальнювати, часто пропонує власні оригінальні рішення. На уроках завжди уважний, активний, виконує домашні завдання, навчальні заняття без поважної причини не пропускає. Має багато друзів, користується авторитетом серед однокласників.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди передусім повинні враховувати інтереси самої дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частина друга статті 160 СК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частинами четвертою - шостою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 303/3102/19 (провадження № 61-13918св20) зазначається, що «відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21), зроблено висновок, що «відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією».

Малолітній ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що він бажає проживати разом з батьком. Своє бажання пояснив тим, що після розлучення батьків він залишився проживати з мамою, але в ті дні, коли батько приходив щоб з ним спілкуватися, мама забирала його ( ОСОБА_4 ) та вони їхали в інше місто, що батькові було важко до них добратися, і він ( ОСОБА_4 ) не міг спілкуватися з батьком. Його ображає те, що мати говорить про батька різні погані речі. З батьком йому добре, батько турбується про нього, у всьому йому допомагає, з батьком вони проводять вільний час, багато спілкуються, їздять на тренування з настільного тенісу в м. Суми, він продовжує займатися шахами, у нього покращуються результати, йому подобається допомагати батьку у побутових справах. Його ображає те, що мама нехтує його бажанням жити з батьком. Після подій, які відбулися у вересні 2022 року, коли мама сказала батькові, що він його 10 років не побачить, він ( ОСОБА_4 ) вирішив залишитися жити з батьком. Він перестав спілкуватись з мамою, так як остання весь час повторює, що саме вона найголовніша в його житті, при цьому не звертає уваги на його думку. Він бажає, щоб мама перестала намагатися забрати його від батька.

Суд вважає, що висловлене малолітнім ОСОБА_6 бажання жити з батьком є його самостійним рішенням, яке сформоване ним на підставі власної оцінки ситуації, яка склалась. ОСОБА_4 пояснив, чому він бажає проживати саме з батьком, при цьому ОСОБА_4 вважає, що найголовніше в його житті він сам і саме про свою безпеку та розвиток він повинен піклуватися найбільше.

Своє небажання спілкуватися з матір`ю ОСОБА_4 пояснює тим, що він боїться, що мати його насильно забере від батька. Його засмучує те, що мати не хоче його почути, не бажає рахуватися з його думкою та прийнятим ним рішенням жити з батьком. Мати весь час говорить, що саме вона найголовніша в його житті, з чим він ( ОСОБА_4 ) не погоджується та вважає, що саме він ( ОСОБА_4 ) головний у своєму житті.

Про своє бажання жити з батьком ОСОБА_4 постійно заявляв і під час обстеження умов проживання представниками Служби у справах дітей, і під час інтерв`ю телеканалу «Суми Суспільне», і у своїх письмовий зверненнях до суду, та зазначив про це в судовому засіданні.

Доводи відповідачки ОСОБА_2 про те, що думка дитині навіяна позивачем, який вдається до маніпуляцій на тему війни та небезпеки, та, користуючись вразливим психологічним станом сина, обумовленим наслідками війни, здійснює на нього вплив з метою налаштування проти неї (відповідачки), - суд не бере до уваги з наступних підстав.

ОСОБА_11 на даний час 11 років, у липні 2023 року йому виповниться 12 років. Відповідно до характеристики Охтирської ЗОШ І-ІІІ ступенів імені Б.Д. ОСОБА_12 має високий рівень навчальних досягнень, уміє порівнювати, узагальнювати, уміє аналізувати інформацію. Відповідно до психологічної характеристики ОСОБА_7 має адекватну самооцінку, не схильний до навіювання, має раціональний тип мислення, розвиток його комунікативних, емоційно-вольових здібностей та критичного мислення значно вищі вікової норми.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що малолітній ОСОБА_7 має достатній рівень розуміння, висловлене ним бажання жити з батьком це його власна думка, цілком усвідомлена і мотивована, висловлена без впливу з боку будь-яких зовнішніх факторів.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 223/306/20 (провадження № 61-9005св21), від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 зазначено, що «міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19 (провадження № 61-19210св20).

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17).

При вирішенні спору суд враховує, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, враховано ставлення обох батьків до виконання батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я, турботу та піклування про неї, а також наявність у батьків роботи, заробітку, забезпеченості житлом та інші соціальні фактори, які свідчать про їхнє ставлення до утримання і виховання дитини, наміри і можливості виховувати малолітню дитину як повноцінного члена громадянського суспільства. При цьому суд виходить із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дитини.

Визначаючи місце проживання дитини, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, тому, що і батьком, і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дитини, обоє з батьків приділяють увагу, підтримку та люблять сина, суд, беручи до уваги вік дитини, більшу прихильність дитини до батька та бажання проживати разом з батьком, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, дійшов висновку про зміну місця проживання дитини та визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 .

Суд вважає, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, який піклується про нього, відповідатиме найкращим інтересам дитини.

При цьому суд бере до уваги, що дитина, проживаючи з батьком, залишилася у звичному для неї середовищі, продовжує жити в тому ж місті, навчатися в тій же школі, в якій навчалася, спілкуватися зі своїми однокласниками. Батько піклується про фізичне та духовне виховання сина, ОСОБА_7 продовжує займатись шахами, рівень його майстерності зростає, крім того, ОСОБА_4 займається настільним тенісом, позивач придбав сину для занять професійний тенісний стіл та ракетки, що підтверджується наявними у справі фотознімками, скриншотами з сайту (а.с. 238 т. 1, а.с. 99 т. 2).

Батько цікавиться навчанням сина та його поведінкою, постійно спілкується з класним керівником та вчителями-предметниками щодо успішності ОСОБА_4 , співпрацює з практичним психологом з питань створення сприятливих умов для збереження психологічного здоров`я сина, що підтверджується інформацією Охтирської ЗОШ І-ІІІ ступенів імені Б.Д. ОСОБА_12 від 03.03.2023 р.

При цьому встановлено, що у будинку, в якому малолітній ОСОБА_7 проживає разом із батьком, створено усі належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини: у дитини є окрема кімната, є місце для сну, відпочинку та навчання, для занять тенісом, рукопашним боєм. ОСОБА_4 забезпечений всім необхідним: продуктами харчування, гарячою їжею, одягом, взуттям, технічними засобами, приладдям для онлайн навчання та заняття шахами, що підтверджується наявними у справі актами обстеження умов проживання. Крім того, суд враховує і безпекові питання, адже будинок обладнаний надійно укріпленим підвальним приміщенням.

Суд зауважує, що згідно з наявним у матеріалах справи висновком, який надала практичний психолог ОСОБА_8 від 09.03.2023 року, у малолітнього ОСОБА_3 дуже тісний емоційний зв`язок з батьком, ОСОБА_4 бажає жити з батьком, прихильність дитини однозначно виражена в бік батька.

ОСОБА_7 виявляє більшу прихильність до батька та у судовому засіданні висловив своє бажання залишитися проживати разом із батьком.

Матеріали справи не містять доказів про зловживання позивачем спиртними напоями або наркотичними засобами, чи доказів про аморальну поведінку позивача, які можуть зашкодити розвиткові дитини.

Твердження відповідачки про те, що позивач запер сина у підвалі та ізолював від спілкування, не відповідає дійсності, так як матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 успішно навчається в школі, заняття не пропускає, має відмінні оцінки, він продовжує займатись шахами, підвищуючи свій рівень, з ним займається тренер, крім того, ОСОБА_4 займається настільним тенісом і має все необхідне професійне обладнання, бере участь у змаганнях, брав участь у командній грі за Сумську область, в результаті команда вийшла в вищу лігу чемпіонату України.

Суд також враховує ту обставину, що під час проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю остання систематично перешкоджала позивачу ОСОБА_1 спілкуватись з сином та брати участь у його вихованні, що підтверджується рішеннями Охтирського міськрайонного суду Сумської області, і це негативно впливало на малолітнього ОСОБА_4 , який бажав спілкуватися з батьком.

Посилання відповідачки на те, що батько дитини неспроможний забезпечити належне утримання та виховання дитини, не можуть бути прийняті судом, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Посилання відповідачки про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю, є безпідставні.

У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

В контексті забезпечення права дитини на спілкування із матір`ю, а також права матері на виховання своєї дитини, суд зауважує, що ОСОБА_2 безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку свого сина, має право та обов`язок піклуватися про його здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким він буде проживати. Визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком не повинно негативно впливати на його взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків. Указане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/22963/21 (провадження № 61-12563св22).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 761/25544/19, зауважено, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

Суд наголошує, що батьки мають налагодити співпрацю з метою забезпечення належного контакту між кожним із них з дитиною. В разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Указане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 554/5428/21-ц (провадження № 61-9323 св 22).

Щодо вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судом встановлено, що позивачем під час розгляду справи понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 992,40 грн. (т. № 1 а.с. 17), витрати по залученню спеціаліста для проведення психологічної діагностики неповнолітнього та складання психологічного висновку про результати обстеження для надання суду в розмірі 4000,00 грн. (т. № 2 а.с. 54,55) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано договір про надання правничої допомоги від 17.10.2022 року, квитанцію від 17.10.2022 р. на суму 10000 грн., акт виконаних робіт від 23.10.2022 р., відповідно до яких ОСОБА_1 сплатив адвокату Бондар В.М. за консультацію та написання позовної заяви 10000,00 грн. (т. № 1 а.с. 31-34).

За приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Суд вважає завищеною оплату наданих послуг представником позивача - адвокатом Бондар В.М., оскільки дії, що вказані в акті виконаних робіт від 23.10.2022 р., враховуючи складність справи, не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи та значних витрат часу на виконання даних робіт адвокатом.

З урахуванням наведеного, критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., а також витрати на залучення спеціаліста в сумі 4000,00 грн.. та сплачений судовий збір в сумі в сумі 992,40 грн., а всього 6992,40 грн.

На підставі викладеного, ст. ст. 7, 19, 141, 160, 161, 171 СК України, ст. 29 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 78-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну місця проживання дитини задовольнити.

Змінити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке визначене рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.05.2021 року по справі №583/3947/20 (провадження №2/583/93/21), та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати по справі в сумі 6992,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 24.05.2023 р.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Н.Б. Плотникова