Провадження № 22-ц/802/470/23 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2021 року з відповідача ОСОБА_1 на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 23 квітня 2021 року та до досягнення дітьми повноліття.

Позивач зазначала, що аліменти відповідач сплачував невчасно, а тому вона згідно із ст. 196 СК України має право на стягнення з нього пені за прострочення їх сплати.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2021 року по жовтень 2022 року у розмірі 49 600 грн, а також понесені по справі судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з травня 2021 року по жовтень 2022 року у розмірі 43 560 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду змінити, зменшивши розмір пені за прострочення сплати аліментів до 13 400 грн, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подавала.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру пені за прострочення сплати аліментів та судового збору зміні, із залишенням в решті рішення суду без змін, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2021 року з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 23 квітня 2021 року та до досягнення дітьми повноліття.

Зазначене рішення суду набрало законної сили та знаходиться на примусовому виконанні у Другому ВДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ВП №69791167 (а.с.18).

Судом також встановлено, що під час звернення з позовом до суду позивач приховала той факт, що відповідач частину аліментів сплачував їй безпосередньо на її картковий рахунок. Про ці обставини не було відомо державному виконавцю, а тому розрахунок заборгованості по аліментах від 21 листопада 2022 року, згідно якого станом на жовтень 2022 року у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 49 600 грн, та який виданий на замовлення позивача, суд не взяв до уваги (а.с.19).

Водночас суд прийняв до уваги розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, здійснений державним виконавцем на замовлення відповідача, а також квитанції про сплату аліментів безпосередньо на рахунок позивача, які узгоджуються між собою (а.с.66-85).

Так відповідно до вказаного розрахунку у відповідача станом грудень 2022 року, тобто на час подання позивачем позову до суду, існувала заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 13 400 грн (а.с.66).

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за травень 2021 року по жовтень 2022 року у розмірі 43 560 грн, суд виходив з того, що саме цей розмір пені зі сплати аліментів є обґрунтованим та належним, здійснений за правилами, які наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року № 333/6020/16, з врахуванням часткової сплати аліментів відповідачем. Разом з тим суд не прийняв до уваги доводи відповідача про необхідність визначення розміру пені, виходячи з 100% заборгованості за аліментами, яка існує на час звернення до суду, оскільки вважав, що аліменти нараховуються щомісячно, а пеня не має перевищувати 100% заборгованості по аліментам за відповідний місяць, що було ним враховано під час здійснення власного розрахунку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів, однак не може погодитися із розміром такої пені, у зв`язку з чим доходить висновку, що рішення суду у цій частині необхідно змінити.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).

Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (ч. 1 ст. 15 СК України).

Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (ч. 3 ст. 15 СК України).

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (ч. 4 ст. 15 СК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини 1 та 2 ст. 614 ЦК України).

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 ч. 1 ст. 196 СК України).

Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів;

розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;

при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 ч. 1 ст. 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21).

Разом з тим, в матеріалах справи наявні докази, що в період, за який не сплачувались аліменти відповідно до розрахунку заборгованості, відповідачем добровільно сплачувались кошти на утримання дітей за погодженням з позивачем, а саме: перераховувались кошти на відкритий картковий рахунок на ім`я сина ОСОБА_5 та за період з 01 січня 2021 року по 18 жовтня 2022 року сплачено 25 300 грн, та сплачувались кошти за відвідування приватного дитячого садочка сином Макаром з квітня 2022 року на загальну суму 73 495 грн (а.с.34-65), а тому не можна стверджувати про наявність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

Ураховуючи наведений правовий висновок Верховного Суду, відповідно до якого розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується, а також ту обставину, що на час подання позивачем ОСОБА_2 позову до суду в грудні 2022 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 зі сплати аліментів становила 13 400 грн, тому колегія суддів дійшла висновку, що з врахуванням доводів та вимог апеляційної скарги, розміру заборгованості зі сплати аліментів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 13 400 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, необхідно в частині визначення розміру пені за прострочення аліментів змінити з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у цій справі оскаржуване рішення суду змінюється, тому відповіднодо наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат. З відповідача ОСОБА_1 в дохід держави пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягає стягненню судовий збір у розмірі 268 грн 15 коп.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2023 року у цій справі в частині визначення розміру пені за прострочення сплати аліментів та судового збору змінити, виклавши абзаци другий та четвертий його резолютивної частини у такій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з травня 2021 року по листопад 2022 року у розмірі 13 400 (тринадцять тисяч чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 268 (двісті шістдесят вісім) гривень 15 копійок.»

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: