Справа № 202/6414/23
Провадження № 2-з/202/29/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

11 квітня 2023 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Михальченко А.О. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана у цивільній справі № 202/6414/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявила самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Тетяна Сергіївна про визнання недійсним (фраудаторним) договору дарування, скасування державної реєстрації права власності -

ВСТАНОВИВ:

07.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 14.07.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Тетяною Сергіївною за реєстровим номером 2000; застосувати наслідки недійсності правочину та зобов`язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену на підставі договору дарування від 14.07.2021.

10.04.2023 ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, яку мотивувала тим, що 29.09.2022 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська по справі №206/586/22 було винесено заочне рішення, яким вирішено її позовну заяву про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на її користь завдану майнову шкоду у розмірі 619 628 (шістсот дев`ятнадцять тисяч шістсот двадцять вісім) грн. 91 грн., а також судовий збір у розмірі 6196 (шість тисяч дев`яносто шість) грн. 29 коп. Зазначене судове рішення по справі №206/586/22 набрало законної сили 01.11.2022 року.

17.01.2023 Самарським районним судом м. Дніпропетровська по справі №206/586/22 було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на її, ОСОБА_1 , користь завдану майнову шкоду в розмірі 619 628 (шістсот дев`ятнадцять тисяч шістсот двадцять вісім) грн. 91 коп. а також судовий збір у розмірі 6 196 (шість тисяч сто дев`яносто шість) грн. 29 коп.

23.01.2023 вона звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича з заявою про відкриття виконавчого провадження, в якому зокрема, повідомила, що в боржника ОСОБА_2 наявне нерухоме майно, а саме: квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 258276800 від 26.05.2021, яку було сформовано на її запит вже після винесення постанови Самарським районним судом м. Дніпропетровська від 25.05.2021 р. у справі № 206/1731/21 про визнання винним у скоєнні адміністративного правопорушення ОСОБА_2

25.01.2023 року приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою ВП 70850954.

В ході проведення виконавчого провадження було виявлено, що 14.07.2021 ОСОБА_2 уклав договір дарування зі своєю донькою ОСОБА_3 , за яким подарував останній свою квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , чим унеможливив виконання рішення суду, оскільки іншого майна, на яке можна звернути стягнення у нього немає, що підтверджується листом приватного виконавця Куземченка Андрія Сергійовича.

Вважає, що ОСОБА_2 (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї доньки після визнання його винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно постраждалої особи, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси особи, якій нанесено матеріальну шкоду, і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Укладення договору дарування між відповідачами, ураховуючи невиконане судове рішення про стягнення коштів, свідчать про те, що спірний договір дарування укладений із порушенням частин першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України) та не був спрямований на настання реальних правових наслідків, ним обумовлених, а з іншою неправомірною метою - уникнення звернення стягнення на майно, та він є недійсним в силу вимог статті 234 ЦК України з підстав його фіктивності.

Вважає, що дії ОСОБА_2 є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. І, як наслідок, договір дарування, укладений між відповідачами, направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що Відповідачі діють недоброчесно, тож можуть для подальшого уникнення відшкодування шкоди відчужити нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , третім особам, що унеможливить звернення стягнення на зазначене майно в майбутньому. Крім того, ОСОБА_3 може зареєструвати в спірній квартирі, яка належить їй на праві власності, місце проживання осіб, в тому числі з малолітніми та неповнолітніми дітьми, малолітніх та неповнолітніх дітей, що в подальшому утруднить звернення стягнення на нерухоме майно.

Враховуючи викладене просить суд заборонити Відповідачу 2 ОСОБА_3 вчиняти дії, направлені на відчуження або інші будь які дії, пов`язані зі зміною користувача, об`єкту нерухомості, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити державним та приватним нотаріусам та реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії та/або вносити записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відчуження та реєстрації інших речових прав на об`єкт нерухомості, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити Відповідачу 2 ОСОБА_3 реєструвати в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить Відповідачу 2 на праві власності, місце проживання осіб, в тому числі з малолітніми та неповнолітніми дітьми, малолітніх та неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України суд розглянув заяву без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву, яка відповідає вимогам ч. ч. 1, 2 ст.151 ЦПК України, та додані до неї документи суд приходить до висновку про її часткове задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому суд зазначає, що обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Предметом позову ОСОБА_1 є дійсність (чи недійсність) договору дарування від 14.07.2021, предметом якого є квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто відповідність його умов вимогам чинного на момент укладення цього договору законодавства.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав №328793729 від 11.04.2023 випливає, що обдарованою за спірним договором є ОСОБА_3 , а дарувальником ОСОБА_2 , тобто відповідачі по справі.

Згідно з ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати діяльності фізичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Наприклад, обмеження можливості користуватися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, розглянувши заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням одночасно заявлених позовних вимог, пересвідчившись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову; з`ясувавши обсяг позовних вимог, дані про особу відповідачів, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, приходить до висновку про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, суд зазначає, що зазначений захід забезпечення позову не призведе до незворотних наслідків для ОСОБА_3 та інших осіб.

Щодо вимог заяви про заборону державним та приватним нотаріусам та реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії та/або вносити записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відчуження та реєстрації інших речових прав на об`єкт нерухомості, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зазначаю, що при наявності заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження квартири, вказані особи не мають права вчиняти будь-які реєстраційні дії та/або вносити записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відчуження та реєстрації інших речових прав на об`єкт нерухомості, а отже вказана вимога є зайвою і задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги заборонити Відповідачу 2 ОСОБА_3 реєструвати в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить Відповідачу 2 на праві власності, місце проживання осіб, в тому числі з малолітніми та неповнолітніми дітьми, малолітніх та неповнолітніх дітей, зазначаю, що вона задоволенню не підлягає, так як позивачем не було обґрунтовано та доведено необхідності такого забезпечення позову, як і не доведено наявності зв`язку між обраним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, не доведено імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття такого заходу. Крім того, заборона реєструвати в квартирі осіб, може суттєво вплинути на права невизначеного кола осіб.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

В іншій частині - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копію ухвали негайно надіслати усім учасникам справи.

За адресою https://ind.dp.court.gov.ua/sud0417 учасники справи можуть отримати інформацію по справі.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвала складена та підписана суддею 11.04.2023

Суддя А. О. Михальченко