_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/7799/23
Провадження № 2/947/1771/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2023 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,

секретар судового засідання Бродецька Тетяна Вікторівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

08.03.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить:

- Визнати незаконними та скасувати наказ регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця" від 25.01.2023 року №175/ОС та наказ (розпорядження) №52/ОС від 25.01.2023 року виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса-Сортувальна" про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника депо виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна" регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця" 25.01.2023 року за угодою сторін (відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

- Поновити ОСОБА_1 на посаду начальника депо виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна" регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця".

- Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаду начальника депо виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна" регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця".

- Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.01.2023 року і по день ухвалення рішення суду.

- Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті послуг з надання професійної правничої допомоги у розмірі 40000,00 грн.

- Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 завдану моральну (немайнову) шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою від 09.03.2023 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

05.04.2023 року від АТ "Українська залізниця" до суду надійшов відзив на позов, заява про розгляд справи з повідомленням сторін та заява про виклик свідка. При цьому в заяві представник АТ "Українська залізниця" зазначає, що для повного і всебічного встановлення обставин справи, з метою реалізації гарантованого права на захист відповідачем, вважає необхідним просити суд викликати та допитати як свідка заступника директора регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" з рухомого складу ОСОБА_2 , оскільки він може пояснити обставини, за яких 25.01.2023 року відбулася розмова з позивачем та інші обставини, що мають значення для справи. При цьому представники відповідача стверджують, що виклик та допит свідка неможливі без розгляду справи у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 06.04.2023 року клопотання представників відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" адвокатів Ротаря Ігоря Валерійовича та ОСОБА_3 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін залишено без задоволення.

18.04.2023 року представник позивача ОСОБА_4 подав до суду відповідь на відзив.

27.04.2023 року від Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.

На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу по суті за наявними матеріалами справи.

ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В позовних вимогах представник позивача ОСОБА_4 посилається на те, що ОСОБА_1 наказом регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця" від 01.04.2021 №271/ОС призначено за безстроковим трудовим договором на посаду начальника депо виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна". За період роботи ОСОБА_1 на вказаній посаді, жодних нарікань або претензій до нього з боку керівництва не було. Під час перебування на вказаній посаді ОСОБА_1 своїми управлінськими діями та рішеннями створив сприятливі умови для праці у трудовому колективі, кількість працівників якого налічувала біля однієї тисячі осіб. В результаті зазначених управлінських дій та рішень ОСОБА_1 досягнуто високі морально-психологічні настрої у трудовому колективі, що в свою чергу мало наслідки у вигляді високих виробничих показниках. Трудовий колектив під керівництвом ОСОБА_1 нагороджено дипломом за зайняття першого місця у огляді-конкурсі локомотивів. Водночас 25.01.2023 року ОСОБА_1 викликав до себе заступник директора регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" ОСОБА_2 , який одразу перейшов на підвищений тон розмови, почав пред`являти ОСОБА_1 безпідставні претензії щодо виробничих питань, ображати його своїми висловлюваннями та у подальшому залякувати фізичною розправою та притягненням до кримінальної відповідальності. Аргументи ОСОБА_1 про відсутність підстав пред`являти йому будь-які претензії, пов`язані з виробничою діяльністю зони його відповідальності ОСОБА_2 не приймались, він не бажав розбиратись, проводити відповідні перевірки та службові розслідування, а ще більше дратувався та вчиняв тиск у вигляді різноманітних залякувань. У ході розмови ОСОБА_2 поставив ОСОБА_1 ультиматум, чи він наразі пише заяву про звільнення за угодою сторін, чи у іншому випадку він одразу реалізує усі висловлювані ним погрози. Отже в результаті застосування з боку ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 примусу, психологічного тиску та погроз, він написав та подав заяву про звільнення за угодою сторін. При цьому станом на 25.01.2023 року ОСОБА_1 не мав наміру звільнятись з займаної посади з власної ініціативи та угодою із роботодавцем. Вказану заяву ОСОБА_1 написав та подав проти своєї волі. В момент написання заяви між роботодавцем та ОСОБА_1 не було досягнуто домовленості про звільнення, в зв`язку з чим звільнення ОСОБА_5 є незаконним. В результаті вказаних дій ОСОБА_1 отримав психологічну травму, перебував у важкій депресії, з якої вийшов за допомогою відповідних спеціалістів. 30.01.2023 року ОСОБА_1 подав заяву про відкликання своєї заяви від 25.01.2023 року про звільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) з посади начальника депо виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна" регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця". Однак зазначена заява була проігнорована, будь-якої відповіді позивач не отримав та не був допущений до виконання своїх службових обов`язків. Окрім того, позивач ОСОБА_1 у відповідності до ст. 214 КПК України подав 17.02.2023 року заяву до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області по факту вчинення стосовно нього злочину.

05.04.2023 року від АТ "Українська залізниця" до суду надійшов відзив на позов ОСОБА_1 , в якому представники відповідача посилаються на те, що 25.01.2023 року позивачем на ім`я директора філії подано заяву про звільнення з роботи за угодою сторін. Зазначена заява написана позивачем власноруч, має дату написання, в ній визначено бажану дату звільнення, крім того заява містить резолюцію директора філії "НЗК/до наказу", що свідчить про досягнення домовленості між відповідачем та позивачем про звільнення саме у строк, який просить позивач - 25.01.2023 року. Заяву про відкликання заяви про звільнення позивачем датовано 30.01.2023 року (через 5 днів після звільнення) та направлено на адресу відповідача кур`єрською доставкою. Відповідачем зазначена заява отримана 07.02.2023 року (зареєстровано 08.02.2023 року) та на неї надано відповідь листом від 14.02.2023 року №НЗК-902/3 щодо відсутності законних підстав для скасування домовленості про звільнення за угодою сторін. Зазначений лист було направлено на адресу позивача засобами Укрпошти, проте з невідомих причин позивачем не отримано. Також представники відповідача у відзиві зазначають, що твердження позивача про вчинення щодо нього психологічного тиску під час написання заяви про звільнення за угодою сторін є необгрунтованим та недоведеним. Про відсутність тиску свідчать: особисте написання позивачем заяви на звільнення; відсутність будь-яких скарг щодо вчинення тиску на ім`я директора філії, який приймає відповідне рішення про звільнення, як після написання заяви до видання наказу про звільнення, так і на наступний день; видання позивачем наказу про звільнення від 25.01.2023 року №52/ОС; відсутність будь-яких зауважень, заперечень, скарг під час ознайомлення з наказами про звільнення №175/ОС та №52/ОС; заяву до правоохоронних органів про вчинення тиску подано лише 17.02.2023 року (за 4 дні до звернення до суду), а не 25.01.2023 року або наступний день, або будь-який інший день до 17.02.2023 року. Відповідно до п. 1.3. посадової інструкції начальника депо виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса-Сортувальна" від 31.05.2021 року № Т-ПІ-043/2, з якою позивач ознайомлений 01.06.2021 року, начальник депо призначається на посаду та звільняється з посади наказом директора регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" відповідно до норм чинного трудового законодавства України. Зазначене свідчить, що уповноваженим органом у трудових відносинах з позивачем зі сторони роботодавця є директор регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця", а до компетенції заступника директора регіональної філії вирішення питань щодо прийому на роботу або звільнення з роботи позивача не віднесене.

У відповіді на відзив адвокат Зубрицький О.О. посилається на те, що позивач написав та подав заяву від 25.01.2023 року про звільнення за угодою сторін виключно через те, що стосовно нього з боку ОСОБА_2 застосовано примус, психологічний тиск та погрози. Підставою такої поведінки з боку ОСОБА_2 було нібито те, що ОСОБА_1 та його підлеглі привласнили чи розтратили дизельне паливо у кількості 250 тон. При цьому, пред`являючи таку претензію, ОСОБА_2 не мав документальні докази цьому та була відсутня будь-яка перевірка. Вже тільки після того, як ОСОБА_2 його змусив звільнитись, то ініціювали перевірку, у тому числі службову, за результатами якої будь-яких фактів нестачі, розтрати, привласнення дизельного палива виявлено не було. Отже ОСОБА_2 виключно на підставі якихось чуток почав пред`являти необгрунтовану претензію до ОСОБА_1 , його підлеглих, не вислухав їх, не впевнився в дійсності певних фактів, почав ображати, висловлюватись нецензурною лайкою, психологічно тиснути, залякувати фізичною розправою, залякувати притягненням до кримінальної відповідальності лише задля того, щоб позивач та його підлеглі звільнилися та у подальшому не змогли поновитись на займаних посадах. З моменту написання заяви про звільнення позивач перебував у депресії та переживаннях, оскільки внаслідок протиправних дій з боку відповідача чотири малолітні дитини позивача залишились без джерела існування. Представник позивача вказує, що висновок психолога є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета позову, є допустимим доказом, оскільки жодним законом не передбачено порядок звернення до психолога та отримання від нього висновку, є достовірним доказом, оскільки встановлює дійсність обставин справи. Доводи сторони відповідача про відсутність підстав виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу не відповідають вимогам чинного законодавства та судової практики. Представник позивача наголошує на тому, що позивач написав та подав заяву про звільнення від 25.01.2023 року перебуваючи у стані афекту, чому передувало вчинення на нього тиску із висловлюваннями фраз нецензурної лайки, в тому числі психологічного тиску, вчинення стосовно нього залякувань та погроз з боку ОСОБА_2 . Свідками факту вчинення зазначених протиправних дій з боку ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , від яких 10.04.2023 року відібрано адвокатом відповідні пояснення. В результаті зазначених незаконних дій ОСОБА_1 отримав психологічну травму та тривалий час перебував у депресії. На теперішній час позивач вимушений вживати додаткових зусиль задля відновлення порушених прав у судовому порядку. Все вищезазначене спричинило позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в 50000,00 грн.

В запереченні на відповідь на відзив представник АТ «Укрзалізниця» посилається на те, що підставою для зустрічі ОСОБА_2 з позивачем ОСОБА_1 дійсно стала інформація щодо виявлення можливої розтрати майна АТ «Укрзалізниця» посадовими особами виробничого підрозділу служби локомотивного господарства Локомотивне депо Одеса-Сортувальна, яка надійшла від Одеського територіального управління апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця». Відповідач зазначає, що психологічний та фізичний тиск 25.01.2023 року відносно позивача не вчинявся, зустріч відбулася виключно для попереднього з`ясування обґрунтованості наданої підрозділом безпеки інформації. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було висловлено пропозицію про припинення трудового договору з ним за згодою сторін з 25.01.2023 року, про що зазначено в його заяві від 25.01.2023 року, яка була прийнята та погоджена роботодавцем 25.01.2023 року про що свідчить відповідна резолюція. Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Також представник відповідача зазначає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є зацікавленими особами, оскільки також мають спір з відповідачем, що стало предметом судових справ №523/4542/23 та №523/4541/23, крім того вони не були безпосередньо присутні під час розмови позивача та ОСОБА_2

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

25.01.2023 року ОСОБА_1 написав заяву на ім`я директора регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_8 , згідно з якою просив звільнити його з роботи за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України) 25.01.2023 року. Зазначена заява містить напис «Погоджую» НЗТ О.І. Петренко.

Відповідно до Наказу від 25.01.2023 року №175/ОС за підписом директора регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" звільнено ОСОБА_1 з посади начальника депо виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна" регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" 25.01.2023 року за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України.

З наказом ОСОБА_1 ознайомлений 25.01.2023 року.

30.01.2023 року ОСОБА_1 написав на ім`я Директора регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" Нікуліна С.С. заяву про відкликання заяви від 25.01.2023 року про звільнення за угодою сторін з посади начальника депо виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса-Сортувальна" регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця", в якій ОСОБА_1 вказав, що зазначену заяву про звільнення він написав та подав в результаті застосування стосовно нього примусу, психологічного тиску та погроз з боку заступника директора регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" ОСОБА_2 . В результаті вказаних незаконних дій отримав психологічну травму. Станом на 25.01.2023 року не мав наміру звільнятись із займаної посади з власної ініціативи та угодою із роботодавцем. Вищевказану заяву написав та подав проти своєї волі. В момент написання вищевказаної заяви про звільнення не було досягнуто домовленості про звільнення. Враховуючи вищевикладене, звільнення є незаконним, тому необхідно відкликати заяву від 25.01.2023 року та скасувати наказу №175/ОС від 25.01.2023 року. Заява зареєстрована в Приймальні НЗК Регіональної філії «Одеська залізниця» 08.02.2023 року.

14.02.2023 року Регіональною філією «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» підготовлено відповідь на заяву ОСОБА_1 про відкликання заяви від 25.01.2023 року про звільнення за угодою сторін, яку відправлено на адресу позивача 16.02.2023 року.

Згідно з вказаною відповіддю задовольнити прохання ОСОБА_1 щодо відкликання заяви від 25.01.2023 року про звільнення за угодою сторін з посади начальника депо та скасування наказу філії від 25.01.2023 року №175/ОС «По особовому складу» не вбачається за можливе.

17.02.2023 року ОСОБА_1 . Начальнику відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області Барба В.Є. подано заяву про вчинення кримінального правопорушення (у порядку статті 214 Кримінального процесуального кодексу України), якою просив внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування стосовно заступника директора регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" ОСОБА_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є батьком чотирьох дітей:

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судом досліджено Трудову книжку, серії НОМЕР_2 , видану ОСОБА_1 14.04.2008 року, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 09.04.2008 року був прийнятий на посаду помічника машиніста електровоза до Одеського локомотивного депо "Одеса-Сортувальна" та в подальшому до 25.01.2023 року працював в регіональній філії "Одеська залізниця" на різних посадах. 02.04.2021 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника депо виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна" регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця".

Також суду надані документи про освіту позивача ОСОБА_13 , що підтверджують належну кваліфікацію для роботи на займаній посаді, а також Диплом колективу виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса - Сортувальна" регіональної філії "Одеська залізниця" за І місце у огляді-конкурсі локомотивів.

Судом досліджено висновок, наданий психологом, кандидатом психологічних наук ОСОБА_14 за результатами дослідження ОСОБА_1 від 02.02.2023 року /а.с.60-86/.

Відповідно до вказаного висновку дослідження показало, що випробуваний є лідером з соціальним типом поведінки, мотивованим на вирішення складних завдань. В змінившихся обставинах (війна) ОСОБА_15 актуалізував весь свій потенціал на підтримку колектива, перебудову умов та режиму роботи при збільшенні навантаження в обставинах, що критично змінилися. 10 місяців психічного, фізичного, емоційного та інформаційного навантаження, постійний стрес та перенесене захворювання призвели до нервового виснаження та емоційного вигоряння, що виявилось в поганому самопочутті, безсонні, роздратованості та ускладненні раціонально оцінювати ситуацію. В такому стані людина не здатна критично оцінювати ситуацію, відстоювати свої інтереси. А в ситуації необгрунтованих обвинувачень та тиску на неї, рівень тривоги підвищується, що призводить до позамежного збудження, а в поєднанні з індивідуальними особливостями, до стану дезорієнтації та афективним проявам, що і виявилося в момент підпису заяви.

Стороною позивача до відповіді на відзив додані пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , надані адвокату Зубрацькому О.О. за їх згодою. ОСОБА_6 пояснив, що в березні місяці 2021 року був переведений на посаду начальника бази цеху №20 основного депо Одеса-Сортувальна Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_7 пояснив, що з кінця липня місяця 2020 року розпочав працювати у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді бригадира підприємств залізничного транспорту 6 розряду. Керівником ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був позивач ОСОБА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що 25.01.2023 року у денний час доби їх разом з ОСОБА_1 викликав до себе заступник директора регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_2 , який несподівано одразу перейшов на підвищений тон розмови, почав пред`являти безпідставні претензії щодо виробничих питань, ображати співробітників своїми висловлюваннями та у подальшому залякувати фізичною розправою та притягненням до кримінальної відповідальності за якийсь злочин, який нібито вчинили ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . ОСОБА_2 був у рознервованому стані під час вищевказаних висловлювань, пред`являв претензії, які не відповідали дійсності. Поведінка ОСОБА_2 була великою несподіванкою, оскільки будь-яких підстав для цього не існувало. В свою чергу ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 намагались привести аргументи щодо відсутності підстав пред`являти будь-які претензії, але ОСОБА_2 вони не приймались, він не бажав розбиратись, проводити відповідні перевірки та службові розслідування, а ще більше дратувався та вчиняв тиск у вигляді різноманітних залякувань, в тому числі організуванням кримінального переслідування. Під час зазначеної розмови ОСОБА_2 спочатку почав схиляти ОСОБА_1 , а потім і ОСОБА_6 з ОСОБА_7 на те, що потрібно добровільно звільнитись із займаних посад, а у разі відмовио, він реалізує усі висловлювані ним погрози та організує, щоб ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 притягнули до кримінальної відповідальності та щоб вони перебували за гратами, не зважаючи на те, що вони нічого протиправного не вчиняли у тому числі будь-якого злочину. Відтак, в результаті застосування з боку ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 примусу, психологічного тиску та погроз, були написані відповідні заяви про звільнення за угодою сторін.

Стороною відповідача до заперечення на відповідь на відзив додано письмове опитування заступника директора регіональної філії «Одеська залізниця» з рухомого складу ОСОБА_2 від 24.04.2023 року, відібраного адвокатом ОСОБА_3 в порядку ст. 20 Закону України «Про адвокатуру». ОСОБА_2 пояснив адвокату, що від Одеського територіального управління апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» надійшла інформація щодо виявлення можливої розтрати майна АТ «Укрзалізниця» посадовими особами виробничого підрозділу служби локомотивного господарства Локомотивне депо Одеса-Сортувальна. ОСОБА_2 25.01.2023 року викликав ОСОБА_1 як безпосереднього керівника зазначеного підрозділу для попереднього з`ясування отриманої інформації. Щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 жодного психологічного або фізичного тиску щодо написання заяви про звільнення за угодою сторін не вчинялося. 25.01.2023 року жодних зустрічей між ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не було. ОСОБА_2 зазначає, що вказані працівники не підпорядковані йому, він не знає як вони виглядають. Під час зустрічі з ОСОБА_1 ОСОБА_2 ознайомив його з попередньою інформацією, що надійшла по його підрозділу, та запитав щодо обґрунтованості виявлених фактів. ОСОБА_1 чіткої відповіді надати не зміг. Розмова відбувалася в режимі бесіди, без застосування будь-яких заходів психологічного або фізичного впливу. Щодо погрози кримінальною відповідальністю, на яку посилається ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказує, що просто запитав, чи відомо йому, що у разі підтвердження виявлених фактів розтрати майна АТ «Укрзалізниця» ним або будь-яким іншим працівником депо, відповідні матеріали перевірки будуть передані до правоохоронних органів для проведення досудового розслідування та вжиття відповідних заходів щодо притягнення до кримінальної відповідальності, а, у разі підтвердження факту та причетності ОСОБА_1 до розтрати майна АТ «Укрзалізниця» вироком суду, звільнення з роботи вже буде за відповідною статтею. На думку ОСОБА_2 . ОСОБА_1 25.01.2023 року під час їх зустрічі не перебував в неосудному стані, стані афекту або будь-якому іншому неврівноваженому психологічному стані, за якого людина не розуміє своїх дій та не усвідомлює їх наслідків. ОСОБА_1 здавався цілком врівноваженим, більш менш спокійним та адекватним. За результатами зазначеної зустрічі ОСОБА_2 з ОСОБА_1 дійшли згоди про його звільнення за згодою сторін. При цьому ОСОБА_2 зауважив, що «юридично» він може і не обирати такий спосіб звільнення як «згода сторін», проте ОСОБА_1 все ж вирішив написати відповідну заяву, після чого надав її ОСОБА_2 на погодження. ОСОБА_2 зазначає, що хоча він не є керівником, який приймає рішення щодо звільнення ОСОБА_1 , проте враховуючи стратегічну важливість локомотивного депо, начальником якого був ОСОБА_1 , враховуючи його ініціативу щодо звільнення за угодою сторін, ОСОБА_2 погодив відповідну заяву, при цьому роз`яснивши, що рішення щодо досягнення згоди на звільнення за угодою сторін може прийняти виключно директор регіональної філії та, у разі недосягнення згоди, таке звільнення може не відбутись. Звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні психологічного тиску стали для ОСОБА_2 несподіванкою, є необґрунтованими та безпідставними.

Згідно з Довідкою про середню заробітну плату (дохід) (для розрахунку виплат на випадок безробіття), виданою 27.01.2023 року ОСОБА_1 , який працював у Виробничому підрозділі «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», заробітна плата, що враховується для розрахунку середньої заробітної плати за період липень-грудень 2022 року відповідає 176007,18 грн. Середньоденна заробітна плата становить 1000,40 грн. /а.с.58/.

IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Однією із підстав припинення трудового договору є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною 8 ст. 235 КЗпП України визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 25.01.2023 року на підставі наказу регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця" від 25.01.2023 року №175/ОС, наказу (розпорядження) №52/ОС від 25.01.2023 року виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса-Сортувальна" було звільнено з посади начальника депо виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна" регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця" 25.01.2023 року за угодою сторін, тобто відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Суд зазначає, що угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Отже, припинення трудового договору за угодою сторін відрізняється від розірвання такого договору з ініціативи працівника або адміністрації насамперед волевиявленням обох сторін та домовленістю про його припинення.

Ухвалюючи рішення по суті спору, суд приймає до уваги висновок, наданий психологом, кандидатом психологічних наук ОСОБА_14 за результатами дослідження ОСОБА_1 від 02.02.2023 року, з якого зокрема вбачається, що в момент підпису заяви ОСОБА_1 перебував в стані дезорієнтації та афекту. Про відсутність угоди між сторонами свідчить і той факт, що позивач відкликав свою заяву та звертався з цього приводу до правоохоронних органів.

Доводи сторони відповідача щодо неналежності та недопустимості висновку психолога як доказу суд відхиляє, оскільки вказаний доказ містить інформацію щодо предмета доказування та підтверджує викладені в позові обставини.

У суду відсутні підстави не довіряти висновку, наданому психологом, кандидатом психологічних наук ОСОБА_14 , фах якої підтверджено відповідними документами про освіту. При цьому суд зазначає, що в даному випадку мова не йде про висновок психолога як висновок судового експерта за результатами проведення відповідної судової психологічної експертизи. Наданий стороною позивача висновок психолога суд оцінює поряд з іншими письмовими доказами.

Про відсутність угоди сторін щодо звільнення ОСОБА_1 свідчать і письмові пояснення ОСОБА_2 , надані адвокату Миргородовій О.Ю. Зокрема ОСОБА_2 в поясненнях вказує: «що хоча він не є керівником, який приймає рішення щодо звільнення ОСОБА_1 , проте враховуючи стратегічну важливість локомотивного депо, начальником якого був ОСОБА_1 , враховуючи його ініціативу щодо звільнення за угодою сторін, ОСОБА_2 погодив відповідну заяву».

Отже судом достеменно встановлено, що заяву про звільнення за угодою сторін ОСОБА_1 написав після спілкування з ОСОБА_2 , не спілкуючись безпосередньо з роботодавцем, який має повноваження на укладення з робітником угоди щодо звільнення.

При цьому суд враховує, що свідчення ОСОБА_2 щодо наявності інформації про розтрату майна та наслідки в вигляді вироку суду та звільнення по іншій статті узгоджуються з доводами позивача та висновком психолога.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулося не за угодою сторін, в зв`язку з чим наказ регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця" від 25.01.2023 року №175/ОС та наказ (розпорядження) №52/ОС від 25.01.2023 року виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса-Сортувальна" про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника депо виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна" регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця" 25.01.2023 року за угодою сторін є незаконними та підлягають скасуванню, а відповідні позовні вимоги - задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги щодо визнання незаконними та скасування наказів, в зв`язку з чим також підлягають задоволенню.

Компенсація вимушеного прогулу розраховується як множення середньоденної заробітної плати на фактичну кількість робочих днів в періоді, який підлягає обрахунку, в зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 75030,00 грн. (1000,40х75).

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд погоджується з тим, що незаконним звільненням ОСОБА_1 було спричинено моральну шкоду, проте вважає визначений позивачем розмір відшкодування завищеним. Враховуючи обставини справи та письмові докази на підтвердження позовних вимог суд вважає обґрунтованою та достатньою суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позовних вимог позивача, який відповідно до чинного законодавства звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Враховуючи, що на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40000,00 грн. стороною позивача надані належні докази (договір про надання правової допомоги, рахунок-фактура, квитанція щодо отримання адвокатом грошових коштів у вказаній сумі), суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 206, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 43, 45 Конституції України, ст. 95 ЦК України, ст. ст. 5-1, 36, 39-1, 232, 233, 235 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати наказ регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця" від 25.01.2023 року №175/ОС та наказ (розпорядження) №52/ОС від 25.01.2023 року виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса-Сортувальна" про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника депо виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна" регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця" 25.01.2023 року за угодою сторін (відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Поновити ОСОБА_1 на посаду начальника депо виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна" регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця".

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаду начальника депо виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна" регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця".

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.01.2023 року і по день ухвалення рішення суду в розмірі 75030,00 грн. /сімдесят п`ять тисяч тридцять гривень 00 копійок/.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 завдану моральну (немайнову) шкоду у розмірі 25000 грн. / двадцать п`ять тисяч гривень 00 копійок/.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті послуг з надання професійної правничої допомоги у розмірі 40000,00 грн. /сорок тисяч гривень 00 копійок/.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 2073,90 грн. / дві тисячі сімдесят три гривні 90 копійок/.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильків О.В.