ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/669/23Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,

за участю секретаря Ярошенка Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про договірні зобов`язання боржника і зберігача, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до укладеного договору Уманське міське управління земельних ресурсів виготовило землевпорядну документацію на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , і надали йому Державний акт від 10.09.2007 року серія ЯЕ № 143587, який за недоліків був повернутий виконавцю.

У зв`язку з цим в документацію внесли зміни. Уманська міська рада прийняла додаткове рішення № 2.10-27/5 від 26.12.2007 року і він отримав другий Державний акт від 22.04.2008 року, який також містив недоліки. Тому листом від 08.04.2009 року документ був у нього витребуваний і переданий ним на переоформлення і відповідальне зберігання, до отримання нового документу.

В межах переоформлення виконавець ініціював рішення міськради № 2.8-48/5 від 19.06.2009 року і повідомив йому 04.11.2009 року про часткове виконання. На цьому все зупинилося, незважаючи на його наступні звернення і особисті зустрічі. На цей час до Головного управління перейшли майнові права і борги попереднього виконавця, що дає йому право вимоги до нього, як правонаступника.

Вважає, що такими діями порушені вимоги чинного законодавства, а він позбавлений прав власності на землю на протязі 12 років.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області боржником і зберігачем щодо невиконання договірних зобов`язань земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області виконати договір і надати ОСОБА_1 документи на право власності на землю особисто або через третіх осіб.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом не було надано будь-яких доказів того, що у виготовленні необхідної технічної документації для отримання державного акту на право приватної власності на землю, йому було відмовлено, або існували інші обставини, які б мали перешкодити підготовці належної документації, на підставі якої і мав би був виданий державний акт.

Позивач вважає, що передача ним державного акту, у зв`язку із невідповідністю даних у ньому про розмір земельної ділянки, є укладеним договором, але при цьому позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження зазначеного, оскільки у вказаному випадку договірні зобов`язання не мали місце, договір не укладався, а лише фактично виконувалося рішення суду про визначення порядку користування співвласниками земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 .

На думку суду першої інстанції, твердження позивача про нібито наявність між ним та відповідачем, як правонаступником управління Держкомзему в м. Умань та Уманському районі, договірних зобов`язань ґрунтуються лише на його припущеннях, оскільки таких доказів матеріали справи не містять. При цьому, позивачем також не зазначено, яким чином такі дії відповідача порушують його права.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та зазначив, що його ухвалено судом з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просив рішення скасувати та залишити його позов без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за відсутності доказів не були досліджені і з`ясовані усі істотні обставини справи, а суддя позбавлений можливості прийняти законне і обґрунтоване рішення. За таких умов суддя зобов`язаний був залишити позов без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Черкаській області вказує, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів ОСОБА_1 та відображення в рішенні суду, а також питання вмотивованості цього рішення, слід дійти висновку, що суд першої інстанції надав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, що на ім`я ОСОБА_1 було видано 10 вересня 2007 року державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 143587 та 22 квітня 2008 року державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 971959. Вказані державні акти стосувалися однієї земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , та останній був виданий замість державного акту ЯЕ № 143587, оскільки у ньому була допущена описка.

Згідно запиту управління Держкомзему у місті Умань Черкаської області вих. № 363/4-1 від 08.04.2009 Державний акт серії ЯД № 971959 був витребуваний у ОСОБА_1 для його переоформлення та переданий ОСОБА_1 08.04.2009 до управління.

У відповідності до витягу з рішення Уманської міської ради від 19.06.2009 року № 2.8-48/5 відмінено рішення Уманської міської ради від 26.12.2007 року № 2.10-27/5 «Про розгляд звернень підприємств, установ та громадян з питань землекористування, приватизації земельних ділянок» про передачу в спільну часткову власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , згідно поданої заяви.

Міському управлінню земельних ресурсів необхідно внести відповідні зміни в облікові документи землекористувачів та землевласників.

Управлінням Держкомзему у м. Умань та Уманському районі Черкаської області 04.11.2009 року за № Ш-4/6-2-04 на ім`я ОСОБА_1 було надано відповідь на запити останнього про те, що, у зв`язку зі змінами у рішенні Уманської міської ради про передачу йому у спільну часткову власність 1/6 частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 , державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку знаходиться в стадії розробки.

Згідно Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43 в редакції станом на час прийняття Уманською міською радою рішення про внесення змін щодо розміру земельної ділянки, належної позивачу по справі, тобто на момент видачі державного акту, заповнення державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею покладається на Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України, регіональні, районні та міські центри державного земельного кадастру та їх структурні підрозділи і інші землевпорядні підприємства та організації.

Складання державного акту на право власності на земельну ділянку та на прав постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об`єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановчих документів на ці земельні ділянки (що мало місце саме у цьому випадку, оскільки Уманською міською радою було прийнято рішення про уточнення розміру частки земельної ділянки, належної ОСОБА_1 з послідуючим внесенням змін в облікові документи землекористувачів та землевласників, а також питання розміру земельної ділянки вирішувалося у судовому порядку і таке рішення вступило в законну силу 08.06.2011 року), проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією.

Представник відповідача зазначає про те, що для видачі Державного Акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 необхідно виготовити технічну документацію, про що позивач повідомлявся неодноразово, але так і не звернувся з питанням замовлення та виготовлення такої технічної документації.

Позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом не було надано будь-яких доказів того, що у виготовленні необхідної технічної документації для отримання державного акту на право приватної власності на землю, йому було відмовлено, або існували інші обставини, які б мали перешкодити підготовці належної документації, на підставі якої і мав би був виданий державний акт.

У позовній заяві позивач вказує, що передача ним державного акту, у зв`язку із невідповідністю даних у ньому про розмір земельної ділянки, є укладеним договором зберігання.

Перевіривши доводи позивача та встановивши суть правовідносин, які склалися між учасниками справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу (частина 1 статті 937 ЦК України).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази укладення між сторонами договору зберігання, на існування якого вказує позивач.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, як до сторони договору зберігання та просив зобов`язати відповідача виконати даний договір та надати йому документи, які посвідчують право власності на землю.

Звертаючись за захистом своїх прав до суду саме заявник повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 2 статті 83 ЦПК України визначає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи, передусім, із доведеності таких вимог заявником.

В даному випадку позивач не довів наявність підстав для задоволення його вимог, а також не обґрунтував, яким чином дії ГУ Держгеокадастру у Черкаській області порушують права позивача, не надав доказів існування між сторонами зобов`язальних правовідносин.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції повинен був за власною ініціативою залишити його позовну заяву без розгляду згідно ст. 257 ЦПК України, є помилковим, виходячи з наступного.

Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року (справа №761/17393/19) зазначив, що положення ч. 10 ст. 84 ЦПК містять альтернативні варіанти дій суду першої інстанції в разі ухилення від виконання учасником справи вимог щодо надання доказів. Залишення позову без розгляду є лише одним з них і може застосовуватися тільки в разі неможливості здійснення судом розгляду справи за відсутності таких доказів. Системне тлумачення п. 9 ч.1 ст. 257 ЦПК свідчить, що його слід застосовувати у взаємозв`язку з положеннями ч.ч. 7-10 ст. 84 ЦПК, а залишення позову без розгляду можливе лише у випадку неподання позивачем витребуваних доказів без поважних причин, тобто коли позивач володіє певними доказами, які необхідні для повного і всебічного з`ясування обставин справи, але свідомо ухиляється від надання їх суду. В іншому випадку суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, зобов`язаний розглянути справу по суті на підставі тих доказів, які надані учасниками справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів також бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 травня 2023 року.

Судді: