Провадження № 2/582/149/23
Справа № 581/55/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2023 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Яковенко Н.М.,

за участю секретаря Ярмоленко А.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Недригайлів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «СК-АГРО» про стягнення заборгованості по орендній платі за земельну ділянку, пені, інфляційних втрат та 3% річних, витребування земельної ділянки з чужого володіння та користування, скасування запису про речове право

в с т а н о в и в :

30.01.2023 представник позивача Міненко І.В. звернувся до Липоводолинського районного суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом, в якому просив з врахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Агро» (далі ТОВ «СК-АГРО») на її користь заборгованість по орендній платі за користування належними їй земельними ділянками за 2021 та 2022 роки з врахуванням інфляційних втрат, пені, 3% річних та витребувати ці земельні у відповідача та скасувати запис про інше речове право - право оренди на ці ділянки, зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Мотивує вимоги тим, що позивач є власником земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Коровинської селищної ради Роменського району Сумської області (колишнього Недригайлівського району), які вона набула у спадок після смерті батька, ОСОБА_2 .

За життя батька, між ним та ТОВ «СК-Агро» було укладено договори оренди землі. Вказані земельні ділянки, в день укладення договорів, були передані позивачкою відповідачу за відповідними актами. Право оренди вказаних земельних ділянок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 15 серпня 2015 року між сторонами договорів укладено додаткові угоди, якими збільшено розмір орендної плати та яка відповідно склала 4056 грн та 94,62 грн та строк оренди земельних ділянок визначено на дев`ять років до 31.12.2022. Державну реєстрацію змін і доповнень до договорів також проведено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідності до п. 40 договорів оренди, після смерті ОСОБА_2 до Позивачки, як до спадкоємиці, перейшли права орендодавця за цими договорами оренди землі тому числі й право на отримання орендної плати.

За увесь період дії договору оренди відповідачем щороку один раз на рік (інколи орендна плата розбивалась на декілька платежів) сплачувалась орендна плата, при цьому кожного року орендна плата збільшувалась орендарем, відповідно до того, як збільшувався відсоток по орендній платі по району іншими орендарями або відповідно до того. як підвищувались ціни та тарифи. Ні позивач ні її батько не заперечувала проти добровільного збільшення орендарем плати за користування земельними ділянками, вважаючи таке збільшення здійснюється з добровільної згоди відповідача і відбувалося за рахунок у тому числі і індексації орендної плати при її нарахуванні, як це передбачено п.п.10,13 договорі. Також представник позивача суду розрахунок збільшення орендної плати за рахунок збільшення індексу інфляції, розрахунок пені, 3% річних.

За 2021 та 2022 роки орендарем орендна плата не була виплачена позивачу, а на її звернення до відповідача вона отримала відповідь, що у Орендарем орендна плата виплачена наперед, тому не має підстав сплачувати орендну плату за ці роки.

Крім того, строк дії договору закінчився 31 грудня 2022 року. Новий договір з відповідачем не укладався, однак відповідач до цього часу не повернув позивачу її земельні ділянки та продовжує ними користуватися без законної підстави, тому просив витребувати їх з чужого незаконного володіння та скасувати державну реєстрацію обтяжень на них.

Представник відповідача подав відзив, у якому позовні вимоги не визнав та заначив, що загальний розмір орендної плати за договором оренди, що підлягав виплаті орендарем за період дії договору з моменту укладення додаткової угоди від до закінчення строку дії договору становив 33204,96 грн., (4056грн+94,62грн) х 8 повних років користування земельною ділянкою), а розмір фактично сплаченої відповідачем орендної плати за договором оренди становить 41 026,51 грн що на 7 749,55 грн більше. Укладений між сторонами договір та чинне законодавство не містять заборон щодо дострокового виконання орендарем своїх зобов`язань щодо виплати орендної плати за договором. Відповідач не порушив умови договору оренди та не допускав прострочення сплати орендної плати за відповідний період, оскільки кошти були сплачені наперед, у визначеному сторонами розмірі та до обумовленої сторонами дати, а факт належного виконання відповідачем обов`язку щодо внесення орендної плати за договором підтверджується належними та допустимими доказами.

Щодо припинення шляхом розірвання договору оренди, представник відповідача заначила, що оскільки відсутнє систематичне порушення відповідачем умов договору, не має підстав для розірвання договору оренди.

У відповіді на відзив представник позивача не погодився з доводами відповідача щодо виплати орендної плати у повному розмірі наперед та відсутність заборгованості з орендної плати, оскільки свої зобов`язання ТОВ «СК- АГРО» по договорам оренди та додаткових угод до них не виконав, а саме відповідно до пункту 11 договору відповідач повинен був до 30 грудня 2021 та до 30 грудня 2022 року сплатити орендну плату за відповідні роки. Вважає, що договори оренди не містять положень про можливість виплати орендної плати наперед, крім того позивач ніколи не зверталася до відповідача з проханням виплатити орендну плату наперед.

Крім того зауважив, що позивач не просить розірвати договір оренди, а просить витребувати земельні ділянки з чужого незаконного володіння, так як строк дії договорів оренди закінчився, а відповідач земельні ділянки позивачу не повернув, її звернення від 31.12.2022 про повернення земельних ділянок проігнорував.

Ухвалою судді Липоводолинського суду від 30.03.2023 ця цивільна справа передана до Недригалівського районного суду за підсудністю.

15.05.2023 цивільна справа надійшла до Недригайлівського районного суду та Ухвалою судді від 17.05.2023 справа прийнята до провадження судді Яковенко Н.М.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести без його участі, позов просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення судового засідання без її участі, просила відмовити у задоволенні позову.

Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом (а.с.15,16) є власником земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, рілля 2.1307 га, та 0,3115 га сіножаті, які розташовані на території Коровинської сільської ради Роменського (колишнього Недригайлівського) району Сумської області (а.с. 15).

25 грудня 2013 року між спадкодавцем ОСОБА_2 та ТОВ «СК-АГРО» було укладено Договір оренди землі №50340, об`єктом оренди за яким є земельна ділянка площею 2,1307 га (рілля) з кадастровим номером :03:001:0203 (а.с.1723) та Договір оренди землі №50340-1, об`єктом оренди за яким є земельна ділянка площею 0,3115 га (сіножаті) з кадастровим номером :03:001:0443 (а.с.26-32).

Вказані земельні ділянки, в день укладення договорів, були передані ОСОБА_2 відповідачу за Актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду за Договором оренди землі №50340 від 25 грудня 2013 року (а.с.19) та Актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду за Договором оренди землі №50340-1 від 25 грудня 2013 року (а.с.28).

Право оренди вказаних земельних ділянок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджується витягами ( а.с.23, 32).

Пункт 5: Нормативна грошова оцінка земельних ділянок становить 46391,41 грн - рілля, 1082,21 грн - сіножаті;

Пункт 8: Договір укладено на п`ять років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою;

Пункт 9: Орендна плата складає 2319,57 грн.- рілля, 54,11 грн - сіножаті, що становить 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за один рік користування земельною ділянкою. У розмір орендної плати не входить податок за землю. Орендар самостійно сплачує податок за землю. Орендна плата може сплачуватися орендодавцю готівкою через касу орендаря, згідно розрахункової відомості за виключенням податку з доходів фізичних осіб. Орендна плата також може справлятися у натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах, за згодою сторін по діючим в орендаря цінам на продукцію, роботи та послуги;

Пункт 10: Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації;

Пункт 11: Орендна плата вноситься у такі строки до 30 грудня кожного року;

Пункт 12: Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами та /або іншими документами;

Пункт 13: Розмір орендної плати переглядається один раз на два роки у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

- в інших випадках, передбачених законом.

Пункт 14: У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Пункт 31: Обов`язки орендаря, зокрема: своєчасно вносити орендну плату за користування земельною ділянкою;

використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням згідно з цим Договором;

повернути Орендодавцю орендовану земельну ділянку після закінчення строку оренди з урахуванням вимог ст. 103 Земельного кодексу України та умов передбачених цим Договором, якщо інше не погоджено сторонами у письмовій формі.

Пункт 36: Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміні умов договору, спір розв`язується в судовому порядку.

П. 40 Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни або розірвання договору.

15 серпня 2015 року між сторонами договорів укладено додаткові угоди про зміну та доповнення до Договору оренди землі №50340 від 25 грудня 2013 року та до Договору оренди землі №50340-1 від 25 грудня 2013 року та проведено державну реєстрацію змін і доповнень до договорів, що підтверджується копіями додаткових угод (а.с.24, 33) та копією витягів з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с.25,34).

Додатковими угодами було змінено і доповнено деякі пункти договорів, зокрема з оренди та вони викладені в новій редакції, зокрема сторонами зокрема узгоджено, що нормативно грошова оцінка землі становить : рілля 57942,87 грн, сіножаті 1 351,68 грн. Договір укладено на 9 років терміном до 31 грудня 2022 року, з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Орендна плата складає 4056 грн. за оренду ріллі та 94,62 грн за оренду сіножатей, що становить 7 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок за один рік користування. В розмір орендної плати не входить податок за землю. Орендар самостійно сплачує податок за землю. Орендна плата може сплачуватися орендодавцю готівкою через касу орендаря, згідно розрахункової відомості за виключенням податку з доходів фізичних осіб. Орендна плата також може справлятися у натуральній формі, за згодою сторін по діючим в орендаря цінам на продукцію.

Сторонами визнається, що за договорами оренди земельних ділянок ТОВ «СК-АГРО» здійснено наступні виплати на користь ОСОБА_2 :

за 2015 рік 4245,24 грн; за 2016 рік 6243,76 грн; за 2017 рік 7634,37грн; за 2018 рік 7 634,37 грн, 2019 рік 7 634,38 грн, 2020 рік 7 634,38 грн, а всього позивачу сплачено 41 026,51 грн.

Сплата коштів на користь ОСОБА_2 підтверджується копіями наданих відповідачем первинних документів : касових ордерів, видаткової накладної, копіями списків згуртованих поштових переказів (а.с.117-149).

Зазначені платіжні документи не містять в графі «призначення платежу» зазначення про сплату орендної плати за 2021-2022 роки.

31 грудня 2022 та 24 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «СК Агро» з вимогою сплатити заборгованість по орендній платі за 2021 рік (а.с.35,37).

04.01.2022 за № 93 (а.с.36) ОСОБА_1 отримала відповідь від відповідача про те що, сума фактично сплаченої орендної плати значно перевищує розмір договірної орендної плати, що свідчить про дострокове, на думку відповідача, виконання Орендарем свого обов`язку із сплати орендної плати за Договором. Заява від 31 грудня 2022 року залишилася без реагування.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (частина 1 статті 611 ЦК).

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Таким Законом є Закон України «Про оренду землі», відповідно до статті 1 якого оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно із частиною першою статті 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (частина 1 статті 14 Закону).

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є:

об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

дата укладення та строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

У відповідності до частин 1, 2, 3 статті 21 Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 22 Закону орендна плата справляється у грошовій формі.

За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Частиною 1 статті 23 Закону передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Відповідно до положень абзацу 7 частини 2 статті 25 Закону орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Спір між сторонами у справі виник з приводу виплати орендної плати за 2021-2022 роки за користування земельною ділянкою на підставі діючих між ними договорів оренди землі від 25 грудня 2013 року з урахуванням додаткових угод від 15 серпня 2015року.

Відповідно до пунктів 9, 11 договорів оренди землі з врахуванням додаткових угод відповідач мав сплачувати на користь позивача орендну плату на загальну суму, з яких 4056 грн за оренду ріллі, 94,62 за оренду сіножатей за один рік користування земельною ділянкою до 30 грудня щорічно.

Відповідно до позиції відповідача, орендна плата за 2021-2022 роки була сплачена наперед протягом 2015 2020 років, оскільки ці виплати були проведені у більшому, ніж визначено у договорі оренди розмірі.

В той же час суд зазначає, що у договорі оренди землі відсутні положення щодо можливості виплати орендної плати наперед (авансом чи в рахунок платежів за майбутні періоди користування земельною ділянкою).

З урахуванням того, що відповідно до статей 15, 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення є істотними (обов`язковими для включення) умовами договору, а також розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, беручи до уваги відсутність у договорах оренди землі від 25 грудня 2013 року положень про можливість виплати орендної плати наперед та відсутності у платіжно-розрахункових документах відповідача за 2015 2020 роки зазначення про сплату на користь позивача орендної плати за 2021-2022 рік, у суду відсутні підстави вважати, що суми виплаченої відповідачем орендної плати за період 2015 2020 року понад передбачену в договорі суму є орендною платою за 2021-2022 роки. У зв`язку з цим, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача з цього приводу.

Також не заслуговує на увагу посилання відповідача на положення статті 531 ЦК України як на підставу можливості здійснення виплати орендної плати наперед, оскільки самого законодавчого врегулювання такої можливості без закріплення в договорі між сторонами недостатньо для висновку про обґрунтованість такої позиції.

З огляду на це суд вважає, що відповідач належно не виконав умови договору щодо виплати позивачу орендної плати за 2021-2022 роки та порушив вимоги статей 21, 25 Закону України «Про оренду землі», у зв`язку з чим із відповідача на корись позивача слід стягнути несплачену суму орендної плати за 2021-2022 роки за користування земельними ділянками

При цьому суд враховує те, що для щорічного обрахунку розміру проіндексованої орендної плати застосовується індекс інфляції споживчих цін, обрахований за цей рік. При цьому нарахування індексу інфляції на розмір орендної плати здійснюється виходячи з встановленого умовами договору розміру орендної плати : 4065 грн та 94,62 грн відповідно.

Суд вважає необґрунтованими розрахунки представника позивача щодо щорічного збільшення орендної плати на індекс інфляції з наростаючим підсумком, а відтак розмір орендної плати за 2021 та 2022 роки на його думку мав би становити за договорами оренди землі № 50340, №50340-1 - 7195,86 грн та 9110,19 грн. відповідно.

П. 10 договорів оренди передбачено, що обчислення орендної плати здійснюється з урахуванням індексації.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

З наведеного слід дійти висновку, що індексації підлягає орендна плата за кожен рік окремо з врахуванням індексу інфляції за відповідний період, скільки за своєю природою індексація призначена для компенсації втрат грошових доходів населення від подорожчання споживчих товарів і послуг в поточному періоді. Тому індексація орендної плати в поточному році не може бути підставою для автоматичного збільшення розміру орендної плати на наступний період, оскільки індекс інфляції є змінною величиною, її розмір залежить від економічних процесів у державі та вона може як збільшуватися так і зменшуватися (дефляція).

Схожий підхід застосовується і Верховним Судом у справах про нарахування інфляційних втрат на суму основного боргу. Зокрема під час нарахування інфляційних втрат урахуванню підлягає основний борг, а не сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.01.2020 у справі №924/532/19 та від 21.05.2019 у справі №916/2889/13.

Крім того, розмір орендної плати визначений у відповідних договорах та згідно з п. 36 здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін, тобто не може бути переглянутий в односторонньому порядку, та за період з 2015 року по 2020 рік не змінювався .

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість зі сплати орендної плати, з врахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, як то перебачено п.14 договорів, інфляційні втрати та 3 % річних згідно з ст.625 ЦК України, яка що розрахована наступним чином :

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість зі сплати орендної плати, з врахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, як то перебачено п.14 договорів, інфляційні втрати та 3 % річних згідно з ст.625 ЦК України в межах позовних вимог за період з 31.12.22 по 25.01.23 включно на загальну суму 13330,67 грн, що розрахована наступним чином :

За договором оренди землі № 50339 - 13 026,78 грн, в тому числі

- орендна плата за 2021 рік становить 4056 грн. * (індекс інфляції за 2021 рік 110 %/100) = 4 461,6 грн.

Сума заборгованості за 2021 рік : 4461, 6 грн + 1819,84 грн (пеня) + 1232,12грн (інфляційне збільшення) + 143,38 грн ( 3%) = 7656,94 грн.

- орендна плата за 2022 рік становить 4056 грн. * (індекс інфляції за 2022 рік 126,6 %/100) = 5134,9 грн.

Сума заборгованості за 2022 рік : 5 134,90 грн + 182,89 грн (пеня) + 41,08 грн (інфляційне збільшення) + 10,97 грн ( 3%) = 5369,84 грн.

За договором оренди землі № 50339-1 - 303,89 грн, в тому числі

- орендна плата за 2021 рік становить 94.62 грн. * (індекс інфляції за 2021 рік 110 %/100) = 104,08 грн.

Сума заборгованості за 2021 рік : 104,08 грн + 42,45 грн (пеня) + 28,74 грн (інфляційне збільшення) + 3,34 грн ( 3%) = 178,61 грн.

- орендна плата за 2022 рік становить 94,62 грн. * (індекс інфляції за 2022 рік 126,6 %/100) = 119,79 грн.

Сума заборгованості за 2022 рік : 119,79 грн + 4,27 грн (пеня) + 0,96 грн (інфляційне збільшення) + 0,26 грн ( 3%) = 125,28 грн.

Щодо вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи зазначені вимоги представник позивача виходив з того, що після закінчення договорів оренди землі позивач 31.12.2022 звернулася до відповідача з листом-повідомленням, в якому повідомляла, що не бажає продовжувати дію договорів оренди землі на новий строк і в зв`язку з цим просила повернути належні їй земельні ділянки. Цей лист був направлений відповідачу рекомендованим поштовим відправленням, однак позивач відповіді на нього не отримала.

Факт перебування земельної ділянки в користуванні відповідача підтверджується також Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, позивач ОСОБА_1 зверталася до державного реєстратора з метою внести відомості про припинення договору оренди, однак рішенням державного реєстратора їй було у цьому відмовлено у зв`язку з тим, що на її земельні ділянки зареєстроване речове за іншою юридичною особою, а саме відповідачем ТОВ «СК Агро». Зазначене на думку представника позивача свідчить про те що існують підстави для задоволення позову в цій частині повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних про витребування майна з чужого незаконного володіння заперечувала, зазначила що договорами оренди не передбачений певний окремий порядок повернення земельних ділянок після припинення договору оренди, тому позивач не була позбавлена можливості в будь-який час звернутися до відповідача та ініціювати підписання актів прийому-передачі земельних ділянок. Крім того, після звернення позивача з позовом до суду представник відповідача перевірила, що належні позивачу земельні ділянки не використовувалися в 2023 році. На даний час відповідачем складені Акти приймання-передачі земельних ділянок, які підписані відповідачем та направлені позивачу поштою на її адресу, на підтвердженням чого подала копію квитанції про поштове відправлення.

Судом встановлено, що право оренди вказаних земельних ділянок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджується витягами (а.с.23,32) та залишається зареєстрованим за відповідачем, що підтверджується Інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.41,42), копією заяви про державну реєстрацію прав та копією рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій ( а.с.151-154).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Способи захисту, які застосовуються судом визначені в ст. 5 ЦПК України. Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Визначаючи зміст статті 5 ЦПК України, необхідно виходити з того, що, у першу чергу, способи захисту, які застосовуються судом, мають відповідати правовій природі цивільних відносин, що існують між сторонами, й лише у другу чергу, серед зазначених способів захисту, що відповідають правовій природі таких відносин, суд вправі обрати той з них, що забезпечує ефективність такого захисту. (Постанова КЦС ВС від 12 червня 2019 року, справа № 490/10190/16-ц, провадження № 61-33118св18).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 34 Закону України «Про оренду землі» визначає, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Такі ж положення містяться і в договорах оренди землі (п. 21,31).

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачем заявлено вимогу про витребування земельних ділянок із володіння і користування відповідача та скасування записів про інше речове право - право оренди, яке зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 21 березня 2014 року, тобто віндикаційний позов.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Разом з тим, негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18).

Як вбачається з досліджених доказів, право власності на земельні ділянки зареєстроване за позивачем як з часу укладення договору оренди землі так і на час розгляду справи у суді.

Тобто земельні ділянки ніколи не вибували з володіння ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для витребування їх із чужого володіння. Таким чином, позивачем обрано невірний спосіб захисту її прав, який не відповідає правовій природі цивільних відносин, що існують між сторонами.

Належним способом захисту є пред`явлення негаторного позову про зобов`язання відповідача повернути земельні ділянки, як то передбачено ст. 34 Закону України «Про оренду землі».

Отже суд дійшов висновку, обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, а тому є неефективним для захисту порушеного права позивача, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Також суд зауважує, що договори оренди землі між позивачем та відповідачем не містять порядку та окремих умов повернення земельних ділянок, зокрема і обов`язку відповідача проводити державну реєстрацію припинення права оренди. П. 31 договору передбачено, що Орендар зобов`язаний повернути орендовану земельну ділянку після закінчення строку оренди з урахуванням вимог ст. 103 ЗК України та умов передбачених цим договором, якщо інше не погоджено сторонами у письмовій формі. Стаття 103 ЗК України визначає зміст добросусідства та також не містить умов повернення земельних ділянок Орендодавцю.

Відмова державного реєстратора у проведенні реєстрації припинення права оренди не є підтвердженням утримання відповідачем земельних ділянок позивача, оскільки відповідно до ст. 11 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Цим же законом визначено його статус , права обов`язки, процедуру державної реєстрації та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності реєстратора, тощо. При цьому, у разі незгоди з його рішенням, позивач не позбавлений оскаржити його дії в установленому законом порядку.

З огляду на наведені норми закону та встановлені обставини суд приходить до висновку що вимоги позивача щодо витребування майна з володіння та користування відповідача та скасування державної реєстрації права оренди задоволенню не підлягають через неправильно обраний позивачем спосіб захисту його прав.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 135 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За змістом ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч.ч. 3-6 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві заначено попередній розрахунок судових витрат, а також подано договір про надання правової допомоги № 0017-2023 від 16 січня 2023 року, рахунок-фактуру №01.0035 від 25 січня 2023 року, Акт виконаних робіт від 16.01.2023 на суму 4000 грн, ордер, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю і ордер (а.с.43-46,48-49) та квитанцію про сплату позивачем коштів за надання правової допомоги (а.с.47), додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 16 січня 2023 року, Акт виконаних робіт від 16 січня 2023 року на суму 1000 грн, рахунок-фактуру №01.0040 від 10 березня 2023 року, та квитанцію про сплату позивачем коштів за надання правової допомоги (а.с.88-90).

В розділі 3 договору про надання правової допомоги № 0015-2023 від 16 січня 2023 року, з врахуванням змін внесених додатковою угодою від 16.01.2023, укладеного між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатом Міненко І.В..(Адвокат) сторонами визначений розмір гонорару адвоката, який складається з 4000 грн. за консультації, вивчення документів, узгодження правової позиції, підготовку та подання до суду позовної заяви до ТОВ «СК-АГРО» про стягнення заборгованості по орендній платі за землю, пені, інфляційних втрат, 3 % річних та витребування земельної ділянки з чужого володіння та користування Клієнт сплачує Адвокату 4000,00 грн. За підготовку та подання до суду процесуальних документів, необхідних для огляду справи (відзиву, відповіді на відзив, заперечень, пояснень, клопотань тощо Клієнт сплачує Адвокату 1000 грн. У разі задоволення позовних вимог Клієнта, щодо стягнення заборгованості по орендній платі Клієнт сплачує Адвокат додаткова винагорода (гонорар успіху) у сумі 7000 грн. Розмір гонорару може бути збільшено у разі надання Адвокатом додаткових послуг Клієнту. В такому разі, розмір гонорару визначається сторонами окремої додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін.

В судовому засіданні від 11.08.2023 в судових дебатах адвокат заявив про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону). Закон формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Частинами першою та другою статті 30 Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду щодо зробила правовий висновок, в якому визначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. (Постанова ВП ВС у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

З огляду на зазначену позицію суду, а також умови 3.1.3 договору про надання правової допомоги, суд вирішуючи питання про розподіл судових витрат, які мають бути компенсовані за рахунок відповідача, приймає до уваги розмір фактично понесених позивачем витрат на правову допомого на загальну суму 5000 грн, які вважає обґрунтованими та доведеними.

Зауваження представника відповідача щодо того, що клопотання про відшкодування витрат не підлягає задоволенню, оскільки ним не доведено неспівсмірність витрат позивача, як це передбачено ч. ст. 137 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню пропорційно до задоволеної частини вимог.

Позивачем заявлено вимоги майнового характеру та дві немайнові вимоги. При цьому судом частково задоволено майнові вимоги на та у задоволенні вимог немайнового характеру відмовлено. Оскільки за таких умов не можливо в матеріальному виразі встановити відсоток задоволених вимог, суд виходить з того, що позовні вимоги задоволені умовно на одну третину, а тому витрати на правову допомогу підлягають стягненню у розмірі 1666,6 грн, що складає 1/3 від 5000 грн.

Щодо судового збору суд встановив наступне.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір за 3 позовні вимоги на загальну суму 3220,8 грн, що підтверджується квитанціям (а.с.11а,11б,11в).

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, які суд прийняв за 1/3 ,тобто на суму 1073,6 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «СК-АГРО» про стягнення заборгованості по орендній платі за земельну ділянку, пені, інфляційних втрат та 3% річних, витребування земельної ділянки з чужого володіння та користування, скасування запису про речове право, - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "СК-АГРО" (юридична адреса: 42506, Сумська область, Роменський район, селище Суха Грунь, вул. Першотравнева, 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 33976979) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованість за користування земельною ділянкою згідно договорів оренди землі №50340, №50340-1 від 25.12.2013 з урахуванням Додаткових угод від 15.08.2015, 25.12.2023 за період 2021-2022 років у сумі 13330 (тринадцять тисяч триста тридцять) грн 67 коп., з яких орендна плата 2021 рік 4565,68 грн, орендна плата за 2022 рік 5254,69 грн, пеня за 2021 рік 1862,29 грн, пеня за 2022 рік 187,18 грн, інфляційні втрати за 2021 рік 1260,86 грн, інфляційні втрати за 2022 рік 42,04 грн, 3% річних за 2021 рік 146,72 грн, 3 % річних за 2022 рік 11,23 грн

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "СК-АГРО" (юридична адреса: 42506, Сумська область, Роменський район, селище Суха Грунь, вул. Першотравнева, 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 33976979) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 1073,60 грн судових витрат зі сплати судового збору та 1666,6 грн судових витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене 16 серпня 2023 року.

Суддя : Н. М. Яковенко