Справа № 761/6557/23
Провадження № 2/761/5999/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путрі Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Споживчий центр», третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває вказана справа, в якій ухвалою судді від 27.02.2023 р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача подав клопотання про залишення без розгляду позовної заяви на підставі п..6. ч.1 ст. 257 ЦПК України. Зазначає, що згідно з п. 10.1 кредитного договору від 21.09.2019 р., укладеного з відповідачем, всі вимоги, які виникають при виконанні договору підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків. Крім того, укладений кредитний договір не є договором споживчого кредитування, а спір не охоплюється регулюванням Закону України «Про споживче кредитування».

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.09.2019 між сторонами укладено кредитний договір № 21.09.2019-100003368. У пункті 1.2 даного договору сторони погодили, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту.

Пунктом 10.1 кредитного договору визначено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди», до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 12.12.2018 по справі №755/11648/15-ц, кредитні договори, укладені фізичними особами з банками за своєю суттю є споживчими договорами і на них розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, частина 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди» вказує на те, що третейські суди не мають права розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові положення про те, що, якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер, як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», тобто незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 4 ЦПК України, угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Кредитний договір № 21.09.2019-100003368 від 21.09.2019 р. за своїм змістом є договором про надання споживчого кредиту. Представником відповідача не надано доказів на підтвердження того, що кредит надавався позичальнику не для задоволення особистих потреб, він пов`язаний зі здійсненням ОСОБА_1 підприємницької діяльності чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що укладений між сторонами кредитний договір за своєю правовою природою є споживчим, у зв`язку з чим третейське застереження, викладене в п. 10.1 кредитного договору № 21.09.2019-100003368 від 21.09.2019 р. не може бути виконане, позивач не може бути позбавлений права розгляду справи в суді.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Законом України «Про третейські суди» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки),

Крім цього, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, а тому такий спір не підлягає розгляду третейським судом.

Відтак, у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про залишення позову без розгляду слід відмовити.

Керуючись Законами України «Про третейські суди», «Про захист прав споживачів», ст. 257 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання представника ТОВ «Споживчий кредит» про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ТОВ «Споживчий центр», третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до вимог ст.353 ЦПК України ухвала суду оскарженю не підлягає.

Суддя: Осаулов А.А.