Дата документу 05.04.2023 Справа № 332/81/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/81/21 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
Провадження № 22-з/807/42/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткова)

05 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Полякова О.З.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Прядка Дениса Володимировича про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка підписана адвокатом Черкашиним Іваном Івановичем, на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняті частини земельних ділянок площею 0,0144 га (кадастровий номер :02:008:0048) та площею 0,0466 га (кадастровий номер 231010000:02:008:0047), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення паркану та встановлення його відповідно до зеленої лінії (умовного позначення межі земельної ділянки), яка позначена на збірному кадастровому плані згідно державного акту ЗП № 000200 від 13 січня 2004 року та ЗП № 000222 від 13 січня 2004 року за власний рахунок ОСОБА_2 .

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; зобов`язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняті частини земельних ділянок площею 0,0144 га (кадастровий номер :02:008:0048) та площею 0,0466 га (кадастровий номер 231010000:02:008:0047), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належить ОСОБА_1 шляхом перенесення паркану та встановлення його відповідно до зеленої лінії (умовного позначення межі земельної ділянки), яка позначена на збірному кадастровому плані згідно державного акту ЗП № 000200 від 13 січня 2004 року та ЗП № 000222 від 13 січня 2004 року за власний рахунок ОСОБА_2 .

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Прядка Д.В. про ухвалення додаткового рішення задоволено; стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5 400 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 10 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково; рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2021 року змінено в частині місця перенесення паркану, замість «встановлення його відповідно до земельної лінії (умовного позначання межі земельної ділянки), яка позначена на збірному кадастровому плані згідно державного акту ЗП № 000200 від 13 січня 2004 року та ЗП № 000222 від 13 січня 2004 року» вказано «в частині спільної межі, від кута огорожі на відстані 23,74 м, з фактичної сторони земельних ділянок (від проїжджої частини - вулиці Демократичної), площею накладення 0,0004 га відповідно до висновку судової технічної експертизи від 03 червня 2022 року № Се-19/1-8-21/13891-ЗТ; в іншій частині рішення суду залишено без змін.

15 серпня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Прядко Д.В. звернувся до апеляційного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи у розмірі 8 438,40 грн., що підтверджується квитанцією, яка міститься в матеріалах справи (т. 2, а.с. 89, 90).

02 вересня 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Вертелецька Т.В. направила відзив на заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Прядка Д.В. про ухвалення додаткового рішення у цій справі, в якій остання просила зменшити розмір судових витрат, що підлягають відшкодуванню на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції; перерозподілити судові витрати, стягнувши зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у підсумку 881,43 грн. судових витрат (т. 2, а.с. 110-113, 114, 115).

Додатковою постановою Запорізького апеляційного суду від 21 вересня 2022 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Прядка Д.В. про ухвалення додаткового рішення задоволено; стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 8 438,40 грн.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що постановою Запорізького апеляційного суду від 10 серпня 2022 року підтверджено порушення прав позивача, а тому судові витрати відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

У жовтні 2022 року представник ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати додаткову постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким змінити розподіл судових витрат між сторонами щодо вартості експертизи; провести перерозподіл судових витрат, понесених сторонами під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судувід 01 березня 2023 рокукасаційну скаргу ОСОБА_2 , підписану адвокатом Вертелецькою Т.В., задоволено частково.

Додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 21 вересня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - адвокат Вертелецька Т.В. направила клопотання про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без її участі. У вказаному клопотанні представник ОСОБА_2 також зазначає, що колегія суддів Запорізького апеляційного суду, врахувавши доводи апеляційної скарги та результати земельно-технічної експертизи, встановивши неправильність висновків суду першої інстанції в частині місця перенесення паркану і як наслідок - завищеної площі землі, яку отримує позивач, змінила рішення та зменшила розмір задоволених судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_1 з 9,515 кв.м. до 4 кв.м. (0,0004 га). Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 за результатом апеляційного перегляду справи були задоволені лише на 42,04 %, а апеляційна скарга ОСОБА_2 була задоволена на 57,96 %. З огляду на викладені обставини представник ОСОБА_2 просить зменшити розмір судових витрат, що підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнувши на її користь витрати по оплаті судового збору - 353,47 грн., витрати на правничу допомогу 2 270,16 грн. та витрати на експертизу - 3509,67 грн., а всього - 6133,30 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги частину сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги - 730,99 грн. та витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції - 4 520,88 грн., а всього - 5 251,87 грн.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час і місце розгляду заяви повідомлялася апеляційним судом у встановленому законом порядку.

За таких обставин апеляційний суд вважає можливим розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення у відсутність відповідача ОСОБА_2 та її представника - адвоката Вертелецької Т.В., оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Турчинського М.І., які підтримали доводи і вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши надані докази, колегія суддів вважає, що заява представника ОСОБА_1 - адвоката Прядка Д.В. підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Як зазначено у вищевказаній постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судувід 01 березня 2023 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Предметом позову в справі, яка переглядається, є вимога немайнового характеру про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. (Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2019 року в справі № 162/405/16-ц, провадження № 61-20876св18).

У справі, яка переглядається, аналіз матеріалів справи свідчить, що:

рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2020 року вказані позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняті частини земельних ділянок площею 0,0144 га (кадастровий номер :02:008:0048) та площею 0,0466 га (кадастровий номер 231010000:02:008:0047), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення паркану та встановлення його відповідно до зеленої лінії (умовного позначення межі земельної ділянки), яка позначена на збірному кадастровому плані згідно державного акту ЗП № 000200 від 13 січня 2004 року та ЗП № 000222 від 13 січня 2004 року за власний рахунок ОСОБА_2 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору;

додатковим рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2021 року стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 400 грн. витрат на правничу допомогу;

виходячи із того, що позов задоволено повністю, суд першої інстанції поклав на ОСОБА_3 обов`язок відшкодувати понесені позивачем судові витрати;

під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог заявив клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 листопада 2021 року клопотання представника позивача задоволено та призначено у справі судову земельно-технічну експертизу;

відповідно до квитанції № 1837-17-009/С від 17 грудня 2021 року ОСОБА_1 сплатила 8 438,40 грн. за проведення судової експертизи;

постановою Запорізького апеляційного суду від 10 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Апеляційний суд погодився з висновком районного суду в частині наявності порушення прав позивачки, проте, з урахуванням висновку судової технічної експертизи від 03 червня 2022 року № Се-19/1-8-21/13891-ЗТ змінив рішення суду першої інстанції в частині місця перенесення паркану та зазначив про необхідність перенесення паркану відповідачки в частині спільної межі, від кута огорожі на відстані 23,74 м, з фактичної сторони земельних ділянок (від проїжджої частини АДРЕСА_1) площею накладення 0,0004 га;

суд апеляційної інстанції при зміні рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 частково, у порушення частини тринадцятої статті 141 ЦПК України не змінив розподілу судових витрат;

15 серпня 2022 року представник ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути зі ОСОБА_2 витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, а саме вартість судової земельно-технічної експертизи у розмірі 8 434,40 грн.;

у відзиві на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат за проведення експертизи, ОСОБА_2 заявила клопотання про необхідність здійснення апеляційним судом перерозподілу судових витрат між сторонами (т. 2, а.с. 113);

додатковою постановою Запорізького апеляційного суду від 21 вересня 2022 року стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 438,40 грн. витрат, понесених на проведення судової земельно-технічної експертизи. При цьому суд апеляційної інстанції у встановленому законом порядку не вирішив клопотання відповідача про здійснення перерозподілу судових витрат;

суд апеляційної інстанції не звернув увагу на положення статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд здійснив їх розподіл лише у частині витрат, понесених сторонами на експертизу, та в порушення частини тринадцятої статті 141 ЦПК України не перерозподілив судовий збір та витрати на правничу допомогу;

за таких обставин, додаткова постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

За вимогами частини 5 статті 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у даній справі при поданні позовної заяви сплатила судовий збір у розмірі 840,80 грн. (т. 1, а.с. 1); витрати на правничу допомогу склали 5 400 грн. (т. 1, а.с. 52, 131-135), витрати пов`язані із проведенням судової земельно-технічної експертизи - 8 438,40 грн. (т. 1, а.с. 231), а всього ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом даної справи сплатила 14 679,20 грн. (840,80 грн. + 5 400 грн. + 8 438,40 = 14 679,20 грн.).

Витрати, які ОСОБА_2 сплатила у зв`язку з розглядом даної справи: судовий збір при поданні апеляційної скарги - 1 261,20 грн. (т. 1, а.с. 143), витрати на правничу допомогу - 7 800 грн. (т. 1, а.с. 54-56, 71-75), а всього ОСОБА_2 у зв`язку з розглядом даної справи сплатила 9 061,20 грн. (1 261,20 грн. + 7 800 грн.).

Як зазначалося вище, предметом позову в цій справі є вимога немайнового характеру про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову немайнового характеру, що має місце в даній справі, точно визначити неможливо, тому колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати у справі слід розподілити між сторонами порівну. (Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2019 року в справі № 162/405/16-ц, провадження № 61-20876св18).

Таким чином, судові витрати у цій справі слід розподілити порівну між сторонами, отже, витрати ОСОБА_1 становлять 7 339,60 грн. (50 % від 14 679,20 грн.), а ОСОБА_2 - 4 530,60 грн. (50 % від 9 061,20 грн.).

За частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням зазначеної норми процесуального закону колегія суддів вважає за можливе остаточно стягнути з відповідача на користь позивача різницю судових витрат в даній справі у розмірі 2 809 грн. (7 339,60 грн. - 4 530,60 грн.).

Керуючись ст.ст. 133, 141, 258, 259, 270, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Прядка Дениса Володимировича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити у справі додаткову постанову, якою стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 809 (дві тисячі вісімсот дев`ять) грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна додаткова постанова складена 11 квітня 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

О.З. Поляков