Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2023 року Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Анохіна А.М.

при секретарях - Йогансен К.Д., Смушкової В.В.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - Ярмолаєва В.О., Прокопенко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного заповідника «Києво - Печерська Лавра» про скасування наказу про переведення, перерахунок та виплату коштів за час відпустки,

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2021 року позивач звернулася з позовом до Національного заповідника «Києво - Печерська Лавра» про скасування наказу про переведення, перерахунок та виплату коштів за час відпустки.

Позивач свої вимоги аргументує тим, що наказом відповідача від 01.09.2021 № 268-о її було переведено з посади старшого наукового співробітника наукового сектору моніторингу стану нерухомих наземних пам`яток наукового відділу охорони та моніторингу стану нерухомих пам`яток на посаду старшого наукового співробітника наукового сектору моніторингу нерухомих пам`яток наукового відділу моніторингу та оренди нерухомих пам`яток з посадовим окладом 13 778,00 грн за рахунок спеціального фонду кошторису, що на думку позивача є незаконним, таким, що суттєво впливає на її трудові права та суттєво погіршує її становище, порівняно із працівниками, які працюють на аналогічній посаді у тому ж відділі, але з фінансуванням за рахунок загального фонду кошторису (бюджет) та вважає, що таке переведення є істотною зміною умов праці.

На думку позивача відповідачем неправильно було нараховано їй виплати за щорічну невикористану відпустку тривалістю 69 днів та не враховано, що для нарахування середньої заробітної плати для оплати часу відпустки виключається період вимушеного прогулу, за який не нараховувався заробіток і цей період не оплачений згідно рішення суду.

З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги.

30 листопада 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М.

02 грудня 2021 року судом зроблено запит щодо місця реєстрації відповідача.

12 січня 2022 року до суду надійшла інформація про реєстрацію місця проживання особи.

Ухвалою суду від 17.01.2022 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Справу було призначено до розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

19 вересня 2022 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечує вимоги позовної заяви у повному обсязі та зазначає, що виконуючи рішення Подільського районного суду м. Києва від 13.06.2019 та постанову Київського апеляційного суду від 28.07.2021 у справі № 757/838/17, наказом від 11.08.2021 № 237-о відповідач поновив позивача на посаді старшого наукового співробітника наукового сектору моніторингу стану нерухомих наземних пам`яток наукового відділу охорони та моніторингу стану нерухомих пам`яток з 19 грудня 2016 року, як зазначалось у рішенні суду та ухвалі від 23.08.2019 про роз`яснення даного рішення.

Тобто, відповідачем було виконано рішення суду щодо поновлення на роботі позивача. Наказом від 11.08.2021 № 237-о позивача було тимчасово поновлено на посаді поза штатним розписом. Для упорядкування штатного розпису, після внесення відповідних змін до нього, які затверджуються Міністерством культури та інформаційної політики України, позивача переведено на посаду старшого наукового співробітника наукового сектору моніторингу нерухомих пам`яток наукового відділу моніторингу та оренди нерухомих пам`яток з 01.09.2021 за рахунок спеціального фонду кошторису.

Відповідач зазначає, що у рішенні Подільського районного суду м. Києва від 13.06.2019 та ухвалі від 23.08.2019 про роз`яснення цього рішення, не зазначалось та не вимагалось поновлення на посаді саме за рахунок загального фонду кошторису, а відповідачем здійснені всі відповідні дії для поновлення позивача на роботі відповідно до вимог суду та законодавства.

Крім того, згідно наказу від 19.10.2021 № 182-в позивачу надано щорічну відпустку з 20.10.2021 по 28.12.2021 тривалістю 69 календарних днів.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Розрахунковий період для обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпустки становив: жовтень 2020 - вересень 2021. Оскільки на момент розрахунку відпускних заробіток позивача за жовтень 2020 по липень 2021 становив 0,00 грн, відповідно до Порядку, даний період все ж був включений у розрахунок.

Просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 02.02.2023 було задоволено частково заяву позивача про витребування доказів.

Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13.06.2019 та постановою Київського апеляційного суду від 28.07.2021 у справі № 757/838/17, позивача поновлено на посаді старшого наукового співробітника наукового сектору моніторингу стану нерухомих наземних пам`яток наукового відділу охорони та моніторингу стану нерухомих пам`яток Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника з 19.12.2016 та стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконуючи рішення суду, наказом від 11.08.2021 № 237-о відповідач поновив позивача на посаді старшого наукового співробітника наукового сектору моніторингу стану нерухомих наземних пам`яток наукового відділу охорони та моніторингу стану нерухомих пам`яток з 19 грудня 2016 року, як зазначалось у рішенні суду та ухвалі від 23.08.2019 про роз`яснення даного рішення.

Тобто, відповідачем було виконано рішення суду щодо поновлення на роботі позивача.

На час поновлення вказана посада була відсутня у штатному розписі через скорочення у 2016 році, відділу в якому працювала позивач та створенням нового, з новими посадами, що встановлено Верховним судом у постанові від 21.04.2021 № 758/838/17 (про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за позовом ОСОБА_1 до Заповідника.) В даній постанові, у позиції Верховного суду зазначено, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про доведеність факту змін у виробництві і праці у Заповіднику та скорочення штату працівників, що є підставою для порушення питання про звільнення позивачки на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Наказом Заповідника від 11.08.2021 № 237-о позивача було тимчасово поновлено на посаді поза штатним розписом. Для упорядкування штатного розпису, після внесення відповідних змін до нього, які затверджуються Міністерством культури та інформаційної політики України, позивача переведено на посаду старшого наукового співробітника наукового сектору моніторингу нерухомих пам`яток наукового відділу моніторингу та оренди нерухомих пам`яток з 01.09.2021 за рахунок спеціального фонду кошторису.

Згідно наказу Заповідника від 19.10.2021 № 182-в позивачу надано щорічну відпустку з 20.10.2021 по 28.12.2021 тривалістю 69 календарних днів.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Розрахунковий період для обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпустки становив: жовтень 2020 - вересень 2021.

Згідно з абз. 4 п. 3 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 9 Закону України «Про відпустки», до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховується час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

В рішенні Подільського районного суду м. Києва від 13.06.2019 та ухвалі від 23.08.2019 про роз`яснення цього рішення, не вимагалось поновлення на посаді саме за рахунок загального фонду кошторису. Отже, відповідачем здійснені всі відповідні дії для поновлення позивача на роботі відповідно до вимог суду та законодавства.

Суд зазначає, що дана вимога позивача про скасування наказу про переведення не призводить до реального забезпечення захисту її прав, оскільки, скасований наказ про переведення повертає позивача на посаду поза штатом та з меншим окладом заробітної плати.

Відповідно до абз. 3 ст. 32 КЗпП України, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Дослідивши подані докази та аргументацію сторін, судом встановлено, що відповідач не вносив зміни у організацію виробництва і праці. Виходячи із зазначеної норми КЗпП України, переведення позивача для впорядкування штатного розпису не є зміною істотних умов праці і не стосується систем та розмірів оплати праці позивача.

Відповідно до п. 3.1. Колективного договору відповідача, основна заробітна плата працівників Роботодавця, встановлюється у вигляді посадових окладів, що закріплені у штатному розписі.

Відповідно до рішення суду, позивача було поновлено на посаді старшого наукового співробітника наукового сектору моніторингу стану нерухомих наземних пам`яток наукового відділу охорони та моніторингу стану нерухомих пам`яток з 19.12.2016 із посадовим окладом - 11036 грн.

Після переведення на посаду старшого наукового співробітника наукового сектору моніторингу нерухомих пам`яток наукового відділу моніторингу та оренди нерухомих пам`яток, посадовий оклад позивача збільшився та становив 13778 грн, що зазначено у розрахункових листах за серпень та вересень 2021 року, доданих позивачем до позовної заяви.

Отже, позивач отримує свою заробітну плату у розмірі, визначеному штатним розписом відповідно до колективного договору, який не зменшився, а навпаки, збільшився після її переведення, що не погіршує її умови праці і не є зміною істотних умов праці.

Щодо позовної вимоги про перерахунок та виплату коштів за час відпустки, судом встановлено, що згідно наказу відповідача від 19.10.2021 № 182-в позивачу надано щорічну відпустку з 20.10.2021 по 28.12.2021 тривалістю 69 календарних днів.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Розрахунковий період для обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпустки становить: жовтень 2020 - вересень 2021.

Згідно Наказу від 11.08.2021 № 237-о Позивача було поновлено на роботі з 19.12.2016. Таким чином, період з 19.12.2016 по 11.08.2021 - це час вимушеного прогулу. Отже підстави для виключення цього періоду з розрахунку відсутні. Оскільки на момент розрахунку відпускних заробіток позивача за жовтень 2020 по липень 2021 становив 0,00 грн, відповідно до Порядку даний період був включений у розрахунок.

Відповідно до п. 7 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду.

Однак, врахування фактично відпрацьованого періоду відповідно до абз. 2 п. 2 Порядку, застосовується лише до обчислення середньої заробітної плати, працівникові який пропрацював на підприємстві менше року.

Тобто, посилання позивача на те, що розрахунок її заробітної плати має відбуватись саме за фактично відпрацьований час із 12 серпня року по 26 вересня 2021 року та частини допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю з 27.09.2021 по 30.09.2021, не відповідає нормам Порядку, оскільки позивач згідно рішення суду поновлена на роботі з 19.12.2016, отже не може вважатись такою, що працювала у відповідача менше року.

Суд критично відноситься до наданого позивачем листа Міністерства економіки України від 10.11.2021 № 4711-06/53711-09, оскільки у самому листі Міністерства економіки України повідомляється, що листи не є нормативно-правовими актами та мають інформаційно-рекомендаційний характер.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивача переведено правомірно, без порушення норм трудового законодавства, а нарахування та виплата за частину щорічної відпустки проведено відповідно до вимог порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 258-259, 263, 265, 267 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного заповідника «Києво - Печерська Лавра» про скасування наказу про переведення, перерахунок та виплату коштів за час відпустки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27.04.2023.

Суддя А.М.Анохін