Справа № 159/448/23
Провадження № 2/159/399/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Лесика В.О.,

за участі секретаря -Спасюк К.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

представника третьої особи - ОСОБА_6, який приймає участь в режимі відеоконференції.

представника органу опіки та піклування - Гупіка М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковель цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ковельської міської ради, треті особи: орган опіки та піклування Ковельської міської ради, ОСОБА_3 , про визнання протиправним і скасування рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради №14 від 13.01.2023 року та визначення порядку участі матері у вихованні дитини,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Ковельської міської ради, треті особи: Орган опіки та піклування Ковельської міської ради, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про затвердження висновку визначення порядку участі матері у вихованні дитини.

В обґрунтування заявленого позову, зазначив, що з ОСОБА_3 з 12 жовтня 2013 року перебував в зареєстрованому шлюбі від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . 14.11.2022 року шлюб рішенням Ковельського міськрайонного суду було розірвано.

За заявою ОСОБА_3 службою у справах дітей Ковельської міської ради було встановлено часовий графік її участі у спілкуванні та вихованні їх малолітнього сина, а також встановлено, що вона вправі забирати дитину за місцем її проживання на 15 днів кожного місяця до міста Вільнянськ Запорізької області. 13.01.2023 року даний Висновок було затверджено рішенням виконкому Ковельської міської ради .

Він не погоджується з даним висновком та рішенням виконкому якими ОСОБА_3 дозволено зустрічатись з сином та спілкуватись з ним без присутності батька за місцем її проживання.

Вважає, що таке рішення порушує його права та інтереси як батька та не враховує інтереси малолітньої дитини яка вправі проживати у спокійному та безпечному місці.

Зазначає також, що він із сином з 2019 року фактично проживали в місті Запоріжжя, а після початку війни виїхали в місто Ковель де і зареєстровані як внутрішньо-переміщені особи, що підтверджується відповідною довідкою від 29.03.22 року. Малолітній син, який має аналогічний статус проживає з ним та зареєстрований в АДРЕСА_1 . В місті проживання вони отримують щомісячну допомоги як внутрішньо-переміщені особи.

Фактично з сином він проживає з 2019 року, а мама проживала окремо від них і за її бажанням могла завжди зустрічатись та спілкуватись з дитиною оскільки має обов`язок брати участь у її вихованні.

Незважаючи на те, що між ними була встановлена домовленість про місце проживання сина з ним та порядок участі матері у його вихованні остання 23.07.2022 року разом зі своєю матір`ю намагалась силоміць вивезти дитину у невідомому напрямку.

Після такої події син був дуже наляканий, довго не міг заспокоїтись, що стало підставою звернення до логопеда якого відвідує і на даний час.

В подальшому ОСОБА_3 звернулась із заявою до Служби у справах дітей в якій просила встановити графік її участі у вихованні дитини та вказала, що він перешкоджає їй у спілкуванні з нею.

Прийняте рішення про дозвіл забирати дитину на 15 днів щомісяця за місцем проживання матері (м.Вільнянськ) суперечить вимогам про забезпечення безпеки, життя та здоров`я дитини і суперечить її інтересам.

Так місто Вільнянськ де проживає ОСОБА_3 знаходиться в Запорізькій області, який та його населені пункти постійно перебувають під ракетними обстрілами, постійно наявні повітряні тривоги і т.п. Таке середовище жодним чином не відповідає інтересам дитини.

Крім того слід врахувати і думку дитини яка бажає проживати з ним, а з мамою спілкується в телефонному режимі щодня.

Вважає, що часті переїзди на тривалу відстань будуть перешкодою в належному догляді та медичному обслуговуванні дитини.

З наведених підстав просить встановити матері порядок участі у вихованні сина та дозволити їй 1-15 число кожного місяця зустрічатися та спілкуватися з сином у присутності батька за місцем проживання батька та дитини, а також у день народження дитини - ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року протягом 8-ми годин з можливістю спільного відвідування громадських місць, закладів харчування, розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку з врахуванням бажання дитини, розпорядку дня, віку, стану здоров'1я та індивідуальних особливостей сина.

В подальшому ОСОБА_1 уточнив заявлені ним вимоги та враховуючи, що ОСОБА_3 на даний час зареєстрована в місті Ковель і фактично проживає в ньому то і відповідно він не заперечує проживання з нею у визначений період з 01 по 15 число кожного місяця на період по завершенню 90 днів після скасування правового режиму воєнного стану на території України.

31.01.2023 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі і визначено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22.02.2023 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, а третім особам для надання пояснень щодо заявленого позову.

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що висновок органу опіки та піклування відповідає вимогам законодавства, враховує як інтереси батьків так і їх малолітнього сина, а тому вважають позов безпідставним і таким, що не підлягає до задоволення.

В своїх письмових пояснення ОСОБА_3 як третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача позов не визнала та зазначила, що викладені в ньому обставини не відповідають дійсності, а відтак в його задоволенні слід відмовити. Вона також вказала, що після початку воєнних дій позивач без її дозволу виїхав із сином до міста Ковеля. Після залишення нею окупованої території вона відразу виїхала в місто Ковель де зустрілась з сином і будь-яких протиправних дій по відношенню до нього та ОСОБА_5 не вчиняла. Твердження останнього, що вона силоміць намагалась забрати дитину до її місця проживання є вигаданим. Місто Запоріжжя та місто Вільнянськ де вона проживала не відноситься до території де ведуться бойові дії, однак позивач на її переконання здійснює тиск та залякує людину з метою позбавлення її можливості спілкуватися з нею. Така поведінка ОСОБА_1 змусила її звернутись із заявою у Службу у справах дітей з метою визначення часу для спілкування та виховання дитини. Вважає таке рішення справедливим і таким, що відповідає як інтересам дитини так і інтересам батьків.

Ухвалою суду від 10.03.2023 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду на 05.04.2023 року.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази по справі приходить до такого висновку.

В судовому засіданні встановлено наступні фактичні обставини, які не оспорюються сторонами.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.10.2013 і є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб розірвано на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду 14.11.2022 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 29.03.2022 року взяті на облік як внутрішньо-переміщені особи і проживають в АДРЕСА_1 (Довідки №755/500056, 239 та №755/ Управління соціального захисту населення від 29.03.22).

Відповідно до Актів обстеження умов проживання від 29.04.2022 року , 29.11.2022 року ОСОБА_1 проживає з сином за вищевказаною адресою, мають окрему кімнату. В розмові з малолітньою дитиною в присутності фахівця ЦСС було з`ясовано думку останнього про бажання проживати з батьком, оскільки з ним добре, цікаво і не страшно. З мамою спілкується щоденно в телефонному режимі.

Іншим Актом обстеження умов проживання від 19.07.2022 року підтверджено, що ОСОБА_3 разом з іншими членами сім`ї проживає АДРЕСА_2 в одноповерховому будинку який має 6 кімнат, для дитини виділено кімнату, окреме ліжко, наявний письмовий стіл, іграшки.

За висновком Служби у справах дітей який затверджено рішенням виконкому Ковельської міської ради від 08.09.2022 року визначено місце проживання малолітньої дитини разом з батьком в АДРЕСА_1 .

Іншим Висновком Служби у справах дітей щодо участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні сина, який затверджено рішенням виконкому Ковельської міської ради 13.01.2023 визначено за доцільне дозволити ОСОБА_3 з 1 по 15 число кожного місяця безперешкодно зустрічатись із сином без присутності батька за місцем її проживання в АДРЕСА_2 , а також у день народження дитини-ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року протягом восьми годин з можливістю спільного відвідування громадських місць, закладів харчування, розважальних закладів для дітей, спільного відпочинку поза місцем проживання ОСОБА_1 та без його присутності. При цьому матір зобов`язана враховувати бажання дитини, розпорядок дня, його вік, стан здоров`я та індивідуальні особливості малолітнього сина.

Зобов`язано ОСОБА_3 забирати і передавати малолітнього сина у батька дитини за адресою АДРЕСА_1 , не чинити психологічного тиску на дитину.

Отже, таке рішення Служби у справах дітей, яке затверджене виконкомом місцевої ради є предметом судового спору з підстав викладених ОСОБА_1 в заявленому позові.

В ході судового розгляду позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник органу опіки та піклування Ковельської міської ради висловив думку про доцільність та можливість спілкування та виховання сина ОСОБА_3 у зазначений у висновку період за місцем проживання останньої в місті Ковелі, зважаючи на її місце проживання в даному населеному пункті.

ОСОБА_3 в судовому засіданні також не заперечувала щодо її участі у вихованні і спілкуванні з сином за її тимчасовим місцем проживання в місті Ковелі.

На підтвердження цього подала суду копію Договору про оренду житлового приміщення від 18.03.2023 року у відповідності з яким вона орендує в АДРЕСА_3 квартири .

Довідку №755/ від 20.03.2023 про те, що їй надано статус внутрішньо-переміщеної особи. Місце її проживання визначено будинок АДРЕСА_3 .

Нею також надано Висновок дитячого психолога з результатами психологічного обстеження дитини в якому зазначено, що малолітній син відчуває потребу у спілкуванні як з мамою так і з батьком. Рекомендовано проживання дитини з матір`ю (за умов забезпечення належних, безпечних умов проживання) та обов`язковим залученням обох батьків до виховного процесу.

На даний час між батьками малолітньої дитини існує спір, щодо виховання дитини, вони між собою перебувають у фактично неприязних відносинах і в добровільному порядку не можуть в повній мірі визначити спосіб участі батька у вихованні спільної дитини, а відтак даний спір підлягає вирішенню у судовому порядку.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

У справі, що розглядається, предметом позову є установлення порядку участі батька у вихованні дитини.

При цьому тлумачення частини другої статті 159 СК України дає підстави для висновку, що саме на суд покладено обов`язок з визначення конкретних способів участі одного з батьків у вихованні дитини, періодичності побачень з дитиною, можливості їх спільного відпочинку, місця та тривалості спілкування батьків з дитиною.

Вказане узгоджується з висновком викладеним у Постанові ВС від 11.02.2022 року у справі №359/2755/19.

У статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У частинах першій та другій статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ковельської міської ради були вжиті всі необхідні заходи та враховано думку матері при визначені їй порядку участі у вихованні дитини. За таких обставин прийняте рішення відповідало нормам чинного Сімейного законодавства та було прийнято в межах повноважень.

Однак запропоновані на той час форми участі батьків і зокрема матері у вихованні дитини в неповній мірі на час ухвалення рішення відповідають інтересам як дитини так і батька і є неефективними і недостатніми для повноцінного забезпечення участі батька у процесі вихованні сина, зважаючи на місце проживання матері, воєнний стан в державі, віддаленість місця проживання ОСОБА_3 м.Вільянськ Запорізької області. Не в повній мірі враховано вік дитини яка через певний проміжок часу повинна навчатись.

Ухвалюючи таке рішення суд бере до уваги про переїзд матері на проживання в м.Ковель Волинської області та створення належних умов для проживання та виховання сина. Перебування дитини з матір`ю за місцем її проживання в м.Ковелі протягом певного періоду не буде зачіпати інтересів батька та відповідати загальноприйнятим нормам.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про забезпечення участі матері у вихованні дитини саме у такий спосіб:

Встановити спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом:

-безперешкодних зустрічей, спілкувань кожного місяця з 01 по 15 число з сином без присутності батька за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 ;

-у день народження сина ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року протягом восьми годин з можливістю відвідування громадських місць, закладів, громадського харчування розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку поза місцем проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Зобов`язати батьків забирати та передавати малолітнього сина один одному за місцем їх проживання.

Враховувати бажання дитини, розпорядок його дня, вік, стан здоров`я та індивідуальні особливості при цьому не чинити будь-якого психологічного тиску.

Саме такий спосіб участі матері у вихованні дитини буде відповідати найкращим інтересам дитини та не буде суперечити інтересам батьків. Цей спосіб участі матері у вихованні дитини даватиме можливість дитині більше спілкуватись з матір`ю у сімейній атмосфері, коли матір знаходиться поруч і це буде сприяти нормальному психоемоційному розвитку дитини, звикання до матері, а також можливість спілкування з родичами по лінії матері.

Крім того слід зазначити, що в подальшому сторони не позбавлені права поставити питання про зміну встановленого судом способу участі у вихованні сина, якщо для цього буде потреба і це буде відповідати інтересам дитини.

Відтак, враховуючи вищенаведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 12,13, 77, 78, 82, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.19, 141,153,157,159 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Встановити спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом:

-безперешкодних зустрічей, спілкувань кожного місяця з 01 по 15 число з сином без присутності батька за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 ;

-у день народження сина ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року протягом восьми годин з можливістю відвідування громадських місць, закладів, громадського харчування розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку поза місцем проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Зобов`язати батьків забирати та передавати малолітнього сина один одному за місцем їх проживання.

Враховувати бажання дитини, розпорядок його дня, вік, стан здоров`я та індивідуальні особливості при цьому не чинити будь-якого психологічного тиску.

В решті заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 09 травня 2023 року.

Головуючий: В`ячеслав Лесик