Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2023 Справа №607/1016/23

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Крук А. В.,

представника позивача, адвоката Сампари Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , видане Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, 27 червня 2006 року, актовий запис № 17. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на житловий будинок загальною площею 152,0 кв.м, житловою площею 52,7 кв.м з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 на день своєї смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 . На день його смерті з ним проживали та зареєстровані дружина ОСОБА_2 , 1932 року народження, син ОСОБА_1 , 1960 року народження, внук ОСОБА_4 , 1991 року народження та внучка ОСОБА_5 , 1988 року народження.

У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведено спадкову справу за № 577/2006 року, після смерті ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини за №896 від 13 грудня 2006 року. Спадкоємцем, що прийняв спадщину є син померлого ОСОБА_1 . Інші спадкоємці до нотаріальної контори не звертались. Отже єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 є його син ОСОБА_1 .

Факт родинних зв`язків між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14 березня 1960 року серії НОМЕР_2 .

Для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 позивач звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, проте державним нотаріусом було винесено постанову від 27 січня 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки було виявлено, що будинковолодіння АДРЕСА_1 , зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право особистої власністю на жилий будинок, виданого Великоглибочецькою селищною радою 30 січня 1989 року. Дане свідоцтво видано на підставі рішення виконкому В. Глибочецької селищної ради, народних депутатів № 3 від 27 січня 1989 року.

У вищезазначеному свідоцтві зазначено, що це будинковолодіння належить колгоспному двору, що складається з восьми членів. Однак, згідно довідки, виданої Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області № 252 від 28 березня 2008 року, зазначено, що станом на червень 1989 року будинковолодіння по АДРЕСА_1 , рахувалося як службовий двір, а згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 30 січня 1989 року, зроблений помилковий запис про те, що це колгоспний двір.

Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації № 1661 від 14 грудня 2020 року по обліку бюро будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 рахується за ОСОБА_3 .

Як убачається із довідки № 1663 від 14 грудня 2020 року виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30 січня 1989 року та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим № 42.

За змістом довідки, виданої Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області № 103 від 09 лютого 2021 року, зазначено, що згідно з записом в погосподарській книзі за 19831984 роки № 4, сторінка 81 станом на червень 1983 і 1984 рр. будинковолодіння по АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_1 за наявними даними сільської рахувалось як робітничий двір, а згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 30 січня 1989 року зроблено неправильний запис про те, що це колгоспний двір.

Згідно відповіді, наданої на адвокатський запит Білецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області повідомила, що тип двору домогосподарства, яке розташоване по АДРЕСА_1 в погосподарських книгах, починаючи з 2005 року не зазначається. За 19831984 роки тип двору визначено як « ОСОБА_6 »; погосподарських книг з 1985 по 1994 роки поки немає. Згідно з записом в погосподарській книзі за 1983 і 1984 роки будинковолодіння в АДРЕСА_2 за наявними даними сільської ради рахувалося як робітничий двір, а згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 30 січня 1989 року зроблено неправильний запис про те, що це колгоспний двір. Відомості щодо реєстрації осіб у даному будинковолодінні станом на 01 липня 1990 року в старостаті с. В. Глибочок Білецької сільської ради відсутні, оскільки погосподарських книг з 1956 по 1994 роки немає. В період з 01 липня 1990 року по 15 квітня 1991 року ніхто з членів сім`ї померлого ОСОБА_3 та він сам в колгоспі «Перше Травня» не працювали і колгоспними пенсіонерами не були. Крім того, згідно з записом в погосподарській книзі за 1983 і 1984 роки будинковолодіння в АДРЕСА_1 членами сім`ї значиться: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (голова сім`ї), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (відповідач). дружина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (позивач) син.

26 листопада 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у якому вказана характеристика будинку.

Згідно довідки Великоглибочецької сільської ради № 252 від 28 березня 2008 року встановлено, що із запису в погосподарській книзі № 4 сторінка 81, станом червень 1984 року будинковолодіння по АДРЕСА_1 ; рахувавсь як службовий двір, а згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 30 січня 1989 року, зроблений помилковий запис про те, що це колгоспний двір.

Відповідно до рішення Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 21 від 28 березня 2008 року будинковолодіння із всіма господарськимибудівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , яке рахується за покійним ОСОБА_3 переведено із колгоспного двору на робітничий.

Оскільки у погосподарських книгах за указаний період тип двору ОСОБА_3 , згідно вище вказаної довідки, був віднесений до робочого, тому в даному випадку норми статей ЦК УPCP, відповідно до яких майно колишнього колгоспного двору підлягало розподілу між його членами, застосуванню не підлягає.

Враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що житловий будинок станом на 01 липня 1990 року належав до суспільної групи робітничий двір, який рахувався за ОСОБА_3 .

Як суспільна група, робітничий двір існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української PCP «Про введення в дію Закону Української PCP «Про власність», якою було введено в дію Закон України «Про власність».

Згідно роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, до правовідносин, які виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.

Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української PCP 1963 току виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно з ст. 13 Закону Української PCP «Про сільську раду депутатів трудящих Української PCP» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку заселення, та ведення за встановленими формами погосподарських книг.

Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по, введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 524/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 року.

Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства (сім`ї).

Виходячи з вище викладеного, позивач вважає, що свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 30 січня 1989 року, видане виконавчим комітетом Великоглибочецької сільської ради, яке зареєстроване в книгу № 1 стор. № 85 за реєстровим № 942 від 30 січня 1989 року, видане та зареєстроване з порушенням та підлягає скасуванню.

Як зазначалось вище свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 30 січня 1989 року видане виконавчим комітетом Великоглибочецької сільської ради на підставі рішення виконкому В. Глибочецької селищної ради народних депутатів № 3 від 27 січня 1989 року.

Однак відповідно до рішення Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 21 від 28 березня 2008 року будинковолодіння із всіма господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , яке рахується за покійним ОСОБА_3 переведено із колгоспного двору на робітничий.

Відтак, можна дійти дo висновку, що скасувавши свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 30 січня 1989 року, залишиться чинним рішення виконкому В. Глибочецької селищної ради народних депутатів № 3 від 27 січня 1989 року, яке було підставою виникнення права власності. Таким чином, це призведе до дублювання правового регулювання права власності на вказане спадкове майно. Тому позивач вважає за доцільне скасувати Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 30 січня 1989 року та рішення виконкому В. Глибоченької селищної ради народних депутатів № 3 від 27 січня 1989 року в частині встановлення факту належності і визначення права власності на жилий будинок за ОСОБА_3 згідно Додатку № 2 до рішення №3 виконкому селищної Ради від 27 січня 1989 року, яке було підставою виникнення права власності.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд: скасувати свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 30 січня 1989 року, видане виконавчим комітетом Великоглибочецької сільської ради, яке зареєстроване в книгу № 1 стор. № 85 за реєстровим №42 від 30 січня 1989 року; скасувати рішення виконавчого комітету Великоглибочецької селищної ради народних депутатів № 3 від 27 січня 1989 року «Про оформлення права власності на житлові будинки смт В. Глибочок» в частині встановлення факту належності і визначення права власності на жилий будинок за ОСОБА_3 згідно Додатку № 2 до рішення № 3 виконкому селищної Ради від 27 січня 1989 року; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, загальною площею загальною площею, 152,0 кв.м, житловою площею 52,7 кв.м з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою; АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 26 січня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/1016/23. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 29 березня 2023 року постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу розгляду по суті в тому ж складі суду та учасників, що відображено в протоколі судового засідання.

Представника позивача, адвоката Сампара Н. М.у судовому засіданні просила позовні задовольнити з підстав, наведених у позові.

Відповідачка ОСОБА_2 усудове засідання не з`явилася, надіслала суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнала.

Представник Білецької сільської ради в судове засідання не з`явився. 09 лютого 2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання від сільського голови Малика Д., у якому останній просив справу розглядати без участі представника Білецької сільської ради.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання, у якому просив розглядати справу за його відсутності. При розгляді справи покладається на думку суду.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

Як вбачається із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого Великоглибочецьким рай бюро ЗАГС Тернопільської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 29 травня 1954 року.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьки: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 14 березня 1960 року Великоглибочецьким рай бюро ЗАГС Тернопільської області.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 27 червня 2006 року Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 78 років.

Рішенням виконавчого комітету Великоглибочецької селищної ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області № 3 від 27 січня 1989 року вирішено погодитися з оцінкою вартості матеріалів та пропозицією бюро технічної інвентаризації про встановлення факту належності і визнання права власності на житлові будинки, що знаходяться в смт В. Глибочок згідно з додатками, що додаються. Встановити факти належності і визнати право власності на житлові будинки: за колгоспними дворами смт В. Глибочок згідно з додатками, що додаються; за окремими громадянами смт В. Глибочок згідно з додатками, що додаються.

У додатку № 2 до вказаного рішення «Список колгоспних дворів смт В. Глибочок, за якими встановлюється факт належності і визначається право власності на жилі будинки» зазначено: АДРЕСА_3 , прізвище, ім`я, по батькові: ОСОБА_3 , кількість членів двору: 8.

30 січня 1989 року видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок на АДРЕСА_1 , який належить колгоспному двору, що складається з 8 членів, головою якого є ОСОБА_3 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому В. Глибочецької селищної Ради народних депутатів № 3 від 27 січня 1989 року. Зазначений в цьому документі житловий будинок зареєстровано 30 січня 1989 року в Тернопільському бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу № 1 стор. № 85 за реєстровим № 42.

28 березня 2008 року Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області видано довідку № 252 ОСОБА_1 пре те, що згідно запису по господарській книзі № 4 сторінка 81, станом червень 1984 року будинковолодіння по АДРЕСА_1 рахувалося як службовий двір, а згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 30 січня 1989 року, зроблений помилковий запис про те, що це колгоспний двір.

Рішенням виконавчого комітету Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 21 від 28 березня 2008 року переведено будинковолодіння із всіма господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , яке рахується за покійним ОСОБА_3 із колгоспного двору на робітничий.

26 листопада 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , який оформлено на ОСОБА_1 . Згідно наявної в цьому документі інформації загальна площа приміщень будинку 152,0 кв. м., житлова - 52,7 кв.м.

Згідно інформаційної довідки про стан нерухомого майна № 1661, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 14 грудня 2020 року, по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 ; будинковолодіння раніше рахувалося по АДРЕСА_1 .

14 грудня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації видано довідку № 1663, про те, що за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Великоглибочецькою селищною радою 30 січня 1989 року та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 42.

01 грудня 2021 року Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області видано довідку № 72 ОСОБА_1 про те, що в будинковолодінні, яке знаходиться в АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_3 за наявними даними сільської ради на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім померлого, були зареєстровані та проживали такі члени сім`ї: ОСОБА_2 дружина, 1932 року народження; ОСОБА_1 син, 1960 року народження; ОСОБА_4 внук, 1991 року народження; ОСОБА_5 внучка, 1988 року народження.

09 лютого 2021 року Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області видано довідку № 103 ОСОБА_1 про те, що згідно з записом в погосподарській книзі за 19831984 роки № 4, сторінка 81 станом на червень 1983 і 1984 роки будинковолодіння в АДРЕСА_2 за наявними даними сільської ради рахувалось як робітничий двір, а згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 30 січня 1989 року зроблено неправильний запис про те, що це колгоспний двір. Вказане підтверджується витягом із по господарської книги (особистий рахунок № НОМЕР_5 ).

Постановою № 134/0231 від 27 січня 2023 року державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайної І. В. встановлено, що було виявлено розбіжності у правовстановлюючих документах, поданих ОСОБА_1 для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , що унеможливлює видачу свідоцтва (у свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок зазначено, що вищевказане будинковолодіння належить колгоспному двору, що складається з 8 членів, а в довідці органу місцевого самоврядування - службовий двір, а запис про колгоспний двір зроблено помилково). У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за №№ 577/2006, після смерті ОСОБА_3 , за заявою ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини за № 896 від 13 грудня 2006 року. Спадкоємцем, що прийняв спадщину є син померлого ОСОБА_1 . Факт прийняття спадщини встановлено по спільному проживанню зі спадкодавцем, про що свідчить довідка, видана Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області № 837 від 17 листопада 2020 року. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Вказаною постановою відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із довідки про визначення ринкової вартості майна, виготовленого 24 лютого 2021 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Лекс Статус» вбачається, що вартість житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами загальною площею 152,0 м2, житловою площею 52,7 м2, що за адресою АДРЕСА_1 становить 250 000,00 грн.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального та процесуального права.

Згідно частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та єдиним спадкоємцем після його смерті, оскільки дружина спадкодавця та мати позивача ОСОБА_2 , відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка.

Згідно з відомостями з погосподарської книги за особовим рахунком № НОМЕР_5 за 1983-1984 роки, будинковолодіння в АДРЕСА_2 рахувалось як робітничий двір, померлий ОСОБА_3 працював касиром на залізничній станції, а його дружина відповідачка ОСОБА_2 сторожем на торговій базі.

Водночас, у свідоцтві від 30 січня 1989 року на право особистої власності на жилий будинок на АДРЕСА_1 , зазначено, що він належить колгоспному двору, що складається з 8 членів, головою якого є ОСОБА_3 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому В. Глибочецької селищної Ради народних депутатів № 3 від 27 січня 1989 року.

Вказані розбіжності були встановлені нотаріусом під час оформлення позивачем своїх спадкових прав після смерті батька, а тому він звернувся до суду з позовом про скасування свідоцтва та рішення органу місцевого самоврядування на підставі якого був виданий правовстановлюючий документ.

Відповідно до частини 1 статі 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а згідно із пунктом 4 частини 2 статті 16 цього Кодексу одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

За змістом частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до приписів статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За змістом статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відтак, ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не може бути позбавлений права власності на спадкове майно через неточності, допущені органом місцевого самоврядування при прийнятті спірного рішення та видачі на його підставі правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки та споруди не залежить від державної реєстрації цього права.

Щодо правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове майно, то суд виходить з наступного.

Пунктами 13, 18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р оку, погодженої заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року, яка була чинною на час набуття померлим ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_2 у власність будинковолодіння за вищевказаною адресою, передбачено процедуру отримання свідоцтва на право власності. Зокрема, після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою. У разі будівництва будинку на колгоспній землі, розташованій у смузі міста або селища міського типу, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. В свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору.

Отож, свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але такий документ не породжує виникнення у власника відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Таким чином, для скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно має бути визнано недійсним та скасовано рішення органу на підставі якого було видано вказане свідоцтво.

Вказане кореспондується зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27 червня 2018 року у справі № 925/797/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 904/750/19, від 06 травня 2020 у справі № 120/4617/18-а, від 27 травня 2020 року у справі № 442/2771/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 278/657/18.

Отож, з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково: визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Великоглибочецької селищної ради народних депутатів № 3 від 27 січня 1989 року «Про оформлення права власності на житлові будинки в смт. В. Глибочок» в частині встановлення факту належності і визнання права власності на жилий будинок за ОСОБА_3 згідно списку колгоспних дворів в додатку № 2 до рішення № 3 виконкому селищної Ради від 27 січня 1989 року; скасувати свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 30 січня 1989 року, видане виконавчим комітетом Великоглибочецької селищної Ради народних депутатів 30 січня 1989 року та зареєстроване в Тернопільському бюро технічної інвентаризації із записом у реєстрову книгу № 1 стор. № 85 за реєстровим № 42 30 січня 1989 року, яким посвідчено, що цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належить колгоспному двору, що складається з 8 членів, головою якого є ОСОБА_3 .

Щодо решти позовних вимог, то суд їх задовольняє частково, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на частину житлового будинку, загальною площею 152,0 кв. м., житловою площею 52,7 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що, розглядаючи позови, пов`язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України). Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім`ю (далі - КпШС України).

Відповідно до статті 112 Цивільного кодексу Українського РСР (далі - ЦК Української РСР) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам.

Статтями 22, 28, 29 КпШС України, чинного до 01 січня 2004 року, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Питання набуття права власності на житлові будинки регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року, який втратив чинність 22 лютого 1988 року на підставі Указу Президії Верховної ради СРСР "Про визнання такими, що втратили чинність, Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних жилих будинків" і статті 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про внесення змін до деяких законодавчих актів СРСР у питаннях охорони природи і раціонального використання природних ресурсів") і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти, як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений Інструкцією, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі, належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі, й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Виходячи зі змісту ст. 22 КпШС, яка діяла на момент виникнення права власності на житловий будинок та перебування померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 з відповідачкою ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, діяла абсолютна презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ним в період шлюбу.

Ця презумпція могла бути спростована одним із подружжя. Один із подружжя може оспорювати поширення режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Однак, визнання ОСОБА_2 позовних вимог не може розцінюватись судом як оспорення даної презумпції

Відтак, ОСОБА_1 спадкує тільки частину житлового будинку, загальною площею 152,0 кв. м., житловою площею 52,7 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була набута спадкодавцем у шлюбі з ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що позивач не заявив вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 206, 258268, 273, 352355ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Великоглибочецької селищної ради народних депутатів № 3 від 27 січня 1989 року «Про оформлення права власності на житлові будинки в смт. В. Глибочок» в частині встановлення факту належності і визнання права власності на жилий будинок за ОСОБА_3 згідно списку колгоспних дворів в додатку № 2 до рішення № 3 виконкому селищної Ради від 27 січня 1989 року.

Скасувати свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 30 січня 1989 року, видане виконавчим комітетом Великоглибочецької селищної Ради народних депутатів 30 січня 1989 року та зареєстроване в Тернопільському бюро технічної інвентаризації із записом у реєстрову книгу № 1 стор. № 85 за реєстровим № 42 30 січня 1989 року, яким посвідчено, що цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належить колгоспному двору, що складається з 8 членів, головою якого є ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку, загальною площею 152,0 кв. м., житловою площею 52,7 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ;

Відповідач 2: Білецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, , адреса місцезнаходження: вул. Молодіжна, буд. 19, с. Біла Тернопільського рну Тернопільської обл., 47707.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Тернопільська районна державна нотаріальна контора, адреса місцезнаходження: вул. Котляревського, буд. 27, м. Тернопіль, 46003.

Повний текст рішення суду складено 01 травня 2023 року.

Головуючий суддя Герчаківська О. Я.