Справа № 464/878/23
пр.№ 2/464/654/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04.08.2023 м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої судді - Сабари Л.В.,

секретаря судового засідання - Андрушко Н.М.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

встановив:

позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, поданим представником ОСОБА_4 , до відповідача ОСОБА_5 , в якому просить стягнути грошові кошти у розмірі 49 646 доларів США, що на день подання позовної заяви становить 1 815 057,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 29.04.2021 сторони уклали договір позики, відповідно до умов якого позикодавець надає у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 14 000 доларів США, а позикодавець зобов`язується повернути таку ж суму позики. Так, на виконання договору, відповідач отримав від позивача грошові кошти (позику) у розмірі 14 000 доларів США, про що написав відповідну розписку, та зобов`язався повернути такі у строк, визначений договором, тобто до 29.09.2021. Грошові кошти (позика) передана у іноземній валюті, а саме у доларах США, тож позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у вказаній валюті, що передбачено умовами договору. Однак, відповідач свій обов`язок не виконав, грошові кошти позивачу у визначений строк не повернув. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 49 646 доларів США, з яких: сума боргу (позики) у розмірі 14 000 доларів США, три проценти річних у розмірі 576 доларів США та пеня у розмірі 35 070 доларів США.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 20.02.2023 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 24.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 09.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03.08.2023 постановлено проводити заочний розгляд справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, що викладені у позовній заяві, просив суд такі задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався.

Судом встановлено, що судові повістки про виклик відповідача в судові засідання, призначені, зокрема, на 20.03.2023, 27.06.2023 та 03.08.2023, повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку із «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №755/17944/18 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, який не з`явився в судове засідання, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, таким чином з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Положеннями ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

З огляду на ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Також, пунктом 15 прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2021 встановлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який постановою Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023 на всій території України з 01 липня 2023 року відмінено.

Також, з 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Судом встановлено наступне.

29 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір безпроцентної ставки, відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти (позику) в сумі, визначеній договором, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору позика передається позикодавцем позичальникові в іноземній валюті - долар США. Сума позики становить 14 000 доларів США.

Позикодавець передає позичальникові позику строком на п`ять місяців. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк до 29 вересня 2021 року (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору строк, визначений пунктом 3.1 договору, може бути продовжений лише за взаємною письмовою згодою сторін.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у валюті, визначені пунктом 2.1 договору.

Згідно з п. 5.1 договору за невиконання та/або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства України.

У випадку порушення позичальником строку повернення позикодавцеві позики, визначеного пунктом 3.1 договору, позичальник сплачує позикодавцеві пеню в розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення до дня повернення позикодавцеві позики в сумі, визначеній пунктом 2.2 договору.

Факт отримання позичальником ОСОБА_3 від позикодавця ОСОБА_2 грошових коштів (позики) у розмірі 14 000 доларів США підтверджується розпискою від 29.06.2021.

Отже, 29.04.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір безпроцентної позики, відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 14 000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики у строк до 29.09.2021 у іноземній валюті - долар США.

Встановлено, що ОСОБА_3 не приступив до виконання зобов`язань за договором у строк, погоджений сторонами.

Враховуючи те, що відповідно до умов договору позичальником є відповідач ОСОБА_3 , який неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, доказів протилежного суду не надав, а таким чином суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з нього на користь позивача основної суми боргу у розмірі 14 000 доларів США підлягає до задоволення.

Крім того, встановлено, що позивачем до загальної суми заборгованості включено три проценти річних у розмірі 576 доларів США та пеню у розмірі 35 070 доларів США за період прострочення зобов`язання з 30.09.2021 до 12.02.2023.

Так, при визначенні кількості днів прострочення відповідачем, суд враховує те, що договір між сторонами укладено під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19. Отже, відповідач знав про наявність введення та дії карантину на всій території України, таким чином при визначенні умов договору взяв на себе ризик, пов`язаний з настанням наслідків забезпечення виконання зобов`язання, які полягають у нарахуванні трьох процентів річних та пені. Одночасно, відповідачем не надано суду доказів протилежного. Таким чином, вимога щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних та пені за вказаний період підлягає задоволенню.

Разом з тим, указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на сьогодні, так, враховуючи пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відповідача слід звільнити від сплати трьох процентів річних та пені на період дії воєнного стану, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача за період з 30.09.2021 до 23.02.2023, тобто за 147 днів прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних у розмірі 169 доларів США та пені у розмірі 10 290 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 13 420,00 грн., що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 22.02.2023 (а. с. 33).

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрат, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 6 575, 80 грн.

На підставі ст. ст. 16, 207, 526, 530, 549, 551, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141 ЦПК України, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 24 459 (двадцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) доларів США, що на день подання позову еквівалентно 894 221 (вісімсот дев`яносто чотири тисячі двісті двадцять одна) гривня 04 (чотири) копійки, з яких: основна сума боргу (позики) - 14 000 (чотирнадцять тисяч) доларів США, 3% річних - 169 (сто шістдесят дев`ять) доларів США, пеня - 10 290 (десять тисяч двісті дев`яності) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 6 575 (шість тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 14 серпня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуюча Сабара Л.В.