Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1541/23
Номер провадження2/711/905/23
РІШЕННЯ
08 травня 2023 року Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:
головуючого судді Демчика Р.В.,
при секретарі Кофановій А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси цивільну справу за позовом Черкаського обласного центру зайнятості, в особі Черкаської філії Черкаського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -
07.09.2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся за послугами до Черкаського міського центру зайнятості. В цей же день, від Єдиної інформаційно аналітичної системи державної служби зайнятості до Черкаського міського центру зайнятості надійшла інформація про те, що ОСОБА_1 отримує дохід від Управління пенсійного фонду у м.Черкаси за ознакою 302 з назвою «Пенсія за вислугу років» з датою початку виплати з 23.06.2018 року, в зв`язку з чим, в повторній реєстрації ОСОБА_1 було відмовлено.
Ухвалою суду від 05 квітня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, справу просив розглянути в його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, був належно повідомлений про день та час слухання справи.
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України.
Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 05.07.2018 року звернувся до Черкаського міського центру зайнятості та згідно його особистої заяви було надано статус безробітного.
Наказом Черкаського міського центру зайнятості №НП 180712 від 12.07.2018 року ОСОБА_1 призначена допомога по безробіттю.
За заявою ОСОБА_1 від 30.07.2019 року, винесено наказ №НП 190730 від 30.07.2019 року про припинення реєстрації безробітного.
07.09.2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Черкаського міського центру зайнятості по питанню сприяння в працевлаштуванні.
07.09.2022 року від Єдиної інформаційно аналітичної системи державної служби зайнятості надано інформацію про е, що ОСОБА_1 отримує дохід від Управління Пенсійного фонду у м.Черкаси за ознакою 302 з назвою «Пенсія за вислугу років» з датою початку виплати з 23.06.2018 року.
За таких обставин, оцінивши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Черкаського обласного центру зайнятості, в особі Черкаської філії Черкаського обласного центру зайнятості, підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Так, судом встановлено, що відповідно до ч.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі Закон), загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; суб`єкти страхування на випадок безробіття - застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик; страховик - Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі-Фонд); об`єкт страхування на випадок безробіття - страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону.
Статтею 7 вказаного вище Закону, передбачено види забезпечення та соціальні послуги, до яких, крім інших, відноситься і допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності (абз. 1 ч.1 ст. 7 Закону).
Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду (ч.1 ст. 8 Закону). Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом (ч.2 ст. 8 Закону).
Згідно з п.3 Прикінцевих положень Закону, функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, які здійснювалися органами державної служби зайнятості відповідно до цього Закону, починаючи з 2013 року покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та його територіальні органи.
Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про зайнятість населення», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи. Територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах є юридичними особами публічного права.
Відповідно до п.2 Розділу III Положення про Державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16.12.2020 року № 2663, яке набрало чинності з 12.01.2021 року (далі Положення), Державний центр зайнятості виконує повноваження безпосередньо та через регіональні центри зайнятості та їхні філії, базові центри зайнятості (у разі їх створення).
Згідно з абз. 14 п.п.1 п.3 Розділу ІІІ Положення, Державний центр зайнятості забезпечує організацію та координацію роботи, в т.ч. і щодо надання соціальних послуг та виплату матеріального забезпечення відповідно до законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Про зайнятість населення».
Відповідно до п.п.2 п.3 Розділу ІІІ Положення, Державний центр зайнятості здійснює управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду в межах затвердженого бюджету Фонду відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», управління майном, в межах, визначених чинним законодавством, а також здійснює контроль за використанням коштів Фонду (п.п.3 п.3 Розділу ІІІ Положення).
Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи, з метою реалізації завдань, покладених на них відповідно до цього Закону та Закону України "Про зайнятість населення", взаємодіють з податковими органами, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері праці, трудових відносин та зайнятості населення, іншими центральними органами виконавчої влади, Державною прикордонною службою України шляхом обміну відповідною інформацією про отримані особами, зареєстрованими в установленому порядку як безробітні, доходи від здійснення підприємницької діяльності, роботи за кордоном, виконання роботи за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими угодами (договорами), ведення особистого селянського господарства, проведення інших заходів по виконанню цього Закону.
Так, відповідачу, згідно ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», позивачем з 05.07.2018 року надано було статус безробітного.
Згідно з ч. 1 ст.4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.
Згідно ст.43 Закон України «Про зайнятість населення» статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Згідно ч.3 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.
Відповідно п.13 ч.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрації безробітного в територіальному органі центрального округу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі досягнення особою встановленого ст26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне страхування пенсійного віку або призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугу років.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.31 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.
Відповідно до ч.2 ст.36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття» застраховані особи зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Таким чином, з огляду на вимоги ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття, відповідач ОСОБА_1 , будучи застрахованою особою, зареєстрованою в установленому порядку як безробітний, зобов`язаний був своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг - не мав права на перебування у статусі безробітного, а також на отримання виплат, передбачених вказаним статусом, починаючи з 23.06.2018 року, оскільки саме 23.06.2018 року отримував пенсію за вислугу років від Управління Пенсійного фонду в м.Черкаси.
Відповідно до абз.5 ч.1 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.
Відповідно до ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Статтею 1212 ЦК України передбачено, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Слід також зазначити, що відповідачем не спростовано доводи та розрахунки позивача, не надано відповідного контррозрахунку до розрахунків позивача, а відтак, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та письмовими доказами, не суперечать нормам чинного законодавства та підлягають до задоволення в повному обсязі.
Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які понесені позивачем в ході судового розгляду, пропорційно до задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 343 від 24 лютого 2023 року.
Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір в розмірі 2684.00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12-13, 76-84, 89, 141, 223, 259, 264-265, 268, 280-282, 353, 354 ЦПК України, Закону України «Про зайнятість населення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 р. № 792, суд, -
Позов Черкаського обласного центру зайнятості, в особі Черкаської філії Черкаського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Р. В. Демчик