ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 303/7016/21
провадження № 2-з/753/55/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову в забезпеченні позову

"02" травня 2023 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Якусика О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та ОСОБА_4 , спадкоємцями якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , існують невиконані договірні зобов`язання по позиці, яка оформлена розпискою.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 6 вересня 2021 року справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд до Дарницького районного суду міста Києва.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволено, ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 вересня 2021 року залишено без змін.

20 грудня 2021 року справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості надійшли до Дарницького районного суду міста Києва.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху, встановлено строк на усунення недоліків.

3 квітня 2023 року від позивача надійшло клопотання про збільшення позовних вимог та про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту.

18 квітня 2023 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Згідно з поданою заявою про забезпечення позову, позивач просить вжити заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на все успадковане відповідачами майно, яке належало ОСОБА_4 , в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що з відкритих джерел вона довідалась про можливий продаж 3-х кімнатної квартири, яка належала померлому батькові відповідачів ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , а також про відчуження ОСОБА_5 успадкованої нею частки у статутному капіталі ТОВ «Боржавські полонини».

З метою забезпечення можливості реалізації дій з примусового виконання рішення суду, позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на усадковане відповідачами майно.

Згідно із протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 02 травня 2023 року вказану заяву передано для розгляду судді Якусику О.В.

Дослідивши подану заяву, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

За змістом зазначених норм процесуального законодавства забезпечення позову має на меті запобігти ускладненню чи неможливості виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тобто в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому відповідно до вимог частини 3 статі 12, частини 1 статті 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд зауважує, що позивачем не додано до заяви про забезпечення позову належних доказів на підтвердження належності відповідачам спірного нерухомого майна, на яке позивач просить накласти арешт, станом на дату звернення позивача до суду із позовом і заявою про вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, а тому накладенням арешту на таке майно можуть бути порушені права третіх осіб. Крім цього, додані до заяви про забезпечення позову скріншоти сайту з оголошеннями щодо продажу квартири не підтверджують намір продажу саме спірного нерухомого мана з огляду на відсутність у наданих документах ідентифікуючих ознак цього майна.

Вимога про накладення арешту на все успадковане майно є неконкретною і невизначеною, вжиття заходів забезпечення позову щодо невизначеного обсягу майна відповідачів може мати наслідком непропорційне втручання у їх права з огляду на вимоги частини першої статті 1282 ЦК України, а тому така вимога не підлягає задоволенню.

Беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, оцінивши відповідно до вимог статті 89 ЦПК України обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням наведених вище критеріїв, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 258, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 303/7016/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. В. Якусик