справа № 208/1199/22
№ провадження 2/208/247/23
РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.В., представника позивача Стребіж М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 21.09.2006 року між відповідачем ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір №DZB0GK00770175.

Згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит у розмірі 52155,00 доларів США, терміном до 20.09.2021 року.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував належним чином, а саме не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

30.09.2014 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача.

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.03.2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 151 603,79 [Долар США], що еквівалентно 2 025 426,63 грн. нараховану станом на 22.08.2014 року.

Позивач зазначає, що винесення рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.03.2015 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Прострочена сума заборгованості становить 43 506,85[Долар США].

Оскільки, з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 21.09.2006 року по 22.08.2014 рік, то за період після подання позовної заяви від 30.09.2014 року, з 01.10.2014 по 29.12.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 9 458,27 [Долар США], яка складається з:

-9 458,27 [Долар США] 3% річних від простроченої суми.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.03.2015 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.11.2015 р. було скасовано.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.04.2018 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

На даний час за договором рахується заборгованість.

Позивач зазначає, що прийняте на певних підставах судове рішення про відмову в задоволенні позову при збереженні інсуюючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду зацікавлених осіб з метою вирішення спору.

Тому позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 9 458,27 доларів США, що за курсом 27,22 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.12.2021 року складає 257454,11 грн. за кредитним договором №DZB0GK00770175 від 21.09.2006 року та судові витрати.

Відповідача надав суду заперечення проти позову, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В запереченнях зазначає, що даний позов є безпідставним з наступних причин: посилання позивача на заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.03.2015 року є безпідставним, так як воно було скасовано ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.11.2015 року. Позивач вже звертався до суду про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором №DZB0GK00770175 від 21.09.2006 року, а також про стягнення процентів, пені, однак рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 02.04.2018 року по справі №208/8320/14 в позові відмовлено. 23.01.2019 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області залишено без змін. 22.04.2021 року постановою Верховного суду України по справі 208/8320/14 рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська та постанову Дніпровського апеляційного суду залишено без змін. Відповідач зазначає, що позивачем було пропущено строк позовної давності при зверненні з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 , підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та поясненнях.

В судове засідання відповідач не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою суду 20 травня 2022 року відкрито провадження по справі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 21 вересня 2006 року між акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DZB0GK00770175, згідно якого відповідач отримала в кредит грошові кошти у розмірі 45 000 доларів США на термін до 20 вересня 2021 року, що не заперечується відповідачем.

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.03.2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 151 603,79 [Долар США], що еквівалентно 2 025 426,63 грн..

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.03.2015 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.11.2015 р. було скасовано.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровська область від 02.04.2018 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

23.01.2019 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.04.2018 року залишено без змін.

22.04.2021 року постановою Верховного суду України по справі 208/8320/14 рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.04.2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23.01.2019 року залишено без змін.

Під час розгляду вказаної справи суди встановили факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів за кредитний договір №DZB0GK00770175 та наявність невиконанних зобов`язань.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 256 ЦК України містить визначення поняття позовної давності. Так, за змістом наведеної статті, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Наслідки спливу позовної давності встановлені статтею 267 ЦК України та передбачають, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У даній справі, після пред`явлення кредитором до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси позивача були забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У відповідності до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

(1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном;

(2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

(3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

У справі № 757/44680/15-ц, яка переглядалась Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, судами попередніх інстанцій встановлені обставини щодо спливу позовної давності за вимогами кредитора про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за його користування і судовим рішенням, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову про їх стягнення, тому колегія суддів касаційного суду вважала вказане зобов`язання натуральним і дійшла висновку про відсутність у кредитора права нараховувати суми, визначені статтею 625 ЦК України.

Аналогічний висновок міститься у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 715/1452/19 (провадження № 61-8415св20), від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5872/19 (провадження № 61-937св20), від 14 квітня 2021 року у справі № 756/14398/18 (провадження № 61-13610св20), від 2 червня 2021 року у справі № 755/12580/19 (провадження № 61-883св21), від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19 (провадження № 61-14506св20).

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Як свідчать матеріали справи, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 3 % річних від простроченої суми в розмірі 9 458,27 доларів США, що за курсом 27,22 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.12.2021 року складає 257454,11 грн.

Оскільки рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 208/8320/14 було відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, то 3 % річних у даній справі були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні.

Отже, враховуючи, що позивач, як кредитор, пропустив строк звернення до суду з вимогами до відповідача, як боржника, про стягнення суми заборгованості за кредитним договором суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України, не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04).

На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст.256, 267, 509, 526, 598, 599, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 141, 247, 263, 268, 272, 273, 274, 354, 355 ЦПК України суд

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», , м.Київ, вул.Грушевського, 1Д.

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Похваліта С. М.