Провадження № 2/161/902/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 квітня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Пушкарчук В.П.

за участю секретаря судового засідання Швед Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочинами,

В С Т А Н О В И В:

16.12.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 11.01.2019 року близько 18:30, відповідач знаходячись в коридорі кв. АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, умисно наніс йому кулаком руки один удар в ділянку обличчя та один удар в ділянку живота, чим завдав йому побої, які завдали фізичний біль та не спричинили тілесних ушкоджень. Крім того, 16.02.2020 року близько 14:00, ОСОБА_2 перебуваючи по АДРЕСА_2 , умисно здійснив розпилення з аерозольного балончика сльозоточивої та дратівливої дії, спрямувавши струмінь аерозолю в його обличчя, внаслідок чого спричинив тілесне ушкодження у вигляді хімічного опіку кон`юнктиви та рогівки обох очей. За вказаними фактами здійснювалися окремі кримінальні провадження за ч. 1 ст. 126 КК України та за ч. 1 ст. 125 КК України відповідно. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.05.2022 року в об`єднаній у одне провадженні справі № 161/9380/20 ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а вищезгадані кримінальні провадження були закриті. Не зважаючи на це, встановлені в ході розгляду вказаної справи обставини свідчать про ту обставину, що дії відповідача були неправомірними і такими неправомірними діями йому було завдано фізичної та моральної шкоди, яка полягає в наступному. Вказує, що після вчинення злочинів, у нього на тривалий час погіршився сон та загальне самопочуття, він відчував головокружіння та нудоту, а також душевні хвилювання. Крім того, зухвалі дії ОСОБА_2 , які відбулися у його житлі, та цинічна поведінка щодо нього в момент злочину призвели до порушення його честі і гідності. У свою чергу, внаслідок хімічного опіку очей, він став гірше бачити, що негативно впливає на виконання своїх службових обов`язків водія. Натомість, протягом тривалого часу, який пройшов після вказаних подій, відповідач, котрий є цивільним чоловіком його дочки, не вибачився перед ним та не відшкодував спричиненої ним шкоди, навпаки продовжував щодо нього протиправні дії. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 11680 грн. витрат на правничу допомогу, які він поніс як потерпілий в рамках зазначених вище кримінальних провадженнях, а також судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

Позивач та його представник до початку судового засідання подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовну заяву підтримують та просять задовольнити.

Від представника відповідача адвоката Лавренчука О.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання, оскільки розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням представника відповідача.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 11.01.2019 року, близько 18 год. 30 хв., знаходячись у коридорі кв. АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_1 , умисно наніс останньому кулаком правої руки один удар в ділянку обличчя та один удар в ділянку живота, чим завдав йому побої, які завдали фізичний біль та не спричинили тілесних ушкоджень. Органом досудового розслідування вказані умисні дії ОСОБА_2 кваліфіковані, як вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, які виразились в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Крім того, він же, 16.02.2020 року, близько 14 год. 00 хв., перебуваючи на АДРЕСА_2 , неподалік церкви великомученика і цілителя Пантелеймона, під час словесного конфлікту із ОСОБА_1 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, здійснив розпилення з аерозольного балончика марки "PEPPER-KO" сльозоточивої та дратівливої дії, спрямувавши струмінь аерозолю в обличчя ОСОБА_1 , внаслідок чого спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді хімічного опіку кон`юнктиви та рогівки обох очей, яке згідно висновку експерта № 305 від 23.04.2020 року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Окрім того, умисні дії ОСОБА_2 кваліфіковані, як вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, які виразились в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження.

За вищевказаними фактами здійснювалося досудове розслідування в межах кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0000126 від 12.01.2019 року та № 0000148 від 17.02.2020 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.05.2022 року в справі № 161/9380/20 обвинуваченого ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 від 12.01.2019 року, № 0000148 від 17.02.2020 року про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 126, ч.1 ст. 125 КК України закрито у зв`язку із його звільненням від кримінальної відповідальності на підставі п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Вищевказана ухвала суду набрала законної сили, а тому встановлені у ній обставини, в силу положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, мають преюдиційне значення при розгляді даного спору.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності згідно зі ст. 49 КК України не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими (Постанова Верховного Суду від 14.02.2018 року № 398/571/15-ц).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просить стягнути з відповідача заподіяну йому моральну шкоду, у зв`язку із вчиненням останнім кримінального правопорушення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна позивачу внаслідок протиправних дій відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд погоджується зі обґрунтуваннями позивача завданої йому моральної шкоди внаслідок скоєння злочину, яка полягає у переживаннях, душевному та фізичному болю, психологічному дискомфорті, що призвело до зміни звичного способу його життя та потребувало додаткових зусиль для відновлення.

Крім того, своїми неправомірними діями відповідач завдав відповідачу й фізичного болю, який мав прояв у вигляді побоїв та хімічного опіку кон`юнктиви та рогівки обох очей.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує характер вчиненого кримінального правопорушення, ступінь вини обвинуваченого, характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, тривалість неправомірних дій, а також бере до уваги два факти неправомірних дій, у зв`язку з чим приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 11680 грн. витрат на правничу допомогу, які він поніс як потерпілий в рамках зазначених вище кримінальних провадженнях, оскільки такі не підтверджені жодними доказами.

У свою чергу, у судовому засіданні не встановлено жодних обставин, які перешкоджали б стороні позивача самостійно надати докази на підтвердження витрат правничої допомоги у кримінальних провадженнях.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1073, 60 грн.

На підставі ст. ст. 16, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 263, 280 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану вчиненими ОСОБА_2 кримінальними правопорушеннями у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП невідомо.

Повний текст рішення складено 11 квітня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук