Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"05" травня 2023 р. Справа № 608/696/23
Номер провадження2/608/350/2023
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Яковець Н. В.
з участю секретаря Олійник О. С.
представника позивачки ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Дядика Я. Б.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Чорткові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна,-
У березні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна.
У позовній заяві позивачка зазначила, що з 28 січня 2014 року перебувала з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Чортківського районного суду від 02 березня 2023 року. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,7 кв. м, жилою площею 14,8 кв. м., яка за спільною домовленістю була зареєстрована за відповідачем. Тому позивачка ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на частину квартири під АДРЕСА_1 та у порядку поділу майна визнати за ОСОБА_3 право власності на частину на вищевказану квартиру.
В підготовчому судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 змінюють позовні вимоги, просять визнати за ОСОБА_1 право власності на 33/100 частки квартири АДРЕСА_1 , просять повернути 50 % судового збору при визнанні позову відповідачем.
Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Дядик Я. Б. змінені позовні вимоги визнає.
Суд, вислухавши пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що змінені позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.
Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Судом встановлено, що з 28 січня 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 02 березня 2023 року.
ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 10 липня 2020 року, Витягом з Державного реєстру правочинів № 215873105 від 28.10.2005 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8784976 від 28.10.2005 року.
Ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. У пунктах 22, 30 вказаної постанови зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на 33/100 частки квартири АДРЕСА_1 .
Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи те, що відповідач зменшені позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачці ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 1667 гривень, який було сплачено згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки ««РВС Банк» Чортківське відділення» №14-1668603/1/С від 14 березня 2023 року, що становить 833 (вісімсот тридцять три) грн 50 коп.
Керуючись ст.ст. 57, 60, Сімейного кодексу України, ст.ст. 5, 13, 76, 82, 142, 200, 206, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Змінені позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька с.Колиндяни Чортківського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 право власності на 33/100 частки квартири під АДРЕСА_1 , загальна площа 56,7 кв.м., житлова площа 14.8 кв.м.
В решті позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду через Чортківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:/підпис/ Копія вірна:

Рішення набрало законної сили «____» червня 2023 року.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/696/23, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Суддя: Н. В. Яковець

Копію рішення видано «____»_______________2023 року.

Секретар: