Справа № 464/4000/22 Головуючий у 1 інстанції: Мички Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/62/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

З участю: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Добушовського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу 464/4000/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Бельдій Наталії Володимирівни на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 15 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 ,- про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна

в с т а н о в и в :

06 вересня 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

14 грудня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 подав до суду заяву про забезпечення позову. В обґрунтування такої посилається на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками земельної ділянки на АДРЕСА_1 загальною площею 0,1000 га, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Між сторонами існує конфлікт з приводу розпочатого самовільного будівництва індивідуальних житлових будинків впритул до житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з порушенням державних будівельних, протипожежних та санітарних норм та без дозвільних документів на здійснення будівельних робіт. Станом на сьогоднішній день відповідачі завершують перекриття 3 (третього) поверху. Вказали, що проведення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 будівельних робіт з порушенням державних будівельних норм на земельній ділянці розташованої за адресою: АДРЕСА_2 може призвести до завдання шкоди правам, свободам та інтересам позивачів, а відтак може істотно ускладнити або взагалі унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду із позовом.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 15 грудня 2022 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Добушовського О.В. про забезпечення позову - задоволено.

Заборонено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та будь-яким особам проведення будь-яких підготовчих, будівельних та інших робіт з будівництва житлових будинків на земельних ділянках, кадастрові номери: :03:004:0167), :03:004:0168), :03:004:0169), :03:004:0170), розташованих за адресою: АДРЕСА_2 та заборонено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації права власності на новозбудовані житлові будинки, які розташовані на земельних ділянках, кадастрові номери: :03:004:0167), :03:004:0168), :03:004:0169), :03:004:0170) розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалу суду оскаржила представник відповідача ОСОБА_2 -адвокат Бельдій Н.В.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає, що суд при прийнятті даної ухвали не пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір, не з`ясовано яким чином невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивачів. Позивачами не надано жодного доказу про те, що відповідачі, проживаючи в іншому житловому будинку, порушують їхні права на користування та володіння належним їм будинком. Також не надано жодного доказу погіршення житлових умов інсоляції, можливого вибуху газу, погіршення водовідведення та зменшення потужності електропостачання. Вважає, що суд першої інстанції не провів оцінку обґрунтованості доказів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог. Просить скасувати ухвалу суду про забезпечення позову.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та її адвокат Бельдій Н.В. всудове засідання не з`явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Від адвоката Бельдій Н.В. 27.03.2023 року надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, яке протокольною ухвалою суду відхилено, оскільки участь представника в іншій судовій справі не є поважною причиною, окрім того, розглядається апеляційна скарга на процесуальну ухвалу, що стосується забезпечення позову.

Відповідно до ч.2ст.372 ЦПК явка сторін в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, а явка ОСОБА_2 і її представника адвоката Бельдій Н.В. судом обов`язковою не визнавалася. Окрім цього, ОСОБА_2 не є обмеженою в праві здійснювати своє представництво самостійно чи укласти договір на її представництво в суді з адвокатом, який зможе забезпечити свою явку в судове засідання.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Добушовського О.В.на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що у вересні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна в якому просили суд:

усунути перешкоди у користуванні та володінні майном шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку ОСОБА_4 на земельній ділянці загальною площею 0,0252 га, кадастровий номер :03:004:0167, розташованої за адресою АДРЕСА_3 ;

усунути перешкоди у користуванні та володінні майном шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку ОСОБА_5 на земельній ділянці загальною площею 0,0154 га, кадастровий номер :03:004:0168, розташованої за адресою АДРЕСА_3 ;

усунути перешкоди у користуванні та володінні майном шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку ОСОБА_6 на земельній ділянці загальною площею 0,0154 га, кадастровий номер :03:004:0169, розташованої за адресою АДРЕСА_3 ;

усунути перешкоди у користуванні та володінні майном шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку ОСОБА_2 на земельній ділянці загальною площею 0,0146 га, кадастровий номер :03:004:0170 розташованої за адресою АДРЕСА_3 .

З наявних в матеріалах справи фотокопій інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається з позивачами пред`явлено вимоги до власників земельних ділянок, які на думку позивачів, здійснюється самочинне будівництво.

Також встановлено, що позивачі є співвласниками земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:004:0207, розташованої за адресою АДРЕСА_3 і така земельна ділянка межує з земельними ділянками відповідачів.

Постановляючи оскаржувану ухвалу щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд виходив з тих підстав, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача за захистом яких позивачі звернулися в разі задоволення позову та вважав за доцільне забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та будь-яким особам проведення будь-яких підготовчих, будівельних та інших робіт з будівництва житлових будинків на земельних ділянках, кадастрові номери: :03:004:0167), :03:004:0168), :03:004:0169), :03:004:0170), розташованих за адресою: АДРЕСА_2 та заборону ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації права власності на новозбудовані житлові будинки, які розташовані на земельних ділянках, кадастрові номери: :03:004:0167, :03:004:0168), :03:004:0169), :03:004:0170), розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд апеляційної інстанції з висновками суду першої інстанції погоджується.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

У відповідності з роз`ясненнями, викладеними в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» вказав, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ прописав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема, і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

У рішенні Конституційного Суду України від 16 червня 2011 року №5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Предметом спору в даній справі є спір щодо знесення самочинного будівництва відповідачами на їхніх земельних ділянка, які межують з земельною ділянкою позивачів і яке вони продовжують здійснювати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачами в супереч вимогам закону здійснюють самовільне будівництва індивідуальних житлових будинків впритул до житлового будинку позивачів з порушенням державних будівельних, протипожених та санітарних норм, в підтвердження чого долучено висновок експерта №26 від 15 серпня 2022 року.

Позивачі вважають, що здійснення відповідачами будівництва без дозвільних документів, не виконання пожежних та санітарно технічних та інших вимог порушують їхні права гарантовані конституцією та законодавством України і призведе до значного погіршення житлових умов, інсоляції, загрожує можливим вибухом газу, відсутністю нормального водовідведення та зменшення потужностей електропостачання, а порушення протипожежних вимог несе в собі потенційну загрозу життю, здоров`ю та майну позивачів.

Колегія суддів вважає, що проведення будь-яких підготовчих, будівельних та інших робіт з будівництва житлових будинків на земельних ділянках, кадастрові номери: :03:004:0167), :03:004:0168), :03:004:0169), :03:004:0170), розташованих за адресою: АДРЕСА_2 може фактично призвести до настання негативних наслідків, через можливість настання яких позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Окрім цього, державна реєстрація права власності на таке майно значним чином ускладнить об`єктивний розгляд справи, оскільки призведе до зміни фактичних обставин, суд буде змушений оцінювати не лише законність зведення цих будівель, але і враховувати вже зареєстровані права власності на такі будівлі та виходити з принципу пропорційності між захистом інтересів позивачів та інтересами власників майна.

Спірні об`єкти незавершеного будівництва можуть бути відчужені третім особам, що у свою чергу, значно ускладнить виконання у майбутньому можливого судового рішення про задоволення позову.

За змістом статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», статті 376 ЦК України особою, яку може бути зобов`язано здійснити перебудову чи знесення самочинного будівництва, є власник такого майна.

Тобто, можливість реального виконання рішення суду про зобов`язання особи здійснити знесення самочинного будівництва у випадку задоволення позову, обумовлена перебуванням такого об`єкта будівництва у власності зобов`язаної за рішенням суду особи.

Державна реєстрація права власності на новозбудовані житлові об`єкта будівництва відповідачами створює можливість для відчуження ними цих об`єктів іншій особі (особам) і набуття нею (ними) на момент виконання судового рішення, права власності або іншого правового титулу на відповідний об`єкт, що може бути обставиною, яка утруднить чи зробить неможливим виконання відповідачами судового рішення.

Отже, з огляду на зміст заявлених позовних вимог, предмета спору (знесення самочинного будівництва), невжиття заходів до забезпечення позову вжитих судом оскаржуваною ухвалою, може призвести до ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову в частині відновлення порушених прав позивачів.

Суд першої інстанції доречно звернув увагу, що вжитий вид забезпечення позову не призведе до обмеження прав сторін, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача. Вжиття такого заходу не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, оскільки спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бельдій Н.В.слід залишити без задоволення, а ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 15 грудня 2022 року- залишити без змін.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бельдій Н.В. залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 15 грудня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк