Справа № 691/238/23
Провадження № 2/691/182/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року Городищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді Черненка В.О.

за участю секретаря судового засідання Шаповал Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Городищенське медичне об`єднання» про перерахування трудового стажу та внесення передбачених законом виправлень з урахуванням положень статті 13 (Пенсії за віком на пільгових умовах) Закону України «Про пенсійне забезпечення»,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до КНП «Городищенське МО» про перерахування трудового стажу та внесення передбачених законом виправлень з урахуванням положень статті 13 (Пенсії за віком на пільгових умовах) Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Обґрунтовуючи свою позовну заяву, позивач посилається на те, що вона працювала молодшою медичною сестрою (санітаркою-прибиральницею) патанатомічного відділення Городищенського районного територіального медичного об`єднання (упродовж її роботи назва медичного закладу могла змінюватись) з 01.07.2002 року (наказ № 229-к від 25.06.2002 року), 01.08.2002 року прийнята на постійну роботу у цьому відділенні (наказ № 282-к від 25.07.2002 року), а з 17.12.2003 року прийнята на повний посадовий оклад молодшої медичної сестри цього відділення (наказ № 431-к від 15.12.2003 р.).

Наказом директора Некомерційного комунального підприємства «Городищинське медичне об`єднання» Городищенської міської ради Гейка В.В. її було незаконно звільнено з роботи (наказ 181-К від 29.09.2021 року). Під час роботи вона отримала професійне захворювання - туберкульоз легень.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області у цивільній справі №691/1062/21 від 11.07.2022 року її поновлено на роботі на посаді молодшої медичної сестри патанатомічного відділення Некомерційного комунального підприємства «Городищинське медичне об`єднання» Городищенської міської ради з виплатою компенсації в розмірі середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. Цим же рішенням суду визнано факт отримання нею професійного захворювання.

Упродовж майже двадцятирічного періоду роботи на посаді санітара-прибиральниці патанатомічного відділення цієї установи вона була переконана, що працює в небезпечних для здоров`я умовах і заробляє страховий стаж, який нараховується відповідно до ст. 13 (Пенсії за віком на пільгових умовах) Закону України «Про пенсійне забезпечення» (п. б) - працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Лише після незаконного звільнення з роботи, отримавши на руки трудову книжку, вона дізналася, що її позбавили права на пільгову пенсію керівники установи, які, не повідомляючи її, видавали накази про її переміщення в інші відділення лікарні на вакантні посади. Постійно виконуючи роботу санітарки-прибиральниці патанатомічного - відділення, вона де-юре там не працювала, тобто рахувалася на інших посадах.

Насправді, за весь період роботи вона жодного дня не працювала на іншій ділянці роботи, а виконувала покладені на неї обов`язки в робочі, неробочі і святкові дні, як працівниця патанатомічного відділення. Ця інформація може бути підтверджена шляхом перевірки журналів реєстрації надходження трупів, які вона заповнювала власноручно на підставі медичних документів, отриманих від родичів померлих.

З наказами про її переміщення на інші посади її не ознайомлювали, а підписи, що їй доведено їх зміст, і які вчинені від його імені - підроблені.

Як виявилося вже після її незаконного звільнення, керівництво лікарні не тільки постійно поза її плечима здійснювало маніпуляції з її працевлаштуванням. Без її відома працівниками відділу кадрів внесено виправлення у її трудовій книжці про те, що вона працювала не в патанатомічному відділенні, а в патанатомічній лабораторії. Це було зроблено з метою унеможливлення реалізації права на нарахування страхового (трудового) стажу у подвійному розмірі і, як наслідок, - нарахування пільгової пенсії.

Після отримання інвалідності (з 08.01.2019 року встановлено довічно II групу загального захворювання) через зараження туберкульозом (професійне захворювання), вона вийшла на роботу на попереднє місце. Проте працівник юридичної служби не роз`яснив їй, що вона має право на отримання страхових виплат у зв`язку з отриманням професійного захворювання. Цей факт вони взагалі замовчали, жодних виплат, пов`язаних з втратою здоров`я (виплата на оздоровлення чи матеріальна допомога на подальше лікування) їй не виплатили. І взагалі, упродовж всього періоду роботи у морзі вона не отримувала жодної копійки доплат, які були передбачені законами і підзаконними нормативно-правовими актами, якими врегульовувалася робота в патанатомічній службі.

Довідавшись про право на отримання страхових виплат у зв`язку з набуттям професійного захворювання, у вересні 2022 року вона звернулась до органу соціального страхування в м. Городище. Однак, ознайомившись з вище вказаним судовим рішенням, вивчивши медичні документи (виписки з протитуберкульозного диспансеру, довідку МСЕК), працівник соцстраху відмовив їй в отриманні страхових виплат через те, що комісією МСЕК не встановлено відсоток втрати працездатності. Переконана, що і при призначенні їй інвалідності керівники медичного закладу вплинули на те, щоб їй повністю позбавити не тільки заробленого чесною працею трудового стажу, а й законних страхових виплат, які вона вкрай потребувала для оздоровлення.

Як інваліду по хворобі (загальне захворювання) їй нарахували мінімальну пенсію в розмірі 2300 грн. Проте, якби з нею поступили відповідно до закону, вона б отримувала пенсію в рази більшу, оскільки при коректному нарахуванні трудового стажу, він у неї становив би понад 39 років. На нарахування пенсії також би вплинуло те, що вона отримала професійне захворювання. Такими діями керівників Некомерційного комунального підприємства «Городищинське медичне об`єднання» Городищенської міської ради їй завдано значних матеріальних збитків.

Враховуючи вищевикладене, просила суд зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Городищенське медичне об`єднання» провести перерахунок її трудового стажу, внести передбачені законом виправлення з урахуванням положень статті 13 (Пенсії за віком на пільгових умовах) п. Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що в установленому законом порядку поінформувати органи Пенсійного фонду України. Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Городищенське медичне об`єднання» створити компетентну комісію з розслідування факту отримання нею професійного захворювання відповідно до Постанови КМУ від 17.04.2019 року № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» (п. 89 розділу «Встановлення зв`язку захворювання-з умовами праці, розслідування причин та облік випадків хронічних професійних захворювань (отруєнь)». Про результати розслідування повідомити компетентні органи. Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Городищенське медичне об`єднання» видати їй на руки висновок про результати проведеного розслідування у зв`язку з отриманням нею професійного захворювання під час роботи в патанатомічному відділенні зазначеного медзакладу. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Городищенське медичне об`єднання» на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 15 тисяч гривень.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на обставини та підстави, наведені у відзиві на позов. У відзиві посилалися на те, що обставини викладені Позивачем в заяві в більшій частині не відповідають дійсності так як викладені не в повному обсязі та таким чином, що спотворюють дійсний стан справ.

Щодо пропуску строку позовної давності.

Для звернення до суду, у тому числі й щодо порушення трудового законодавства, установлені відповідні строки. Після закінчення цього часу особа не втрачає права звернутися з позовом, але у задоволенні цього позову може бути відмовлено лише на тій підставі, що пропущено строк звернення.

Водночас згідно норм ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що «встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк».

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією СЕРІЯ 12 ААБ № 135068 від 05.03.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 08.01.2019 року була встановлена група інвалідності друга безтерміново, причина інвалідності - загальне захворювання.

Таким чином, ОСОБА_1 дізналась про причини її інвалідності загальне захворювання відповідно мала тримісячний строк для звернення до суду із заявою про вирішення спору, який сплив у 2019 році.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, відповідач заявляє про застосування спливу строку позовної давності як підстави для відмові у позові.

По суті позову пояснили.

ОСОБА_1 стверджує що рішенням Городищенського районного суду Черкаської області по справі № 691/1062/21 від 11.07.2022 року визнано факт отримання позивачем професійного захворювання.

Дане твердження позивача є безпідставним, необгрунтованим та таким що не відповідає дійсності і спростовується рішенням Городищенського районного суду Черкаської області по справі № 691/1062/21 від 11.07.2022 року.

Зазначили, що предметом розгляду справи за № 691/1062/21 був спір про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, зокрема, рішенням суду вирішено:

Скасувати наказ №181-к від 29.09.2021 року директора Комунального некомерційного підприємства «Городищенське медичне об`єднання» Городищенської міської ради Черкаської області Віталія Гейко «Про звільнення працівників» в частині « ОСОБА_1 , молодшу медичну сестру (санітарку-прибиральницю) патологоанатомічної лабораторії, звільнити 30.09.2021 року із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП)».

Поновити Позивача на посаді молодшої медичної сестри (санітарка-прибиральниця) патанатомічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Городищенське медичне об`єднання» Городищенської міської ради Черкаської області з 01 жовтня 2022 року.

Питання встановлення інвалідності позивача та причин інвалідності і встановлення факту отримання професійного захворювання позивачем, не було предметом розгляду в рамках справи за № 691/1062/21.

Крім того Позивач стверджує про те що, з наказами про її переміщення на інші посади її не ознайомлювали, а підписи, що їй доведено їх зміст і які вчиненні від її імені підроблені.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Наголошуємо, ч. 3. ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд 23.10.2019 року прийняв постанову (справа № 917/1307/18Г, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Доказів підробки підписів на наказах про її переміщення на інші посади позивачем не надано. Крім того позивачем не зазначено на яких саме наказах на її припущення підроблені підписи.

Поруч з цим, позивач зазначив, що діями керівників Некомерційного комунального підприємства «Городищенське медичне об`єднання» Городищенської міської ради їй завдано значних матеріальних збитків, однак не вказує якими саме діями та яких саме посадових осіб завдано їй значних матеріальних збитків.

Крім того, позивачем не надається розрахунок розміру матеріальних збитків а лише наводиться твердження у позовній заяві, що вони значні.

Таким чином, можна стверджувати про те, що позивач зловживає своїми процесуальним правом та вводить суд в оману наводячи в своїй позовні заяві твердження, на які він посилається як підставу для своїх вимог без подання відповідних доказів.

З часу прийому на роботу Позивача та по день звільнення у штатному розписі Закладу патанатомічного відділення не було, діяла патологоанатомічна лабораторія в загально лікарняному штаті де здійснювала свою трудову діяльність ОСОБА_1 . В результаті реорганізації підприємства патологоанатомічну лабораторію було скорочено. Це підтверджується викопіюваннями з статуту лікарні, копіями штатного розпису, структури та копія додатку 2 до ліцензійних вимог.

Позивач працювала на посаді молодша медична сестра (санітарка прибиральниця) патологоанатомічної лабораторії. Наявні помилкові дії працівників підприємства, в частині розроблення посадових інструкцій, положень, які розроблені так як потрібно. З метою виправлення неточних відомостей у трудовій книжці ОСОБА_1 08.12.2020 року були зроблені відповідні виправлення згідно наказу № 41-к від 08.12.2020 року. «Про виправлення неточного запису відомостей про роботу працівників». З дати заснування лікарні в її складі не існувало такого структурного підрозділу чи такої штатної одиниці, як патологоанатомічне відділення. Перша згадка про створення якого була 20.04.2021 року в наказі № 74-о.

Новостворене відділення не почало діяти відразу, наказом обумовлені умови початку діяльності цього відділення.

Таким чином з 20.04.2021 року в штаті та структурі лікарні одночасно існували піталогоанатамічна лабораторія та патологоанатомічне відділення які являлися різними штатними одиницями, мали свій окремий штат та працівників.

До відділення за власним бажанням були переведені в тому числі і працівники з лабораторії, переводитися до якого категорично відмовилася ОСОБА_1 .

Наголосив, що одночасно ці дві штатних одиниці існували саме через те, що ОСОБА_1 відмовлялася від переведення у відділення і у адміністрації МО була відсутня можливість закрити лабораторію і повністю перейти на роботу відділення, (дане протиріччя було вирішене наказом про використання майна лабораторії відділенням)

В результаті реорганізації патологоанатомічна лабораторія була скорочена 30.09.2021 року, єдиний який залишився її працівник (позивач) звільнений по скороченні.

Позивачці неодноразово пропонувалося перевестися до пат відділення, але вона відмовилася, що не заперечує, а навіть і підтверджує.

Також проводилася робота зі зверненнями ОСОБА_1 у відповідях на її звернення до різних організацій були надані вичерпні відповіді стосовно викладеної вище ситуації, таким чином позивач не могла не знати про існування двох штатних одиниць.

В ході здійснення господарської діяльності підприємства здійснювалися його реорганізації без зміни істотних умов праці. Переведення позивача на іншу посаду без згоди не здійснювалося, зміни істотних умов праці, які потребують проведення певних юридичних процедур без проведення таких не відбувалося.

В 2021 року в КНП "Городищенське МО" проводилася реорганізація зі змінами істотних умов праці та можливим вивільненням працівників з метою оптимізації діяльності відповідно до концепції реформування медицини яка проводиться в Україні, враховуючи необхідність функціонування закладу, зокрема в умовах обмеженого фінансування, розроблення змін до посадових обов`язків працівників та зміни моделі оплати праці, відповідно до положень Статуту, для чіткого врегулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців в тому числі шляхом переукладення колективного договору.

Позивач у тексті своєї позовної заяви стверджує про те, що: «Вважає протиправним визначення причин своєї інвалідності і зв`язку з наслідками загального захворювання, адже справжньою причиною визнання її інвалідом довічно є саме професійне захворювання - вперше діагностований туберкульоз обох легень». Своє твердження обґрунтовує - здійсненим нею юридичним аналізом правомірності встановлення її інвалідності з причин «Загальне захворювання», показав що МСЕК № 1 (м. Черкаси) помилково визначено причину інвалідності. Відповідач не визначав причин інвалідності позивача.

Порядок виявлення у працівника підозри на професійне захворювання, встановлення та підтвердження професійного захворювання, а також форми відповідних документів, визначені та затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року №337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві».

Відповідно до п. 91 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року № 337 віднесення захворювання до хронічного професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв`язку захворювання з умовами праці згідно з цим Порядком та переліком професійних захворювань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2000 року № 1662.

Перелік установ і закладів, що мають право встановлювати остаточний діагноз хронічних професійних захворювань, затверджується МОЗ і переглядається кожні п`ять років.

У разі підозри на хронічне професійне захворювання (отруєння) заклад охорони здоров`я направляє працівника на консультацію до лікаря-профпатолога області або міста з документами, перелік яких визначено у пункті 99 цього Порядку.

У спірних випадках остаточне рішення щодо встановлення діагнозу хронічного професійного захворювання (отруєння) приймається центральною лікарсько-експертною комісією державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України», у роботі якої мають право брати участь лікарі з гігієни праці територіального органу Держпраці, закладу охорони здоров`я, територіального органу Пенсійного фонду України, представники підприємства (установи, організації), первинної організації відповідної профспілки або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці (у разі, коли профспілка на підприємстві (в установі, організації) відсутня), представники вищого органу профспілки.

Професійний характер хронічного захворювання (отруєння) встановлюється лікарсько-експертною комісією спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (далі - лікарсько-експертна комісія), склад якої затверджує керівник такого закладу.

У разі потреби до роботи лікарсько-експертної комісії залучаються спеціалісти (представники) територіальних органів Держпраці, підприємства (установи, організації), територіального органу Пенсійного фонду України, первинної організації профспілки, членом якої є хворий, або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці (у разі, коли профспілка на підприємстві (в установі, організації) відсутня).

Голова лікарсько-експертної комісії повинен мати посвідчення про присвоєння (підтвердження) вищої кваліфікаційної категорії із спеціальності «Професійна патологія» та стаж роботи за фахом не менше 10 років.

Висновок лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) видається працівникові, а його копія надсилається головному спеціалістові з професійної патології області або міста за місцем роботи або проживання працівника та територіальному органові Пенсійного фонду України.

Хворому видається довідка про стаціонарне обстеження у спеціалізованому профпатологічному закладі охорони здоров`я.

У зазначеному висновку, крім діагнозу, обов`язково зазначаються відомості про наявність (відсутність) професійного захворювання та придатність (непридатність) до роботи за професією у несприятливих (шкідливих) умовах праці.

Наголошували, що відповідно до Порядку, відповідач не є уповноваженим здійснювати дії щодо встановлення причин інвалідності та встановлення зв`язку захворювання з умовами праці, розслідування причин та облік випадків хронічних професійних захворювань (отруєнь).

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 15 000,00 гривень, однак позивачем не надано розрахунку понесених витрат на правову допомогу і попереднього (орієнтовного) розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи та не обґрунтовано понесені судові витрати

Вважають вимоги позивача необгрунтованими, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, просили, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до КНП «Городшценське МО», відмовити в повному обсязі.

Заслухавши позивача, її представника, представників відповідача, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які надані сторонами та були досліджені в судовому засіданні, вважає наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, а також гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні - добровільність праці, вибір або зміну професії та виду діяльності; захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивач звернулася до суду з чотирма позовними вимогами.

Згідно першої вимоги, позивач та її представник просили зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Городищенське медичне об`єднання» провести перерахунок трудового стажу позивача, внести передбачені законом виправлення з урахуванням положень статті 13 (Пенсії за віком на пільгових умовах) Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що в установленому законом порядку поінформувати органи Пенсійного фонду України.

В обґрунтування зазначеної вимоги, представник позивача, окрім іншого, посилався на приписи ч.1 ст. 15 ЦК України, згідно яких, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та положення ст.ст. 55, 124 Конституції України і ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Зробивши аналіз зазначених нори Закону, прийшов до висновку що, оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону, при цьому пославшись і на висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року в справі №529/613/17-ц.

З такою позицією сторони позивача суд не погоджується з наступних підстав.

Так, позивач та її представник, в судовому засіданні доводили та надали докази, які на їх переконання підтверджували роботу позивача у відповідача саме у паталого-анатомічному відділенні, а не в паталого-анатомічній лабораторії та просили «…зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Городищенське медичне об`єднання»: 1) провести перерахунок трудового стажу позивача, 2) внести передбачені законом виправлення з урахуванням положень статті 13 (Пенсії за віком на пільгових умовах) Закону України «Про пенсійне забезпечення», 3) про що в установленому законом порядку поінформувати органи Пенсійного фонду України.

Згідно ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тобто, діючим законодавством України не передбачений обов`язок роботодавця проводити перерахунок трудового стажу працівника.

Вимога сторони позивача «..внести передбачені законом виправлення з урахуванням положень статті 13 (Пенсії за віком на пільгових умовах) Закону України «Про пенсійне забезпечення…» є неконкретизованою та з неї незрозуміло які виправлення слід зобов`язати відповідача внести, у який спосіб та куди. Враховуючи те, що сторона позивача, в підготовчому судовому засіданні та при розгляді справи по суті підтримала саме таку вимогу, а суд, в даному разі, позбавлений можливості на свій розсуд тлумачити вимоги позивача, дана вимога до задоволення не підлягає.

Щодо вимоги позивача «…про що в установленому законом порядку поінформувати органи Пенсійного фонду України...», то враховуючи положення ст.ст.80, 81 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», згідно яких , заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81цього Закону органів за місцем проживання заявника. Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України та те, що позивач на час розгляду є пенсіонером, суд вважає, що про будь - які зміни, які можуть вплинути на розмір отримуваної пенсії, пенсіонер, а в даному випадку позивач, має самостійно звернутися до пенсійних органів з відповідною заявою з наданням відповідних підтверджуючих документів, а тому і ця вимога до задоволення не підлягає.

Таким чином, вимога позивача зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Городищенське медичне об`єднання» провести перерахунок трудового стажу позивача, внести передбачені законом виправлення з урахуванням положень статті 13 (Пенсії за віком на пільгових умовах) Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що в установленому законом порядку поінформувати органи Пенсійного фонду України не підлягає до задоволення в цілому.

Згідно другої та третьої позовних вимог, позивач просила зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Городищенське медичне об`єднання» створити компетентну комісію з розслідування факту отримання нею професійного захворювання відповідно до Постанови КМУ від 17.04.2019 року № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» (п. 89 розділу «Встановлення зв`язку захворювання-з умовами праці, розслідування причин та облік випадків хронічних професійних захворювань (отруєнь)». Про результати розслідування повідомити компетентні органи. Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Городищенське медичне об`єднання» видати їй на руки висновок про результати проведеного розслідування у зв`язку з отриманням нею професійного захворювання під час роботи в патанатомічному відділенні зазначеного медзакладу.

В обґрунтування зазначених вимог, сторона позивача посилалася на «Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затверджений Постановою КМУ від 17.04.2019 року, № 337. Проте, суд вважає помилковим посилання сторін на зазначений підзаконний акт, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5 зазначеної постанови, вона набирає чинності з 01.07.2019 року.

Згідно довідки Комунального Закладу «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер» Черкаської обласної лікарні від 22.08.2018 року № 830, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом «ВДТБ (вперше діагностований туберкульоз) (12.03.18 р.) обох легень (дисемінований) у фазі розсмоктування та ущільнення, МПТН». На час встановлення даного захворювання вперше, вищезазначений порядок ще не діяв, як не діяв і на час встановлення позивачу інвалідності другої групи за загальним захворюванням безтерміново, відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 05.03.2019 року, Серії 12 ААБ №135068.

На вказаний час діяв Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений Постановою КМУ від 30.11.2011 року №1232. Зазначений Порядок і визначав суб`єктів розслідування нещасних випадків (в тому числі професійних захворювань) та послідовність їх дій.

Зокрема, усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню (п.62).

До хронічного професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, пов`язаних з роботою. До хронічного професійного захворювання належить також захворювання, що виникло після багатократного та/або тривалого впливу шкідливих виробничих факторів. Хронічне професійне захворювання не завжди супроводжується втратою працездатності. Випадки професійних інфекційних захворювань та хронічних професійних інтоксикацій розслідуються як хронічні професійні захворювання. (п.63).

Віднесення захворювання до професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв`язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 14 та переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662 (1662-2000-п) (Офіційний вісник України, 2000 р., N 45, ст. 1940). Перелік установ і закладів, які мають право встановлювати остаточний діагноз професійних захворювань, переглядається кожні п`ять років та затверджується МОЗ. (п.64).

У разі підозри на професійне захворювання лікувально-профілактичний заклад направляє працівника на консультацію до лікаря-профпатолога Автономної Республіки Крим, області або міста з документами, перелік яких визначено у додатку 14. (п.65).

Для встановлення остаточного діагнозу та зв`язку захворювання з впливом шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу лікар-профпатолог Автономної Республіки Крим, області або міста направляє хворого до спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу з відповідними документами. До спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу в разі потреби для встановлення діагнозу може направлятися також хворий, який проходить обстеження у будь-якому науковому інституті (установі) медичного профілю.(п.66).

Спеціалізовані профпатологічні лікувально-профілактичні заклади проводять амбулаторне та/або стаціонарне обстеження хворих і встановлюють діагноз професійного захворювання. Рішення про підтвердження або відміну раніше встановленого діагнозу професійного захворювання оформляється висновком лікарсько-експертної комісії. (п.67).

У спірних випадках остаточне рішення щодо встановлення діагнозу професійного захворювання приймається центральною лікарсько-експертною комісією державної установи "Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України". Оскарження рішення зазначеної комісії у разі незгоди хворого або роботодавця здійснюється у судовому порядку. (п.68).

За наявності ознак стійкої втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання лікувально-профілактичний заклад, що надає медичну допомогу працівникам підприємства, на якому працює хворий, або лікувально-профілактичний заклад за місцем його проживання направляє хворого на медико-соціальну експертну комісію для встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності. (п.69).

Спеціалізованими профпатологічними лікувально-профілактичними закладами стосовно кожного хворого складається повідомлення про професійне захворювання (отруєння) за формою П-3 (далі - повідомлення за формою П-3) згідно з додатком 15. Повідомлення за формою П-3 протягом трьох днів після встановлення діагнозу надсилається керівникові підприємства, шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення професійного захворювання, закладові державної санітарно-епідеміологічної служби, який здійснює державний санітарно-підеміологічний нагляд за підприємством, робочому органові виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства, а також профпатологу, який направив хворого до спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу. (п.70).

Працівникові видається під розписку медичний висновок лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) у нього професійного захворювання за формою згідно з додатком 16. Медичний висновок також надсилається профпатологу за місцем роботи працівника або проживання (якщо він не працює), який направляв його до спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу. (п.72).

Відповідальність за своєчасне повідомлення про професійне захворювання (отруєння) несе керівник спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу, який встановив або відмінив діагноз професійного захворювання. (п.73).

Головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, області або міста утворює протягом трьох днів після отримання повідомлення за формою П-3 комісію з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання (далі - комісія з розслідування), до складу якої входять представник закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, який здійснює санітарно-епідеміологічний нагляд за підприємством (голова комісії), представники лікувально-профілактичного закладу, роботодавця, первинної організації відповідної профспілки або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці (у разі, коли профспілка на підприємстві відсутня), вищого органу профспілки, робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства, а також у разі потреби представники інших органів. Зазначені заклади, органи та організації протягом однієї доби з моменту одержання повідомлення за формою П-3 повинні надіслати закладові державної санітарно-епідеміологічної служби письмову інформацію про прізвище, ім`я, по батькові та посаду представника (представників), який пропонується до складу комісії з розслідування. (п.74). У розслідуванні причин виникнення професійного захворювання інфекційної та паразитарної етіології обов`язково беруть участь фахівці з епідеміології та паразитології закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, який здійснює санітарно-епідеміологічний нагляд за підприємством. (п.77).

79. Роботодавець зобов`язаний в установлений для проведення розслідування строк подати комісії з розслідування: 1) відомості про професійні обов`язки працівника; 2) документи і матеріали, які характеризують умови праці на робочому місці (дільниці, цеху); 3) необхідні результати експертизи, лабораторних досліджень для проведення оцінки умов праці; 4) матеріали, що підтверджують проведення інструктажів з охорони праці; 5) копії документів, що підтверджують видачу працівникові засобів індивідуального захисту; 6) приписи або інші документи, які раніше видані закладами державної санітарно-епідеміологічної служби і стосуються даного професійного захворювання; 7) результати медичних оглядів працівника (працівників); 8) інші матеріали. (п.79).

Роботодавець повинен забезпечити комісію з розслідування приміщенням, транспортними засобами і засобами зв`язку, організувати друкування, тиражування і оформлення в необхідній кількості матеріалів розслідування, у тому числі акта розслідування хронічного професійного захворювання. (п.80).

Комісія з розслідування зобов`язана, серед іншого , скласти акт розслідування хронічного професійного захворювання. (п.81).

З наведеного вбачається, що на час спірних правовідносин на роботодавця, в цьому випадку на відповідача некомерційне підприємство «Городищенське медичне об`єднання», обов`язки по створенню комісії з розслідування факту отримання позивачем ОСОБА_1 професійного захворювання та повідомлення про результати розслідування компетентних органів з видачею позивачу висновку про результати проведеного розслідування, не покладались, а тому позовні вимоги в цій частині, також, до задоволення не підлягають.

Діючий на час розгляду справи Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року, № 337, також, не покладає на відповідача вищезазначених обов`язків.

Прийшовши до переконання, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають, суд не вбачає правових підстав для застосування строків позовної давності, про що просив представник відповідача у відзиві на позовну заяву.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог, а тому позов є необґрунтованим та до задоволення не підлягає.

Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 15000 гривень 00 копійок, які позивач просив стягнути з відповідача Комунального некомерційного підприємства «Городищенське медичне об`єднання», на підставі ст. 141 ЦПК України, вони до стягнення не підлягають у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 9, 10, 12,13, 17, 18, 76 - 81, 89, 141, 258, 259, 263-265ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Городищенське медичне об`єднання» про перерахування трудового стажу та внесення передбачених законом виправлень з урахуванням положень статті 13 (Пенсії за віком на пільгових умовах) Закону України «Про пенсійне забезпечення», відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 12.05.2023 року.

Суддя В. О. Черненко