ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2023 року м. Кропивницький

справа № 941/1425/21

провадження № 22-ц/4809/462/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

за участі секретаря Гончар В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «СС Лоун»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2022 року у складі судді Шаєнко Ю. В. і

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» (далі ТОВ «СС Лоун») та просила визнати недійсним договір № 1603521-А від 17.09.2021, укладений між нею та ТОВ «СС Лоун».

Позовна заява мотивована тим, що 17.09.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «СС Лоун» було укладено договір № 1603521-А, згідно якого позивач отримала кредит на суму 8 000 грн.

Під час укладення договору позивачу не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, а також не ознайомлено позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками.

Умови договору щодо сплати пені у розмірі 3 % річних від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, є несправедливими, а відповідно до умов договору за одне порушення, а саме порушення виконання зобов`язань, щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів, позивач повинен сплачувати пеню двічі.

Крім того, відповідач не повідомив ОСОБА_1 про умови та строки обробки її персональних даних, оскільки з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана нею згода на обробку персональних даних є безстроковою та безвідкличною.

За таких обставин, позивач вважала, що є наявні підстави для визнання кредитного договору недійсним, а тому звернулась до суду із позовом.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «СС Лоун» про захист прав споживача задоволено.

Визнано недісним кредитний договір № 1603521-А від 17.09.2021, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «СС Лоун».

Стягнуто з ТОВ «СС Лоун» 992 гривні 40 копійок судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач не надав позивачу повну, всебічну, об`єктивну та достовірну інформацію, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту.

Позичальник на вимогу кредитодавця сплачує на його користь пеню у розмірі 3.0% від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, тобто сума компенсації становить майже 100%, що є несправедливою умовою.

Відповідно до умов договору за одне правопорушення, а саме: порушення виконання зобов`язань, щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів, позивач повинен сплачувати пеню двічі.

Відповідач не повідомляв позивачу про умови та строки обробки його персональних даних, оскільки з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана позивачем згода на обробку персональних даних є безстроковою та безвідкличною.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що кредитний договір № 1603521-А від 17.09.2021, не містить ознаки кредитного договору.

В апеляційній скарзі ТОВ «СС Лоун» просить скасувати рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що діяльність відповідача з надання фінансових послуг здійснюється виключно з дотриманням чинного законодавства, що спростовує доводи позивача про відсутність у ТОВ «СС Лоун» відповідної ліцензії.

Всі істотні умови кредитного договору були надані позивачу до моменту укладання договору, а також в паспорті кредиту та жодних перепон у наданні роз`яснень до кредитного договору відповідач не здійснював.

Помилковими є посилання суду першої інстанції на ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки вона втратила свою дію.

Нарахування відсотків за користування кредитом вібувалось відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, їх нарахування є платою за користуванням кредиту та вони мають іншу правову природу ніж неустойка (штраф) або пеня.

Необгрунтованими є посилання суду першої інстанції на недійсність п. 4.3 кредитного договору, за яким нараховувалась пеня в розмірі 3 %, оскільки вказаних умов оскаржуваний договір не містить.

Посилання суду першої інстанції на наявність подвійного стягнення за одне і те ж саме правопорушення взагалі не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідних правовідносинах.

ОСОБА_1 двічі надавала згоду на обробку своїх персональних даних під час укладення договору, а тому висновки суду першої інстанції про недотримання відповідачем положень ЗУ «Про захист персональних даних» не відповідає об`єктивній дійсності.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник ТОВ «СС Лоун» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась за зазначеними нею адресами місця реєстрації та для листування, проте, поштова коеспонденція була повернена до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою».

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2022 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 510/280/21 (провадження № 61-5443св22) звернуто увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б, від 04 березня 2021 року у справі № 910/6835/20).

Оскільки ОСОБА_1 зазначила адресу для листування, вона зобов`язана була стежити за кореспонденцією, яка їй направлялася судом, а тому в силу вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

За змістом ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи, що учасники справи в судове засідання, призначене на 11 годину 00 хвилин 04 квітня 2023 року, не з`явились, датою ухвалення рішення є дата складення повного тексту.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.09.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «СС Лоун» було укладено кредитний договір № 1603521-А, згідно з умовами якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 8 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина першастатті 12 ЦПК України).

Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Матеріалами справи підтверджується, що розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 13 квітня 2017 року № 1127 ТОВ «СС ЛОУН» видано ліцензію на провадження діяльності з надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (а. с. 113).

17 вересня 2021 року між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 в електронному вигляді було укладено кредитний договір № 1603521-А (далі Кредитний договір), за змістом п. 2.1. якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику в користування грошові кошти (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов цього договору (а. с. 10-18).

Кредит видається в національній грошовій одиниці України гривні, в безготівковій формі, шляхом зарахування суми кредиту за реквізитами платіжної картки/розрахункового рахунку, вказані позичальником в угоді/дорученні про перерахування коштів, або отримання грошового переказу (основної суми кредиту) в пунктах надання фінансових послуг платіжної системи. Сума кредиту 8 000 грн. Строк кредиту з 17.09.2021 по 13.10.2021 (п. п. 2.2., 2.6.1., 2.6.2. Кредитного договору).

За змістом п. п. 2.6.4., 2.6.5. за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти за стандартною ставкою в розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, загальна вартість кредиту становить 12 298,4 грн.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідачем в порушення вимог ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» не було надано інформацію, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, а також не ознайомлено позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками.

За змістом вказаної норми перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про:

1) особу, яка надає фінансові послуги:

а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг;

б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності);

в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги;

г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків;

ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги;

д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги;

2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат;

3) договір про надання фінансових послуг:

а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг;

б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору;

в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується);

г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій;

ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору;

д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги;

4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг:

а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг;

б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 11.8. Кредитного договору, підписаного позивачем, позичальник гарантує, що перед укладанням договору:

11.8.1. Він самостійно ознайомився з розміщеною на офіційному веб-сайті товариства www.ccloan.ua інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішенняпро отримання кредиту;

11.8.2. На виконання та відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування» (далі Закон) кредитодавець надав безоплатно позичальнику у письмовій формі (у вигляді електронного документа, cтвореного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронну комерцію») Паспорт споживчого кредиту, за формою, встановленою Законом, у зв`язку з чим кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги про надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частинами третьою та сьомою статті 9 Закону.

11.8.3. Кредитодавець виконав вимоги частини 9 статті 9 Закону про безоплатне надання на вимогу позичальника як споживача та за його вибором копії проекту Договору про споживчий кредит.

11.8.4. Кредитодавець на вимогу позичальника надав пояснення, роз`яснення, інформація в належному та зрозумілому вигляді, а позичальник ознайомився з наданими кредитодавцем поясненнями, роз`ясненнями, інформацією та оцінив, що цей договір адаптований до його потреб та фінансового стану, зокрема отримав роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої статті 9 Закону, про істотні характеристики запропонованих послуг та наслідки для позичальника як споживача, у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

За змістом п. 11.10. Кредитного договору, позичальник підтверджує, що до укладення цього договору отримав від кредитодавцявсю необхідну інформацію про кредит і умови кредитування відповідно до норм чинного законодавства України (в т.ч. відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про захист прав споживачів»), що надана інформація є повною і зрозумілою і надана без нав`язування придбання фінансової послуги кредитодавця, що позичальник ознайомлений з Правилами надання коштів у кредит, які є невід`ємною частиною договору, і з політикою конфіденційності.

З наведеного вбачається, що надання ОСОБА_1 інформації щодо умов кредитування, а також передбаченої ч. 2 ст. 12 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» було підтверджене нею особисто електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором позивача, яким вона підписала Кредитний договір, що підтверджує ознайомлення позивача з вищезазначеною інформацією.

За таких обставин, посилання суду першої інстанції про порушення відповідачем ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» при укладенні кредитного договору є безпідставними, оскільки встановлено, що перед укладенням кредитного договору позивачу була надана повна, всебічна, об`єктивна та достовірна інформація щодо отримання та погашення кредиту, а також інформація передбачена вимогами чинного законодавства України.

Безпідставними є також посилання суду першої інстанції на порушення відповідачем на ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки вказана норма не була чинною на момент виникнення спірних правовідносин та втратила свою дію у зв`язку із прийняттям ЗУ «Про споживче кредитування» 1734-VIII від 15.11.2016.

Також, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на несправедливі умови кредитування, передбачені п. 4.3. Кредитного договору щодо сплати позичальником пені в розмірі 3.0 % від простроченої суми за кожен день такого прострочення, та вважала, що сума компенсації становить майже 100 % тіла кредиту.

За змістом ч.5 п. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Пунктом 6.8. Кредитного договору передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язань за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю на його вимогу (одноразово) штраф у розмірі 50 % від суми кредиту, що складає 4 000 грн.

Аналіз змісту вказаної умови Кредитного договору свідчить про те, що вона не суперечить вимогам п. 3 ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, умова договору щодо сплати пені в розмірі 3 % за кожен день прострочення, передбачена п. 4.3. в оспорюваному договорі відсутня, а тому посилання суду першої інстанції на недійсність вказаного пункту є безпідставними.

З огляду на відсутність в оспорюваному договорі умови щодо сплати пені у розмірі 3 % також помилковими є твердження суду першої інстанції про те, що відповідно до умов договору за одне порушення, а саме порушення виконання зобов`язань, щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів, позивач повинен сплачувати пеню двічі.

Важаючи Кредитний договір недійсним, позивач посилалась на те, що відповідач не повідомив її про умови та строки обробки її персональних даних, оскільки з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана нею згода на обробку персональних даних є безстроковою та безвідкличною.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист персональних даних» підставами для обробки персональних даних є:

1) згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних;

2) дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень;

3) укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних;

4) захист життєво важливих інтересів суб`єкта персональних даних;

5) необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом;

6) необхідність захисту законних інтересів володільця персональних даних або третьої особи, якій передаються персональні дані, крім випадків, коли потреби захисту основоположних прав і свобод суб`єкта персональних даних у зв`язку з обробкою його даних переважають такі інтереси.

За змістом п. 14.1. Кредитного договору позичальник є суб`єктом персональних даних і суб`єктом кредитної історії. Вступаючи у договірні відносини з кредитодавцем, позичальник надає кредитодавцю свою безумовну згоду на збір, зберігання, обробку, переробку, уточнення, поширення, передачу та вчинення інших дій будь-якими способами та засобами своїх персональних даних, оцінку фінансового стану та платоспроможності позичальника, на звернення кредитодавця до третіх осіб, пов`язаних к позичальником сімейними, особистими, діловими та іншими стосунками для підтвердження наданих позичальником відомостей.

Заналізу викладеного вбачається, що персональні дані ОСОБА_1 були отримані відповідачем на підставі п.3 ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист персональних даних», тобто на підставі укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Позивач добровільно надала відповідачу при укладенні договору особисті персональні дані, що було зумовлено необхідністю виконання кредитного договору.

Умов про те, що надана позичальником згода на обробку персональних даних є безвідкличною та безумовною зміст Кредитного договору не містить, а тому посилання суду першої інстанції на вказані обставини є безпідставними.

Твердження ОСОБА_1 в позові про відсутність у відповідача ліцензії на надання фінансових послуг спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, копіями Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ФК № В0000108 від 23 грудня 2020 року та розпорядження Нацкомфінпослуг від 13 квітня 2017 року № 1127 про надання ліцензії ТОВ «СС Лоун» (а. с. 112-113).

За таких обставин, твердження суду першої інстанції про те, що у зв`язку з відсутністю ліцензії оспорюваний договір не містить ознак кредитного є помилковим та спростовується матеріалами справи.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнання недійсним кредитного договору є необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та внаслідок неправильно наданої оцінки змісту умов Кредитного договору дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, а ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» в порядку розподілу судових витрат сплачений ТОВ «СС Лоун» судовий збір в розмірі 1 488,60 підлягає компенсації за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» задовольнити.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» () судовий збір у розмірі 1 488 (одна дисяча чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник