Справа № 161/3019/22
Провадження № 2/161/893/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Октисюк С.В.

позивача ОСОБА_1

предствника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та зміну черговості одержання права на спадкування за законом,-

в с т а н о в и в :

22 лютого 2022 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 звернувся в Луцький міськрайонний суду Волинської області з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та зміну черговості одержання права на спадкування за законом.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі і на квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Вказує, що, маючи спільні погляди на життя, роблячи спільну роботу, зважаючи на можливість таким чином економити фінансові витрати на проживання, зважаючи на ставлення один до одного як до брата, з 2005 року проживав постійно зі спадкодавцем ОСОБА_5 за адресою : АДРЕСА_1 . Вони вели спільне господарство, надавали один одному підтримку та допомогу, доглядали один за одним. ОСОБА_5 постійно хворів, неодноразово звертався за допомогою до лікарів, однак стан його здоров`я лише погіршувався, він не міг забезпечити умови свого життя, потребував постійного стороннього догляду, допомоги та піклування, яку надавав позивач. Інших родичів та осіб, які б могли піклуватись про ОСОБА_5 не було. Позивач зазначає, що мав особистий дохід, який витрачав спільно з ОСОБА_5 , забезпечуючи сім`ю необхідними продуктами, одягом, ліками, предметами домашнього вжитку. Позивач був померлому як брат, був його довіреною особою, готував їсти, прав одяг і здійснював інші дії, необхідні для нормального існування ОСОБА_5 . Саме позивач займався організацією поховання, оплатив необхідні витрати у зв`язку з похованням. Рідна сестра померлого ОСОБА_3 була обізнана про фізичний стан та рівень матеріальної спроможності ОСОБА_5 , однак жодної допомоги від неї не було.

Зважаючи на викладене, зокрема те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за час життя останнього маючи взаємні права та обов`язки як брати, були сім`єю, тривалий час були пов`язані спільним побутом, а ОСОБА_5 у зв`язку з тяжкою хворобою перебував у безпорадному стані, самостійно не міг забезпечити умов свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, не мав самостійного доходу, просить встановити факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та змінити черговість одержання права на спадкування після померлого ОСОБА_5 , визнавши за ОСОБА_1 право на спадкування за законом разом із спадкоємцями другої черги в рівних частках.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого засідання.

07 липня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві та просили позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, в ході розгляду справи представник відповідача, даючи пояснення по справі, вказував на безпідставність позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін по справі, показання свідків, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Похованням ОСОБА_5 займався та оплачував позивач, що підтверджується відповідними накладними, виданими на ім`я ОСОБА_1 . Лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_5 також було видано позивачу.

З матеріалів спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 45/2021 встановлено, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього звернулись: ОСОБА_3 рідна сестра померлого, та ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем другої черги відповідно до вимог ст. 1262, ч. 2 ст. 1266 ЦК України.

Дана спадкова справа не закінчена, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, та будь-які заяви про відмову від спадщини від спадкоємців другої черги матеріали спадкової справи не містять.

За життя спадкодавцем ОСОБА_5 заповіт не складався, спадкування відбувається за законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 457/1853/14-ц (провадження № 61-16272св18).

З метою застосування статті 1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22), від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2021 року у справі №331/6453/18, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Стаття 1259 ЦК України передбачає можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних обставин, встановлених у судовому порядку: 1) опікування над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин. ( висновок у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17, від 27 травня 2020 року у справі №755/8930/18, від 27 серпня 2020 року в справі № 266/2391/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц, від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18).

Отже, підставою для задоволення позову в частині зміни черговості спадкування за законом є в тому числі і знаходження спадкодавця в безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів. ( висновок у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі №331/6453/18).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частина перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що спадкодавець ОСОБА_6 постійно хворів, неодноразово звертався за медичною допомогою до лікаря. Саме тривала хвороба стала причиною його смерті. Протягом всього часу хвороби позивач забезпечував йому належний догляд та допомогу.

Однак, ні до позовної заяви, ні в ході розгляду даної справи судом позивач не надав жодних медичних документів, як і будь-яких інших доказів, які б свідчили про наявність у спадкодавця захворювань, що спричиняли його безпорадний стан протягом тривалого часу.

До позовної заяви позивачем долучено медичну документацію щодо ОСОБА_5 , з якої вбачається, що останній хворів і звертався за медичною допомогою в період з 25 квітня 2021 року, тобто менше як за два місяці до смерті, інших медичних документів, які б підтверджували тривалий час хвороби та лікування матеріали справи не містять.

Позивачем не доведено належними та достовірними доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у позивача могло виникнути право на спадкування за другою чергою, зокрема здійснення матеріального забезпечення спадкодавця, надання іншої допомоги та перебування спадкодавця у безпорадному стані.

Доводи позивача про те, що він тривалий час опікувався спадкодавцем та надавав допомогу, не може бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України, без установлення сукупності усіх юридичних фактів, обумовлених даною нормою, зокрема щодо факту перебування спадкодавця у безпорадному стані.

Матеріали справи не містять доказів перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані, які за своєю сукупністю давали б висновки суду про те, що останній самостійно не міг забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування

При зверненні до суду з позовом позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження фактичного спільного проживання з ОСОБА_5 , наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї.

Заявляючи вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, будь-яких обставин щодо наявності у ОСОБА_5 тяжких захворювань, його перебування на стаціонарному лікуванні, перебування у стані, що потребував сторонньої допомоги, позивач не наводив та не посилався на них.

Крім того, з урахуванням пояснень свідків, які були допитані в ході розгляду справи, не встановлено, що спадкодавець потребував сторонньої допомоги чи знаходився в безпорадному стані, потребував матеріальної допомоги.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не надав суду доказів в розумінні вимог процесуального закону, про те, що померлий за своїм станом здоров`я перебував у безпорадному стані, тобто він був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби, викликані тяжкою хворобою, а позивач протягом тривалого часу здійснював опіку над ним, тобто надавав йому нематеріальні послуги, матеріальне забезпечення; надання будь-якої іншої допомоги, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири.

Відтак, позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявність вказаних у ст. 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування, зокрема те, що померлий перебував тривалий час у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу, а позивач, саме в зв`язку з його безпорадним станом, протягом тривалого часу опікувався ним, матеріально забезпечував та надавав іншу допомогу. А тому, у задоволенні позову про зміну черговості одержання права на спадкування необхідно відмовити.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистихчи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактівможуть бути предметом розгляду суду за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну абоприпинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено права на зміну черговості для спадкування разом із спадкоємцем другої черги за законом, тому встановлення факту проживання однією сім`єю не породжує юридичних наслідків для позивача.

Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року в справі № 346/1178/17(провадження № 61-48393св18).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та зміну черговості одержання права на спадкування за законом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту рішення - 12 травня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.М. Філюк