Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Крегул М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Цмур Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, зокрема , просить суд виділити в натурі із спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 об`єкт нерухомості - сходову клітку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_2 , на об`єкт нерухомості - сходову клітку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.09.2012 року вона, ОСОБА_1 , придбала квартиру АДРЕСА_3 . Власником квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 80,40 м.кв. у цьому ж будинку з 13.08.2003 року по 15.05.2019 року була ОСОБА_3 . З 2005 року по 2011 рік ОСОБА_3 здійснила реконструкцію власної квартири, шляхом влаштування житлової кімнати в мансарді, після чого загальна площа квартирного приміщення становить 276,8 м.кв.. 24.02.2012 року зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, що утворилося внаслідок реконструкції з розширенням за ОСОБА_3 .. 15.05.2019 рок ОСОБА_3 відчужила свою квартиру за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 276,8 м.кв. за договором дарування ОСОБА_2 (відповідачеві). 21.07.2020 року ОСОБА_2 отримав висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна в натурі, тобто поділу квартири АДРЕСА_4 на дві окремі. 27.07.2020 року ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на подарований об`єкт нерухомого майна квартиру після реконструкції з розширенням, а саме на об`єкт житлової нерухомості, що перебував в процесі поділу загальною площею 276,8 м.кв. за адресою АДРЕСА_2 . Цією ж датою на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, вказану вище квартиру АДРЕСА_4 розділено на дві окремі квартири: АДРЕСА_4 загальною площею 130,9 м.кв. та №1а загальною площею 145,9 м.кв. здійснено їх державну реєстрацію.

Як стверджує позивач, про всі ці обставини їй відомо не було. На момент покупки нею квартири АДРЕСА_5 у 2012 році, на горищі, що розташоване над нею, по лінії сходової клітки, яке розділяло квартиру АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 вже проходила (була вимурувана) стіна, вказана стіна розділяла по суті горище над квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 . Після набуття права власності на квартиру АДРЕСА_5 позивачкою і аж до 2021 року ОСОБА_3 , а в подальшому новий власник ОСОБА_2 не висловлювали жодних претензій на частину горища, яка розташовувалася над зазначеною квартирою АДРЕСА_5 . Разом з тим, позивачці стало відомо, що після вищевказаної реконструкції квартири АДРЕСА_4 існує окремий прохід між квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_4 , що знаходиться безпосередньо в квартирі АДРЕСА_4 у вигляді сходів на мансардний поверх. Тобто, відповідач може безперешкодно входити до обох своїх квартир - АДРЕСА_4 та АДРЕСА_4 через свій власний вхід, який знаходиться в іншій частині будинку, що належить відповідачу, на першому поверсі. Також в спільній сумісній власності сторін знаходиться підвал, який має два окремі входи, один з яких знаходиться на земельній ділянці позивача, інший - відповідно на земельній ділянці відповідача. Отже, ОСОБА_2 може потрапляти в підвал через свій вхід та користуватись ним на власний розсуд для своїх потреб. У кожної із сторін існує самостійний вхід у свою квартиру, а також у підвальне приміщення. Однак, відповідач користується саме входом у підвал через земельну ділянку ОСОБА_1 та її коридор, мотивуючи це тим, що цей коридор та сходова клітина (зі сторони двору ОСОБА_1 ) є спільною. Крім того, горище, яке є спільною сумісною власністю, реконструйовано, частка якого фактично виділена в натурі, а саме відділена стіною від частини горища, яка знаходиться над квартирою АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_1 .. Таким чином, в спільному користуванні сторін залишається лише підвал. Проте, відповідач, не дивлячись на ці обставини, продовжує користуватись частиною горища, що знаходиться над квартирою ОСОБА_1 . Для того, щоб потрапити на цю частину горища. Тобто, ОСОБА_2 умисно користується входом, який розташований на земельній ділянці, яка є приватною власністю позивача та заходить через сходову клітинку, порушуючи всі існуючі домовленості між ними та правила добросусідства. На даний час, як стверджує позивач, між нею та відповідачем домоволодіння фактично поділено в натурі, зокрема, частина горища над квартирою відповідача відділена від сходової клітини та частини горища позивача стіною. Тобто, жодного входу туди через сходову клітину не існує. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 використовує сходову клітину для потрапляння на частину горища над квартирою ОСОБА_1 , остання вважає, що її право на користування та розпорядження відповідною частиною горища порушено. Так як між сторонами існує спір з приводу користування сходовою клітиною, який у добровільному порядку вирішити неможливо через відмову іншого співвласника відповідача тому позивач звертається до суду із даним позовом про припинення права спільної сумісної власності та про виділ в натурі частки в спільній сумісній власності.

Не погоджуючись із даним позовом, відповідачем ОСОБА_2 09.11.2022р. подано до суду відзив на позовну заяву. Доводи відзиву зводяться до того, що позивачем не доведено які саме її права як власника були порушені, оскільки сходова клітка та горище над квартирою АДРЕСА_5 відносяться до допоміжних приміщень і є їх спільною сумісною власністю. У зв`язку з чим, посилаючись на норми Закону відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. При цьому вказує, що у зв`язку із розглядом цієї справи, ним були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 25 500 грн. на 500 грн. витрати на кореспонденцію.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 30.01.2023 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, однак, від її представника адвоката Марини В.Г. через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують і просять задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, однак, від його представника адвоката Ковача І.В. через канцелярію суду надійшла заява про здійснення розгляду справи без їх участі, проти задоволення позову заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, виходячи з їх належності та допустимості, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_6 . Дані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу від 04.09.2012 року посвідченим нотаріально приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І. та зареєстрованим у реєстрі за № 1714, витягом з Державного реєстру правочинів від 04.09.2012р. , витягом про державну реєстрацію прав від 09.10.2012р. за реєстраційним № 27330794.

Окрім цього, згідно договору купівлі-продажу від 04.09.2012 рокку посвідченим нотаріально приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І. за реєстровим № 1715 , позивач ОСОБА_1 придбала у власність земельну ділянку площею 0,0570га, кадастровий номер :28:002:0034, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_7 .

Відповідно до опису меж земельної ділянки: від А до Б землі загального користування ( АДРЕСА_1 ; від Б до В землі КП «Ужгородські гуртожитки», від В до Г землі міської ради, від Г до Д землі ОСОБА_3 , від Д до Е землі спільного користування, від Е до А землі гр. ОСОБА_3 ..

Як стверджує позивач ОСОБА_1 та не заперечує відповідач ОСОБА_2 , що в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає те , що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_8 , і загальна площа якої після реконструкції становить 276,8 м.кв., а саме : на горищному приміщенні над квартирою ОСОБА_2 було облаштовано житлову кімнату. 27.07.2020 року на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, вказану вище квартиру АДРЕСА_4 розділено на дві окремі квартири: АДРЕСА_4 загальною площею 130,9 м.кв. та №1а загальною площею 145,9 м.кв. здійснено їх державну реєстрацію. При цьому, горищне приміщення розділене стіною. Позивач вважає, що оскільки у відповідача є окремий вхід до свого горищного приміщення, тобто, до квартири АДРЕСА_4 , то користування входом, коридором та сходинковою кліткою, які проходять через її земельну ділянку, а також горищним приміщенням, яке знаходиться над її квартирою, яке розділене стіною, порушують її права.

Так, частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно нормами ст. 12 ЦПК Українми встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Таким чином , згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За змістом статей 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Приписами ч. 2 ст. 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на ирибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттскамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Отже, співвласники мають право вільного користування спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом, або рішенням співвласників. Згідно із частиною другою статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Частина перша статті 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного вище , оцінивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до переконанн, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі із спільної сумісної власності обєкту нерухомості -сходової клітки житлового удинку розташованого в АДРЕСА_1 та тим самим припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на вказаний вище об`єкт нерухомості , є жодним чином не обгрунтованим належними правовими підставами та не підтверджений жодними доказами , а тому, такий не підлягає задоволенню.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 13, 78, 81, 89, 95, 141, 258, 259, 263, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_7 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено та проголошено 03.04.2023 року о 10 год. 05 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул