ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6699/23 Справа № 202/3626/17 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верховецька Валерія Едуардівна, про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верховецька Валерія Едуардівна, про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ПН ДМНО Верховецька В.Е., про стягнення коштів, мотивуючи його тим, що ним, у період часу травень-червень 2016 року, передано у позику ОСОБА_4 грошові кошти на загальну суму 10 000 доларів США, що підтверджується відповідними розписками від 31 травня 2016 року, 08 серпня 2016 року та 08 вересня 2016 року.

Вказував, що грошові кошти йому повернуті не були, оскільки позичальниця ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. 10 лютого 2017 року ним була складена та надіслана до ПН ДМНО Верховецької В.Е., у якої було зведено спадкову справі після смерті ОСОБА_4 , відповідна заява-претензія.

Зазначав, що правонаступником позичальниці є її онук - відповідач ОСОБА_1 , який прийняв спадкове майно та у подальшому переоформив його на свою матір ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що його претензія залишена без виконання та грошові кошти спадкоємцем позичальниці не повернуті, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 борг у розмірі 10 000 доларів США.

26 грудня 2017 року, повністю не погоджуючись із позовом, відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПН ДМНО Верховецька В.Е., про визнання договору недійсним, вказуючи, що його бабуся ОСОБА_4 , яка була матір`ю його батька ОСОБА_3 , тривалий час хворіла у зв`язку із наявністю злоякісної пухлини. За сім днів до смерті ОСОБА_4 , помер її чоловік, його дідусь ОСОБА_5 . Через 5 місяців після смерті бабусі, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер його батько ОСОБА_3 .

Зустрічний позов мотивовано тим, він дуже тісно спілкувався з ОСОБА_4 та підтримував її як міг, та для нього стало великою несподіванкою отримання претензії від ОСОБА_2 щодо погашення боргу, оскільки за життя ОСОБА_4 про відповідні обставини його, як свого онука, не повідомляла. У зв`язку із чим є великі сумніви щодо складання відповідних розписок саме його бабусею ОСОБА_4 та отримання коштів від ОСОБА_2 у такому великому розмірі.

Вказував, що у розписках вказано про отримання у борг коштів у доларах, однак у відповідних боргових документах не вказано яку саме валюту чи валюту якої країни було нібито взято, та яку саме валюту треба повернути.

Посилаючись на те, що у розписках також наявний підпис, однак відсутній ПІБ підписанта, враховуючи, що спадкодавець була дуже освідченою людиною (мала науковий ступінь), існує сумнів, що відповідні розписки складались саме ОСОБА_4 , як і те, що розписки були написані у різні дати, однак їх зміст викладено «як під копірку», що свідчить про те, що ОСОБА_4 при здоровій свідомості відповідні розписки не підписувались, тому вона не брала у борг зазначені кошти, просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , викладений в розписках від 31 травня 2016 року, 08 серпня 2016 року та 08 вересня 2016 року на суму 10 000 доларів США.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 10 000,00 доларів США згідно розписок від 31 травня 2016 року, 08 серпня 2016 року та 08 вересня 2016 року, в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині задоволення первісного позову та в частині відмови у задоволенні його зустрічного позову, просить скасувати рішення суду та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та про задоволення його позову про визнання договору недійсним.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи в частині його позовних вимог та безпідставно задовольнив позов ОСОБА_2 . Звертав увагу на висновок експертизи, в якому зазначено про те, що тексти розписок, хоча і виконані ОСОБА_4 , втім виконані вони під впливом якихось збиваючих факторів, що носять відносно стійкий характер. Судом не встановлено справжню природу укладених розписок. Звертав увагу на порушення процедури проведення експертизи та на ряд процесуальних порушень допущених судом першої інстанції.

26 липня 2023 року ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошував на тому, що ОСОБА_4 брала у нього у борг грошові кошти на загальну суму 10 000 доларів США, що доведено ним належними та допустимими доказами та вірно встановлено судом першої інстанції. ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 прийняв спадщину, яка складається із двох квартир та гаражу, та вартість цього майна вочевидь значно перевищує суму заявленого ним позову. З врахуванням чого повинен виконати боргові зобов`язання спадкодавця.

07 серпня 2023 року ОСОБА_1 надав відповідь на відзив. Звертав увагу на вартість отриманого ним у спадщину майна згідно висновку експерта та на наявність ще одного кредитора спадкодавця.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалам справи, що у відповідності до боргової розписки від 31 травня 2016 року (складеної у м.Дніпропетровську) ОСОБА_4 взяла у борг 5 000,00 доларів у ОСОБА_2 строком до 01 січня 2017 року.

У відповідності до боргової розписки від 31 серпня 2016 року (складеної у м.Дніпропетровську) ОСОБА_4 взяла у борг 3 000,00 доларів у ОСОБА_2 строком до 01 січня 2017 року.

У відповідності до боргової розписки від 8 вересня 2016 року (складеної у м.Дніпропетровську) ОСОБА_4 взяла у борг 2 000,00 доларів у ОСОБА_2 строком до 1 січня 2017 року.

Таким чином, згідно боргових розписок, ОСОБА_4 взяла у борг кошти у ОСОБА_2 у загальному розмірі 10 000,00 доларів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (чоловік ОСОБА_4 ), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Суду було надано копію спадкової справи №12/2016, заведеної ПН ДМНО Верховецької В.Е. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Так з копій матеріалів вказаної вище спадкової справи вбачається, що 12 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .. Додатково повідомлено, що іншим спадкоємцем майна померлого є його дружина - ОСОБА_4 .

У відповідності до довідки житлово-будівельного кооперативу №181 «Металург-2» від 19 жовтня 2016 року №23, за адресою: АДРЕСА_1 з 14 листопада 2003 року проживав ОСОБА_5 та його дружина - ОСОБА_4 .

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 серпня 2006 року квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_5 .

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 грудня 2012 року гараж, розташований по провулку Біологічний,2б у м.Дніпропетровську , «Біологічний» гаражний кооператив автолюбителів індивідуальних гаражів № НОМЕР_2 , належав ОСОБА_5 .

07 жовтня 2016 року ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого заповіла ОСОБА_1 все належне їй майно. Заповіт посвідчено нотаріально при свідках.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Причина смерті - ракова інтоксикація.

До матеріалів справи судом було долучено копію спадкової справи №11/2016, заведеної ПН ДМНО Верховецькою В.Є., до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Так, 10 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся до ПН ДМНО Верховецької В.Є. з заявою-претензією (вимогою) про відшкодування (погашення боргу), згідно до якої просив довести до відома спадкоємців ОСОБА_4 про відшкодування боргу у розмірі 10 000,00 доларів США.

У відповідності до матеріалів вказаної вище спадкової справи, 12 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса з заявою, згідно якої прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка склала заповіт на ім`я заявника.

Також у матеріалах нотаріальної справи наявна копія заяви-претензії від 31 травня 2016 року кредитора спадкодавця ОСОБА_6 , згідно якої кредитор зазначила про наявність боргу у ОСОБА_4 перед нею у розмірі 675 000,00 грн., час сплати якого настав 1 листопада 2016 року.

10 квітня 2017 року ОСОБА_1 подав заяву на ім`я приватного нотаріуса ДМНО Верховецької В.Е., в якій зазначено, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 спадкове майно складається з: квартири, яка знаходиться у АДРЕСА_4 ; квартири, розташованої у АДРЕСА_1 , що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , яку вона прийняла, але не оформила своїх спадкових прав; гаражу № НОМЕР_2 , який знаходиться у м.Дніпро провулок Біологічний,2б , «Біологічний» гаражний кооператив, що належав ОСОБА_5 , який вона прийняла та не оформила своїх спадкових прав. Окрім того, повідомлено, що ПН ДМНО Павловською Г.О. за реєстровим №179 був посвідчений заповіт на ім`я ОСОБА_1 . Просив видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

10 квітня 2017 року ПН ДМНО ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у відповідності до якого ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5 , що належала спадкодавцю ОСОБА_4 . Згідно звіту про оцінку, складеного 10 квітня 2017 року ТОВ «ЕКСПЕРТ А.П.», вартість майна у свідоцтві становить 99 936,00 грн. Право власності зареєстровано.

10 квітня 2017 року ПН ДМНО ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у відповідності до якого ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що належала спадкодавцю ОСОБА_4 . Згідно звіту про оцінку, складеного 10 квітня 2017 року ТОВ «ЕКСПЕРТ А.П.», вартість майна у свідоцтві становить 114 924 грн. Право власності зареєстровано.

10 квітня 2017 року приватним нотаріусом ДМНО Верховецькою В.Е. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у відповідності до якого ОСОБА_1 є власником гаражу, який розташований у м.Дніпро провулок Біологічний №2б , «Біологічний» гаражний кооператив» обслуговуючий кооператив, гараж № НОМЕР_2 , що належав спадкодавцю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина, ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Згідно звіту про оцінку, складеного 10 квітня 2017 року ТОВ «ЕКСПЕРТ А.П.», вартість майна у свідоцтві становить 32 141 грн. Право власності зареєстровано.

Також ОСОБА_1 надано документи на підтвердження того, що ОСОБА_4 була освіченою людиною, займала керівні посади та мала науковий ступінь «кандидат хімічних наук».

Зі сторони ОСОБА_2 надано документи на підтвердження ведення наукової та політичної діяльності.

16 жовтня 2020 року експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було підготовлено висновок №3686/20-32/3687/3688/20-32, згідно змісту якого, підписи, які містяться нижче рукописного тексту у рукописних розписках від 31 травня 2016 року, 8 серпня 2016 року та 8 вересня 2016 року, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Рукописний текст, що починається: «Днепропетровск 31 мая 2016» і закінчується: «до 01 января 2017 г.», який міститься у борговій розписці від 31 травня 2016 року, рукописний текст, що починається: «Днепропетровск 08 августа 2016» і закінчується: «до 01 января 2017 г.», який міститься у борговій розписці від 8 серпня 2016 року, рукописний текст, що починається з: «Днепропетровськ 08 сентября 2016» і закінчується: «до 01 января 2017 г.», який міститься у борговій розписці від 8 вересня 2016 року, - виконані самою ОСОБА_4 . Досліджувані рукописні тексти (боргові розписки) - виконані ОСОБА_4 під впливом якихось збиваючих факторів, що носять відносно стійкий характер. До них зокрема, можуть відноситись вікові зміни (старечий/похилий вік) або хворобливий стан виконавця. Діагностичних ознак, які свідчили б про вплив на виконавця якихось тимчасових збиваючих факторів (зокрема, надзвичайний стан виконавця) або збиваючих факторів штучного характеру (зокрема, навмисна зміна ознак власного почерку), в досліджуваних рукописних текстах та підписах не виявлено (т.3 а.с.122-128).

20 грудня 2022 року експертами «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» складено висновок судово-психіатричного експерта №801, згідно якого було зроблено висновок про те, що під час складання та підписання оспорюваних розписок, а саме 31 травня 2016 року, 8 серпня 2016 року та 8 вересня 2016 року - ОСОБА_4 не виявляла ознак будь-якого психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, і за своїм психічним станом 31 травня 2016 року, 8 серпня 2016 року, 8 вересня 2016 року усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши відповідно до положень статті 1282 ЦК України наявність порушеного права (наявність непогашеної спадкодавцем заборгованості за договорами позики), факт прийняття спадщини відповідачем за первісним позовом після смерті позичальника ОСОБА_4 , своєчасне звернення кредитора до спадкоємця, наявність спадкового майна у вигляді нерухомого майна, дійшов до висновку, що позовні вимоги, викладені у первісному позові, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Підстави для визнання оспрюваних ОСОБА_1 розписок недійсними відсутні з огляду на висновки експертиз призначених у даній цивільній справі, а тому в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Особливо треба звернути увагу на те, що частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі №6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18). Ця судова практика є незмінною.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Місцевий суд проаналізував боргові розписки на їх відповідності нормам Цивільного кодексу та позиковим відносинам та дійшов висновку, що між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 31 травня 2016 року, 08 серпня 2016 року та 08 вересня 2016 року було укладено саме договори позики, які відповідають нормам законодавства України, а тому породжують певні права та обов`язки сторін щодо надання та повернення позики у загальному розмірі 10 000 доларів США.

Таким чином доводи апеляційної скарги в частині того, що судом не встановлено справжню природу укладених розписок є хибними.

10 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся до ПН ДМНО Верховецької В.Є. з заявою-претензією (вимогою) про відшкодування (погашення боргу), згідно до якої просив довести до відома спадкоємців ОСОБА_4 про відшкодування боргу у розмірі 10 000,00 доларів США.

Установлено, що спадкоємцем ОСОБА_4 є її онук відповідач ОСОБА_1 , який звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтва про право на спадщину.

Перелік спадкового майна, на які видано відповідні свідоцтва про право на спадщину складається з квартири АДРЕСА_5 ; квартири АДРЕСА_2 , гаражу, який розташований у м.Дніпро провулок Біологічний,2б , «Біологічний» гаражний кооператив» обслуговуючий кооператив, гараж № НОМЕР_2 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов`язання за договором позики входять до складу спадщини.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Відповідач заявив про прийняття спадщини шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу та отримав відповідні свідоцтва про право власності на спадщину.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.

Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.

За правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Наведене дає підстави для висновку, що у Кодексі визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

У справі, яка переглядається, претензія від кредитора спадкодавця була заявлена через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

У цьому випадку кредитор ОСОБА_2 скористався своїм правом подати вимогу через нотаріуса.

Встановивши, що позивачем ОСОБА_2 доведено факт надання ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошових коштів, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення боргу згідно розписок зі спадкоємця, в межах вартості одержаного у спадщину майна.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині наявності підстав для відмови у задоволенні первісного позову, спростовуються матеріалами справи та встановленими обставинами.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

16 жовтня 2020 року експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було підготовлено висновок №3686/20-32/3687/3688/20-32, згідно змісту якого підписи, які містяться нижче рукописного тексту у рукописних розписках від 31 травня 2016 року, 8 серпня 2016 року та 8 вересня 2016 року, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Рукописний текст, що починається: «Днепропетровск 31 мая 2016» і закінчується: «до 01 января 2017 г.», який міститься у борговій розписці від 31 травня 2016 року, рукописний текст, що починається: «Днепропетровск 08 августа 2016» і закінчується: «до 01 января 2017 г.», який міститься у борговій розписці від 8 серпня 2016 року, рукописний текст, що починається з: «Днепропетровськ 08 сентября 2016» і закінчується: «до 01 января 2017 г.», який міститься у борговій розписці від 8 вересня 2016 року, - виконані самою ОСОБА_4 . Досліджувані рукописні тексти (боргові розписки) - виконані ОСОБА_4 під впливом якихось збиваючих факторів, що носять відносно стійкий характер. До них зокрема, можуть відноситись вікові зміни (старечий/похилий вік) або хворобливий стан виконавця. Діагностичних ознак, які свідчили б про вплив на виконавця якихось тимчасових збиваючих факторів (зокрема, надзвичайний стан виконавця) або збиваючих факторів штучного характеру (зокрема, навмисна зміна ознак власного почерку), в досліджуваних рукописних текстах та підписах не виявлено (т.3 а.с.122-128).

20 грудня 2022 року експертами «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» складено висновок судово-психіатричного експерта №801, згідно якого було зроблено висновок про те, що під час складання та підписання оспорюваних розписок, а саме 31 травня 2016 року, 8 серпня 2016 року та 8 вересня 2016 року - ОСОБА_4 не виявляла ознак будь-якого психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, і за своїм психічним станом 31 травня 2016 року, 8 серпня 2016 року, 8 вересня 2016 року усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на порушення процедури проведення експертизи не знайшли свого підтвердження.

Крім того, експертизи були призначені судом на підставі його клопотань та жодної незгоди з висновками експертизи він не висловлював, як і не заявляв клопотань про призначення повторних експертиз.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині наявності правових підстав для задоволення його зустрічного позову з врахуванням того, що позивачем не доведено того факту, що ОСОБА_4 розуміла значення своїх дій та могла керувати ними під час складання розписок є хибними.

Посилання на процесуальні порушення допущені судом першої інстанції є хибними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не повно дослідив та встановив обставини даної справи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення ОСОБА_1 норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.