рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/2899/21

Номер провадження 2/495/958/2023

26 квітня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: Анісімова Н.Д.

за участю секретаря судового засідання: Коліниченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Білгород-Дністровського цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

21.04.2021 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах діє представник позивача ОСОБА_2 , звернулись до суду з вищезазначеним позовом про відшкодування шкоди, заподіяною смертю потерпілого, в якому просить суд:

- Стягнути з Відповідача, ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС" (), на користь Позивача, ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) 21338.00 гри. (двадцять одна тисяча триста тридцять вісім гривень 00 копійок) страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою.

Свої позовні вимоги обґрунтовує зокрема тим, що 11.12.2018 року на автодорозі "Одеса - Кишенів", 100 м. від перехрестя "Білгород-Дністровський - Старокозаче" відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля "RENAULT LOGAN", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , 1989 р.н., який здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Позивач є сином загиблого , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3 та рішенням Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 23.04.2019 року справа №495/1718/19, а тому у зв`язку з його смертю Позивачу спричинена значна та непоправна шкода. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у Відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ 5468345, який діяв на момент настання ДТП станом на 11.12.2018 року. 12.12.2018 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000832. 28.12.2019 року старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області було прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000832 на підставі п.2 ч.І ст. 284 КПК України.

Позивачем до відшкодування було заявлено вимогу - 44676,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 12.11.2019 року заявою про долучення документів

на виплату страхового відшкодування було додано витяг з ЄРДР кримінального провадження №0000832 та копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5

06.08.2020 року заявою про долучення документів на виплату страхового відшкодування було додано оригінал листа від Прокуратури Одеської області.

08.09.2020 року про долучення документів на виплату страхового відшкодування було додано завірену копію постанови про закриття кримінального провадження.

24.11.2020 року заявою про долучення документів на виплату страхового відшкодування було надано оригінал заяви про здійснені взаєморозрахунки відповідального водія з ОСОБА_1 .

В листі №3927/13 від 24 листопада 2020 року Відповідач повідомив представника Позивача про те, що заяви з доданими до неї документами отримав та прийняв рішення про часткову виплату страхового відшкодування а саме 22338,00 грн., які 27.11.2020 року Відповідач виплатив, також 27.11.2020 року Відповідач виплатив ще 1000,00 грн.

Іншу частину суми Відповідач відмовився виплачувати посилаючись на те, що страхове відшкодування Позивачеві має розраховуватись відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ" шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два, з огляду на те, що у постанові про закриття кримінального провадження по факту ДТП, у якій загинув ОСОБА_4 встановлено, - «У даній дорожній ситуації в діях велосипедиста ОСОБА_4 убачається невідповідність вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, яка, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди». ОСОБА_1 мас право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 так як є єдиним близьким родичем.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 26.04.2021 року було відкрито провадження по вищезазначеній справі у порядку спрощеного позовного провадження.

10.06.2021 року від представника відповідача - ПАТ «Європейський Страховий Альянс» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити позивачу у позовних вимогах до ПрАТ "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС" у повному обсязі.

Свій відзив відповідач обґрунтовує зокрема тим, що 17.10.2018 року між ПрАТ "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС" та ОСОБА_3 - Страхувальником, було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО № 0085150 (далі - Поліс).

Забезпеченим транспортним засобом згідно Полісу є автомобіль Опель, д.р.н. НОМЕР_4 (далі - Забезпечений ТЗ).

11.12.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю забезпеченого ТЗ, під керуванням ОСОБА_3 , та велосипедом, під керуванням ОСОБА_4 .

Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

У Постанові про закриття кримінального провадження від 17.06.2020 р. зазначено: "згідно висновку експерта № 12-1/1765 в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, в діях велосипедиста ОСОБА_4 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.2. ПДР України не вбачається, але вбачаються невідповідності вимогам пункту 10.1 ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначено, що в діях автомобіля «Рено Логан» номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_3 невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху не вбачається і її дії з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди.

Крім цього, висновком експерта встановлено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, велосипедист ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог пункту 10.1 ПДР України.

Також, Постановою слідчого встановлено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, невідповідності дій велосипедиста ОСОБА_4 вимогам пункту 10.1 ПДР України, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, враховуючи участь у дорожньо-транспортній пригоді 2 осіб (водія та велосипедиста, з вини якого і сталось зіткнення), у відповідності до п. 36.3 ст. 36 Спеціального Закону, беручи до уваги судову практику вищих судів, відповідачем було прийнято рішення про зменшення розміру страхового відшкодування на 50 %, та здійснення виплати у розмірі 23338 (46767 : 2), про що представника Позивача було повідомлено Листом за вих. № 3927/13.

Станом на 27.11.2020 року відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 23338 грн. на користь уповноваженого представника позивача, що підтверджується копіями платіжних доручень, доданих до Відзиву.

Підсумовуючи викладене вище, вважає, що здійснена відповідачем виплата страхового відшкодування у розмірі 23338 грн. є законною та обґрунтованою, а позовні вимоги представника позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

28.07.2021 року представником позивача Шайтан Є.О., - представником позивача ОСОБА_2 було подано до суду відповідь на відзив.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_2 , зазначає, що ознайомившись із доводами викладеними відповідачем у своєму відзиві, позивач вважає їх необґрунтованими.

З огляду на наведене, відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» у повному обсязі.

Судове засідання по справі було призначено на 31.08.2022 року в режимі відео конференції поза межами суду.

Позивач у судове засідання не з`явилась. Однак представник позивача подала до суду заяву, відповідно до якої просила суд, розглядати справу без участи сторони. На задоволені позовних вимог наполягала, просила їх задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду невідомі.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи.

.12.2018 року на автодорозі "Одеса - Кишенів", 100 м. від перехрестя "Білгород-Дністровський - Старокозаче" відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля "RENAULT LOGAN", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , 1989 р.н., який здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Позивач є сином загиблого , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3 та рішенням Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 23.04.2019 року справа №495/1718/19, а тому у зв`язку з його смертю Позивачу спричинена значна та непоправна шкода. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у Відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ 5468345, який діяв на момент настання ДТП станом на 11.12.2018 року. 12.12.2018 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000832. 28.12.2019 року старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області було прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000832 на підставі п.2 ч.І ст. 284 КПК України. В ході проведення розслідування страхового випадку Відповідачем не здобуто, і відповідно не надано Позивачу жодних доказів, які б підтверджували той факт, що Позивачу спричинена шкода внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого. Також підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідується за статтею 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації немає.

Викладене вище свідчить, що Позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену йому шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, Позивач вирішив' відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від Відповідача. І таке право вибору, як відновити своє1 порушене право, це виключне право Позивача, і ніхто не може йому вказувати, як його відновлювати, оскільки таке гарантоване законом .

Крім цього, висновком експерта встановлено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, велосипедист ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог пункту 10.1 ПДР України.

У той же час, встановлено, що чинником настання аварійної обстановки є власні необережні дії велосипедиста ОСОБА_1 , що виразились в порушенні ним вимог пунктів 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України, які перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із розглянутою подією ДТП, оскільки будучи неуважним під час керування велосипедом, він змінив напрямок свого руху ліворуч у безпосередній близькості до іншого рухомого транспортного засобу, та перед зміною напрямку руху не переконався, що це не створює небезпеки йому або іншим учасникам дорожнього руху.

Судом встановлено, що відповідачем було прийнято рішення про зменшення розміру страхового відшкодування на 50 %, та здійснення виплати у розмірі 23338 грн. (46767 грн : 2), про що представника позивача було повідомлено листом за вих. № 3927/13.

Станом на 27.11.2021 року відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 23338 грн. на користь уповноваженого представника позивача, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Таке рішення відповідач обґрунтовує зокрема тим, що п. 36.3 ст. 36 Спеціального Закону передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Судом встановлено, що інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові про закриття кримінального провадження, відсутня.

Крім того, не зазначено доказів умислу, ні доказів непереборної сили велосипедиста ОСОБА_4 , не надано, а тому підстави для звільнення відповідача як страховика, від обов`язку відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, у даному випадку відсутні.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Таку ж правову позицію висловив у своєї постанові Верховний суд по справі № 447/2438/16-ц від 02.10.2019 року. Так в постанові суд зазначив наступне: «Верховний Суд виходить з того, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).»

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Статтею 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, а також замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Відповідно до ч. 1,2,5 ст. 1187 ЦК України - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) або на підставі завдання, особи, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець або замовник.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця чи замовника, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року справа № 6-108цс13 та постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі №357/12491/18).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. ст. 1167 ЦК України - моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права ( справи Войтенко проти України, Науменко проти України.)

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується:1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. 2. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. 3. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. 4. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом.

Згідно ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).

Так, у пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що відповідачем було прийнято рішення про зменшення розміру страхового відшкодування на 50 %, та здійснення виплати у розмірі 23338 грн. (46767 грн : 2), про що представника позивача було повідомлено листом за вих. № 3927/13.

Станом на 27.11.2020 року відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 23338 грн. на користь уповноваженого представника позивача, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Таке рішення відповідач обґрунтовує зокрема тим, що п. 36.3 ст. 36 Спеціального Закону передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Судом встановлено, що інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові про закриття кримінального провадження, відсутня.

Крім того, не зазначено доказів умислу, ні доказів непереборної сили велосипедиста ОСОБА_4 , не надано, а тому підстави для звільнення відповідача як страховика, від обов`язку відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, у даному випадку відсутні.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

З змісту позовних заяв вбачається, що витрати позивача на правничу допомогу адвоката у справі складають 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 , підлягають частковому задоволенню, а саме в частині вимог до відповідача ПРАТ «Європейський страховий Альянс» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування за спричинену шкоду втратою годувальника яка становить 21338,00 грн. задовольнити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» (ПРАТ: «Європейський страховий Альянс»), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), недоплачене страхове відшкодування в загальній сумі 21338 грн. 00 коп., страхового відшкодування, пов`язано. із заподіяною моральною шкодою.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» (ПРАТ: «Європейський страховий Альянс») на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя