Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/664/23

номер провадження 2/695/619/23

04 травня 2023 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Середи Л.В.

за участю: секретаря судового засідання Оніщенко Н.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Свій позов мотивує тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином сторін та навчається на 2-му курсі денної форми навчання на контрактній основі в Черкаському національному університеті ім. Богдана Хмельницького. Термін навчання становить з 01.09.2022 р. по 30.06.2025 р. Позивач наполягає, що через відсутність у ОСОБА_3 самостійних джерел доходу він не в змозі себе забезпечити. Матеріальну допомогу йому надає тільки позивач, але вона не може у повній мірі забезпечити усі його витрати пов`язані з навчанням. Відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, хоча може це робити, оскільки має добрий стан здоров`я, працює за кордоном та отримує належний дохід, інших осіб на своєму утриманні не має. За цих підстав позивач звернулася до суду з вказаним позовом у якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їх повнолітнього сина ОСОБА_3 на період навчання у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісяця, з дня звернення до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до 23 років.

Ухвалою суду від 28.02.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу термін на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково в частині свого зобов`язання сплачувати аліменти на утримання сина, на період його навчання. Однак заперечував можливість сплачувати аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку вказуючи на те, що він не працює та не має постійного заробітку. Вимоги позовної заяви вважає не обґрунтованими та належно не доведеними, а тому вважає, що з нього повинні стягуватись аліменти на дитину, яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000.0 грн..

Позивач надала до суду відповідь на відзив, у якому проти доводів відповідача заперечила, вказуючи, що запропонована відповідачем сума аліментів є замалою, оскільки не покриває усіх витрат позивача на навчання, проїзд та харчування їх спільного сина ОСОБА_3 . Позивач не може забезпечити сина сторін по справі, оскільки має на утриманні неповнолітнього сина від іншого шлюбу. Відповідач має можливість надавати допомогу у розмірі, яка заявлена позивачем, оскільки є працездатною особою, працює за кордоном та має належний дохід.

Оскільки сторони із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін не зверталися, заяв про свою участь в судовому засіданні суду не надали, суд розглядає справу за відсутності сторін за матеріалами, які містяться у справі.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьком є ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 15.07.2010 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 15.07.2010 шлюб розірвано.

Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 24.09.2010 р. вбачається, що позивач змінила своє прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 внаслідок реєстрації шлюбу.

Відповідно до даних довідки № 271/22 від 08.11.2021 ОСОБА_3 навчається на другому курсі денної форми навчання контрактної основи факультету обчислювальної техніки, інтелектуальних та управляючих систем в Черкаському національному університеті ім. Богдана Хмельницького. Дата вступу 01.09.2022р. Термін навчання становить до 30.06.2025р.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Так статтями 199, 200 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжує навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином та з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина.

Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення, в тому числі і в період навчання у навчальному закладі покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що повинні забезпечувати обоє батьків.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка надала суду довідку про навчання ОСОБА_3 , а також квитанцію про сплату коштів за навчання у розмірі 14800 грн., що за твердження позивача є платою за навчання за 1 семестр.

При цьому, будь-які інші докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог в матеріалах справи відсутні.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Так, відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази повинні бути належні, допустимі та достовірні.

Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Розрахунок позивача про приблизну вартість витрат ОСОБА_3 на проїзд та харчування не може бути належною підставою для задоволення позовних вимог у розмірі про який просить позивач, оскільки зводиться до приблизних підрахунків самого позивача без посилання на будь-які докази.

Вартість навчання, на яке вказує позивач, також не підтверджується жодним доказом.

Наявність у позивача неповнолітнього сина від іншого шлюбу враховується судом, однак не може бути єдиною підставою для задоволення позовних вимог у тому розмірі, які заявлені позивачем.

Суд констатує, що матеріали справи не містять жодних доказів, як можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина у заявленому позивачем розмірі, так і потреби останнього в матеріальній допомозі від свого батька у зв`язку саме із навчанням останнього та у такому розмірі, що вказаний позивачем.

У своїй постанові від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 Верховний Суд взагалі дійшов висновку, що ненадання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників, тощо) та можливість відповідача надавати таку допомогу є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття.

За цих підстав, враховуючи відсутність у матеріалах справи належних доказів існування потреби у матеріальній допомозі саме у такому розмірі, який заявлений позивачем та наявності у відповідача можливості надавати допомогу у заявленому позивачем розмірі, відсутність доказів постійного заробітку (доходу), суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача є завищеними.

Разом із тим відповідач визнає свій обов`язок та можливість в наданні матеріальної допомоги повнолітньому сину, який продовжує навчання, та який безумовно потребує допомоги від своїх обох батьків, а тому, з врахуванням вказаних вище обставин, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі, у розмірі 2000.0 грн. щомісячно буде максимально відповідати принципам розумності та справедливості, оскільки має, з одного боку, забезпечити повнолітньому сину отримання від батька належного матеріального утримання на період навчання, з іншого забезпечити баланс між обов`язком обох батьків матеріально підтримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання.

За цих підстав суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню від дня пред`явлення позову.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Положеннями пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.,ст. 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчатися - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ), аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 2000.0 грн. щомісячно, на період його навчання починаючи з 24.02.2023 і до 30.06.2025р., але не більш ніж до досягнення сином 23-річного віку.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Середа Л.В.