ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 683/2936/22

Провадження № 22-ц/4820/973/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом заступника керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький, про витребування земельної ділянки,, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2023 року (суддя Кутасевич О.Г.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року заступник керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Міністерства оборони України звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький, про витребування земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням Виконавчого комітету Старокостянтинівської районної ради народних депутатів Хмельницької області від 10.06.1980 №109 Хмельницькій КЕЧ району, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький, видано державний акт на право користування землею, яка розташована на території м. Старокостянтинів Хмельницької області, загальною площею 408 га, для державних потреб.

Така земельна ділянка належить до земель оборони в силу положень Закону України «Про використання земель оборони», а також положень ст.70 ЗК УРСР від 18.12.1990 та ст.77 ЗК України від 25.10.2001, відповідно до яких землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій 3бройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЗК України (у редакції чинній з 01.01.2013) землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Хмельницькою спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні, внесеному у ЄРДР за № 0000035 від 11.02.2022, у якому Міністерство оборони України та КЕВ м. Хмельницький визнані потерпілими, встановлено, що 30.07.2015 на виконання наказу Міністра оборона України від 20.05.2015 №225 «Про утворення комісії з питань перевірки обліку та використання земельних ділянок, що належать до земель оборони» проведено комісійне обстеження земельних ділянок військових містечок м. Старокостянтинів Старокостянтинівського гарнізону, до складу комісії у якому, серед інших, від Виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради залучено відділ з питань регулювання земельних відносин виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області.

Отже, перебуваючи у складі указаної комісії, Старокостянтинівська міська рада була достовірно обізнаною щодо місцезнаходження та встановлених меж земель оборони відповідно до державного акта на право користування землею серії Б 041671 від 1980 року, які розташовані на території м. Старокостянтинів Хмельницької області.

Разом з тим, 05 січня 2018 року під час 26 позачергової сесії Старокостянтинівською міською радою VII скликання прийнято рішення № 5/26/VII про інвентаризацію земель, які входять до складу земель оборони на підставі державного акта серії Б №041671 від 1980 року, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , однак, як земель комунальної власності.

У подальшому, на підставі прийнятого органом місцевого самоврядування зазначеного вище рішення приватним підприємством «Земельно-аграрний центр «Карат» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель житлової та громадської забудови комунальної власності по АДРЕСА_1 , в тому числі, включивши до їх складу землі оборони, які на підставі указаного державного акта належать державі та перебувають в постійному користуванні КЕВ м. Хмельницький.

11 липня 2018 року Старокостянтинівською міською радою Хмельницької області VII скликання прийнято рішення № 44/29/VII, яким визначено проведення впорядкування земельної ділянки, площею 11,5 га, розташованої по АДРЕСА_1 , присвоївши їй адресу: АДРЕСА_2 , а також затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель житлової та громадської забудови комунальної власності стосовно вказаної земельної ділянки.

Вказане рішення Старокостянтинівської міської ради від 11.07.2018 №44/29/VI стало підставою для внесення державним кадастровим реєстратором відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна та даних до Державного земельного кадастру щодо реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер :01:007:0038, загальною площею 11,5 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 під комунальною формою власності.

Таким чином, на думку прокурора, вказана земельна ділянка, площею 11,5 га в АДРЕСА_2 , яка належить до земель оборони, вибула з державної власності поза волею титульного володільця усупереч нормативно регламентованій процедурі.

Надалі, рішенням Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 16.11.2018 №17 п. 1/31/VII, затвердженим рішенням Старокостянтинівської міської ради від 21.12.2018 № 23/32/VII (із змінами від 24.05.2019 згідно рішення №14 п.6/34/VII), надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу вищевказаної земельної ділянки, кадастровий номер :01:007:0038, загальною площею 11,5 га, що знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 на 81 земельну ділянку.

До цих земельних ділянок, зокрема, увійшла спірна земельна ділянка, кадастровий номер :01:007:0071, площею 1000 кв. м, якій присвоєно адресу: АДРЕСА_3 .

Як наслідок незаконного відчуження земель оборони, 24.05.2019 рішенням Старокостянтинівської міської ради №19 п. 162/34/VII ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель житлової та громадської забудови, запасу, земельної ділянки орієнтовною площею 1000 кв. м., із визначенням поштової адреси: АДРЕСА_3 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з подальшим наданням її у власність (користування).

Рішенням Старокостянтинівської міської ради від 03.07.2020 №9 п.59/41/VII затверджено проект землеустрою щодо відведення відповідачу вказаної земельної ділянки площею 1000 кв. м, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та надано її безкоштовно у власність ОСОБА_1 .

Разом з цим, в межах кримінального провадження, внесеного у ЄРДР за №0000035 від 11.02.2022, у якому Хмельницькою спеціалізованою прокуратурою під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні проведено комплексну земельно-технічну, оціночно-земельну експертизу та експертизу з питань землеустрою (висновок експерта від 20.09.2021 № 2449/2718-2882/21-26), встановлено, що спірна земельна ділянка повністю накладається (нашаровується) на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_1 , площею 61,1667 га, яка відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії Б №041671 від 1980 року, виданого Хмельницькій КЕЧ району, належить до державної власності земель оборони, які перебувають у постійному користуванні КЕВ м. Хмельницький для державних потреб.

Внаслідок прийняття Старокостянтинівською міською радою вищевказаних рішень із державної власності вибула частина земель оборони із загальної площі 61,1667 га військового містечка № НОМЕР_2 на користь відповідача площею 1000 кв.м, якій присвоєно кадастровий номер та поштову адресу у м.Старокостянтинові, оформленою приватною формою власності, без відповідної згоди Міністра оборони України та рішення Кабінету Міністрів України.

Таким чином, враховуючи відсутність згоди Міністра оборони України та рішення Кабінету Міністрів України щодо відчуження вищевказаної земельної ділянки, станом на теперішній час земельна ділянка площею 1000 кв. м знаходиться у володінні відповідача, підлягає витребуванню на користь держави в особі Міністерства оборони України.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2023 року позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_1 на користь держави в особі Міністерства оборони України частину земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 , площею 0,1 га, кадастровий номер :01:007:0071, якій присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону 2481 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому, посилається на невідповідність рішення суду вимогам ст. 263 ЦПК України. Вказує, що подавав до суду клопотання про зупинення провадження у справі, відповідно до п.2 ст. 251 ЦПК України, у зв`язку із перебуванням відповідача у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Аргументуючи відмову у задоволенні клопотання, суд зазначив, що не надано доказів на підтвердження участі у бойових діях. Однак, положеннями п.2 ст. 251 ЦПК України не передбачено подання доказів на підтвердження участі у бойових діях, а тому це є свідченням упередженого ставлення суду до нього. Вказує, що відповідач звертався до суду першої інстанції також і з клопотанням про зупинення провадження у вказаній справі, обґрунтовуючи його тим, що у позовній заяві, як на обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на справу №924/521/21 та кримінальне провадження №0000049 від 28.04.2021, однак, даними справами не встановлено факту незаконності набуття відповідачем права власності на земельну ділянку. А тому вважає, що суд першої інстанції незаконно відмовив у вказаному клопотанні, чим порушив п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, адже суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства. Зазначає, що до спірних правовідносин про витребування земельних ділянок із володіння набувачів та повернення їх у власність держави суд першої інстанції проігнорував приписи статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а згідно з практикою Європейського суду з прав людини в цій сфері земельна ділянка не може бути витребувана у добросовісного набувача з тих підстав, що порушення закону були допущені державним органом. Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги, що він є учасником антитерористичної операції, інвалідом третьої групи, тому на підставі статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 25 Закону України «Про землеустрій», статей 118, 123 ЗК України отримав частину земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 , площею 0,1 га, кадастровий номер :01:007:0071. Вважає, що суд невірно визначився з колом осіб, які б мали приймати участь у справі, у даному випадку позов повинен був бути пред`явлений також до Старокостянтинівської міської ради як до відповідача, оскільки саме вона передала йому земельну ділянку у власність. Зазначає, що комплексна земельно-технічна, оціночно-земельна експертиза та експертиза з питань землеустрою (висновок експерта від 20.09.2021 року № 2449/2718-2882/21-26) є неналежним, недопустимим доказом, оскільки зроблена у рамках кримінального провадження, яке не завершено, до даного доказу не застосовується положення ст. 82 ЦПК України. А у справі №683/2936/22 про проведення будь-яких експертиз позивачем не заявлялось. Вказує, що судом неправомірно стягнуто з відповідача на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону суму сплаченого судового збору, оскільки скаржник звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

В судовому засіданні прокурор Манзелевський Ю.В., представник позивача МОУ Літвін С.М., представник третьої особи КЕВ м. Хмельницький Волковицький А.О. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Старокостянтинівської районної Ради народних депутатів Хмельницької області №109 від 10 червня 1980 року Хмельницькій КЕЧ району, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький, видано державний акт на право користування землею, яка розташована на території м.Старокостянтинів Хмельницької області, серії Б №041671 від 1980 року, загальною площею 408 га, для державних потреб (а.с.28-32).

05 січня 2018 року під час 26 позачергової сесії Старокостянтинівською міською радою VII скликання прийнято рішення №5/26/VII про інвентаризацію земель, які входять до складу земель оборони на підставі державного акта серії Б №041671 від 1980 року, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.41).

На підставі прийнятого органом місцевого самоврядування рішення приватним підприємством «Земельно-аграрний центр «Карат» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель житлової та громадської забудови комунальної власності по АДРЕСА_1 , в тому числі, включивши до їх складу землі оборони, які на підставі указаного державного акта належать державі та перебувають в постійному користуванні КЕВ м. Хмельницький.

11 липня 2018 року Старокостянтинівською міською радою Хмельницької області VII скликання прийнято рішення №44/29/VII, яким визначено проведення впорядкування земельної ділянки, площею 11,5 га, розташованої по АДРЕСА_1 , присвоївши їй адресу: АДРЕСА_2 , а також затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель житлової та громадської забудови комунальної власності стосовно вказаної земельної ділянки площею 11,5 га (а.с.42).

На підставі вищевказаного рішення Старокостянтинівської міської ради від 11.07.2018 №44/29/VII державним кадастровим реєстратором внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та даних до Державного земельного кадастру щодо реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер :01:007:0038, загальною площею 11,5 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 під комунальною формою власності.

Рішенням Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 16.11.2018 №17 п.1/31/VII, затвердженим рішенням Старокостянтинівської міської ради від 21.12.2018 року №23/32/VII (із змінами від 24.05.2019 року згідно рішення №14 п.6/34/VII) надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу вищевказаної земельної ділянки, кадастровий номер №:01:007:0038, загальною площею 11,5 га, що знаходилась за адресою: АДРЕСА_4 земельну ділянку (а.с.43).

До вищевказаних земельних ділянок, зокрема, увійшла спірна земельна ділянка, кадастровий номер :01:007:0071, площею 1000 кв. м, якій присвоєно адресу: АДРЕСА_3 .

Рішенням Старокостянтинівської міської ради від 24.05.2019 №19 п.162/34/VII надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель житлової та громадської забудови, запасу (КВЦПЗ:16.00) за рахунок земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:007:0050, земельної ділянки орієнтованою площею 1000 м.кв. із визначенням поштової адреси: АДРЕСА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) з подальшим надання її у власність (а.с.44).

Рішенням Старокостянтинівської міської ради від 03.07.2020 №9 п.59/41/VII затверджено проект землеустрою щодо відведення відповідачу вказаної земельної ділянки площею 1000 кв. м., з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (КВЦПЗ: 02.02.01; кадастровий номер :01:007:0071), та надано її безкоштовно у власність ОСОБА_1 (а.с.45).

На підставі вищевказаного рішення державним реєстратором внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та даних до Державного земельного кадастру щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:007:0071, загальною площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.45).

Згідно з висновком комплексної земельно-технічної, оціночно-земельної експертизи та експертизи з питань землеустрою №2449/2718-2882/21-26 від 20.09.2021, проведеної в рамках кримінального провадження №0000049, встановлено, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер :01:007:0071, загальною площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та перебуває у приватній власності ОСОБА_1 , повністю накладається (нашаровується) на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_2 , площею 61,1667 га, яка відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії Б №041671 від 1980 року, виданого Хмельницькій КЕЧ району, належить до державної власності земель оборони, які перебувають у постійному користуванні КЕВ м. Хмельницький для державних потреб (а.с.52-153).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов про витребування земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок прийняття Старокостянтинівською міською радою рішень від 05.01.2018 №5/26/VII, від 11.07.2018 №44/29/VII та від 03.07.2020 №9 п.61/41/VII із державної власності вибула частина земель оборони із загальної площі 61,1667 га військового містечка № НОМЕР_2 на користь відповідача площею 1000 кв.м., якій присвоєно кадастровий номер та поштову адресу у м. Старокостянтинові, оформлено приватну форму власності, при тих обставинах, що спірна земельна ділянка є частиною земель оборони, які призначались для використання Міністерством оборони України та її структурними підрозділами для потреб оборони за призначенням та для забезпечення повсякденної (постійної) діяльності, утримання та охорони, а Кабінетом Міністрів України відповідне рішення за поданням Міністерства оборони України про припинення права користування земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_5 , площею 61,1667 га, яка відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії Б №041671 від 1980, виданого Хмельницькій КЕЧ району, належить до державної власності земель оборони, які перебувають у постійному користуванні КЕВ м. Хмельницький для державних потреб не приймалось.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Частиною першою статті 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Аналогічна норма закону передбачена ч.2 ст.3 Земельного кодексу Української РСР №2874а-07 в редакції від 14.10.1977 року, якою передбачалось, що земля є виключною власністю держави і надається тільки в користування. Дії, які в прямій або прихованій формі порушують право державної власності на землю, забороняються.

Положеннями ст.19 Земельного кодексу України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Положеннями ст.84 ЗК України визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі оборони.

Статтею ст.77 ЗК України передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Згідно з ч.2 ст.14 Закону України «Про Збройні Сили України», земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про використання земель оборони», землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Отже оскільки землі оборони перебувають лише у користуванні Міністерства оборони України, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, відповідно до ст.142 ЗК України, тому виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони, шляхом прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства оборони України.

Отже оскільки землі оборони перебувають лише у користуванні Міністерства оборони України, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, відповідно до ст.142 ЗК України, тому виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони, шляхом прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства оборони України.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має правов порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

За загальним правилом, закріпленим у статті 387 ЦК України, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні були встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна із чужого володіння.

Для витребування майна оспорювання рішень органів державної, виконавчої влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акту на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без пред`явлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.

З урахуванням наведених вимог закону і встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки припинення права користування земельною ділянкою, затвердження технічної документації із землеустрою щодо вилучення земельної ділянки із земель оборони, зміна категорії земельної ділянки не відповідає вимогам закону, відповідно ОСОБА_1 набуто у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0071, незаконно, тому ця ділянка вибула із земель державної власності поза волею належного розпорядника і позовні вимоги щодо її витребування є обґрунтованими та доведеними.

Крім того, як встановлено апеляційним судом, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 12.01.2023 у справі №924/521/21 позов КЕВ м. Хмельницький задоволено, визнано недійсними рішення Старокостянтинівської міської ради від 05.01.2018 №5/26/VII "Про проведення інвентаризації земель житлової та громадської забудови комунальної власності м. Старокостянтинів", рішення Старокостянтинівської міської ради від 11.07.2018 №44/29/VII про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель житлової та громадської забудови комунальної власності м. Старокостянтинів (розробленої на підставі рішення від 05.01.2018 № 5/26/VII), рішення Старокостянтинівської міської ради від 16.11.2018 № 17 пункт 1/31/VII "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки".

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.01.2023 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

Проте, постановою Верховного Суду від 14.06.2023 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 скасовано, рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.01.2023 залишено в силі.

Таким чином, витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України у зв`язку з порушенням органом місцевого самоврядування низки вимог ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

З огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. А тому, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо того, що суд проігнорував приписи статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Подана на стадії апеляційного провадження представником відповідача ОСОБА_3 заява про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем до суду першої інстанції до вирішення справи по суті така заява не подавалась, хоча відповідач брав участь в судовому засіданні в підготовчому провадженні, про день, місце і час судового розгляду в суді першої інстанції 27.02.2023 відповідач ОСОБА_1 був повідомлений належним чином (а.с. 262 т. 1), відповідно у суду апеляційної інстанції відсутні процесуальні повноваження на вирішення вказаної заяви.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неправомірність відмови суду першої інстанції в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у суді першої інстанції заявляв клопотання про зупинення провадження у справі. Клопотання мотивував тим, що з 25.02.2022 перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. До клопотання долучив довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 №10 від 09.01.2023, з якої вбачається, що ОСОБА_1 проходить військову службу у другому відділі Хмельницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

У пункті 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Разом з тим, заявляючи клопотання про зупинення провадження у справі ОСОБА_1 не надав доказів, які, у розумінні наведених вище положень закону, могли б слугувати підставою для зупинення провадження у справі.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованої відмови суду у зупиненні провадження у справі у зв`язку з розглядом кримінального провадження, оскільки судом першої інстанції не встановлено об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи в порядку кримінального судочинства, крім того, доказів перебування матеріалів кримінального провадження на розгляді в суді відповідачем не надано.

Не приймаються до уваги заперечення в апеляційній скарзі щодо висновку експерта за результатами проведеної комплексної земельно-технічної, оціночно-земельної експертизи та експертизи з питань землеустрою №2449/2718-2882/21-26 від 20.09.2021, проведеної в рамках кримінального провадження №0000049, як належного та допустимого доказу у справі. Оскільки такий висновок експерта містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений. Такий доказ суд першої інстанції обґрунтовано визнав належним та допустимим. Відповідач, заперечуючи проти висновку експерта, не надав доказів на його спростування, не скористався правом на заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи у цій справі. Крім того, копія висновку експерта подана прокурором засвідчена належним чином, повноважною особою, в свою чергу, відповідач не заявляв в суді першої інстанції клопотання про витребування оригіналу висновку експерта.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, щодо того, що судом першої інстанції помилково стягнуто з відповідача на корить позивача судовий збір, сплачений при подачі позову, оскільки, на думку скаржника, він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Однак, згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Отже, відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи, порушення прав яких пов`язані винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.

Така правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 9901/311/19.

Враховуючи те, що предметом спору у цій справі є витребування земельної ділянки, тому відсутні підстави вважати, що справа, пов`язана із порушенням прав ОСОБА_1 як учасника бойових дій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій.

Доказів того, що спір пов`язаний з порушенням прав ОСОБА_1 як учасника бойових дій, останній до суду першої інстанції не надав.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, до особистого тлумачення обставин справи, такі доводи містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай