ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 квітня 2023 року м. Чернівці Справа № 727/6809/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Лисака І.Н., Височанської Н.К., Перепелюк І.Б., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.02.2023 року в задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного рішення та про звільнення його від сплати судового збору.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 31.03.2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк на усунення зазначених в ній недоліків.

10.04.2023 року на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подав клопотання, в якому просить поновити йому строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.02.2023 року, звільнити від сплати судового збору.

Що стосується поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

У поданому ОСОБА_1 клопотанні від 28.03.2023 року зазначено, що копію оскаржуваного рішення суду від 08.02.2023 року ним отримано лише 02.03.2023 року, апеляційну скаргу подано до суду апеляційної інстанції 28.03.2023 року. У додатках до клопотання значиться апеляційна скарга для суду з додатками, а в додатках апеляційної скарги значиться, крім іншого, доказ, що підтверджує дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

За правилами ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Провадження 22-ц/822/346/23

Частинами 1-2 ст.354 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З доданих до апеляційної скарги матеріалів вбачається, що рішення суду постановлено 08.02.2023 року, а копію повного тексту оскаржуваного рішення отримано апелянтом лише 02.03.2023 року, що підтверджується фотокопією розписки (доданої додатком до апеляційної скарги), а саму апеляційну скаргу подано до суду 28.03.2023 року, тобто у передбачений ст.354 ЦПК України строк.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що наведені в обґрунтування клопотання причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення у цій справі слід визнати поважними та такими, що не спростовані матеріалами справи, і поновити апелянту вказаний процесуальний строк.

Що стосується повторного розгляду судом апеляційної інстанції клопотання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, то суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

В ухвалі від 31 березня 2023 року, крім іншого, зверталося увагу апелянта на те, що клопотання про звільнення від сплати судового збору з наведенням обставин для застосування ст.8 Закону України «Про судовий збір» підлягає доказуванню за правилами цивільно-процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Вимогами ч.1-ч.3 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а її ч.5 вказує на те, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст.83 ЦПК України).

При цьому, колегія суддів звертає увагу апелянта, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Поряд з цим, за приписами ч.1 та п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

В обґрунтування поданого 28.03.2023 року клопотання про звільнення від сплати судового збору апелянт вказував, що є пенсіонером та сума необхідна для сплати судового збору фактично перевищує 5% річного доходу заявника. Наголошував, що докази наведеного надавалися ним до суду першої інстанції.

В подальшому, на виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху та відмови в задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, останній зазначає, що під час подання позовної заяви до неї були долучені: довідка про доходи №2179 4324 8311 5100 за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року ГУ ПФУ у Чернівецькій області та відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків.

Посилається на п.32 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно якого суд вправі застосувати щодо одного й того самого заявника і за однією й тією ж його заявою (скаргою) як відстрочення, так і розстрочення сплати судового збору, або зменшення розміру судового збору, або звільнення від його сплати. Зазначені дії можуть мати місце у різній послідовності або в сукупності.

Також зауважив суду, що нормами ЦПК України не передбачено в одній і тій самій цивільній справі двічі-тричі надавати суду оригінали одних і тих самих документів.

Крім того, додано нові докази, а саме: копію довідки про доходи №2179 4324 8311 5100 за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року ГУ ПФУ у Чернівецькій області, згідно якої за вказаний період сума пенсії склала 44 488,98 грн, та копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків №2412-22-02037 від 12.04.2022 року, згідно якої з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року інформація про доходи відсутня.

Вбачається, що судом апеляційної інстанції на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження вже розглядалося питання щодо звільнення апелянта від сплати судового збору, і, як наслідок, було відмовлено з підстав недоведеності належними й допустимим доказами перешкод у апелянта для сплати судового збору у визначеному законом розмірі.

ОСОБА_1 , будучи обізнаним про те, що суд вправі застосувати щодо одного й того самого заявника і за однією й тією ж його заявою (скаргою) як відстрочення, так і розстрочення сплати судового збору, або зменшення розміру судового збору, або звільнення від його сплати, й те, що зазначені дії можуть мати місце у різній послідовності або в сукупності, не скористався своїм процесуальним правом на подання відповідного клопотання про відстрочення, розстрочення чи зменшення, але повторно подав клопотання про звільнення від сплати судового збору та вступив у суперечку з судом, вдався до критики та законності ухвали суду апеляційної інстанції з приводу вже вирішеного питання.

З наведеного можна дійти висновку, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості повторно вирішувати вже розглянуте клопотання, по якому ухвалено процесуальне рішення, а допущені, на думку заявника, недоліки при розгляді такого клопотання можуть бути предметом перегляду законності ухваленого з цього приводу судового рішення лише судом касаційної інстанції.

Крім того, ч.3 ст.359 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу та вирішується питання про витребування матеріалів справи. Якщо разом з апеляційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Наведене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості до відкриття провадження у справі витребувати її матеріали та оглянути їх, крім іншого, на предмет наявності доказів, які б давали підстави для звільнення від сплати судового збору апелянта, що спростовує доводи ОСОБА_1 про те, що суд не дотримався пропорційності судового процесу й не дослідив матеріали цивільної справи на рахунок наявності доказів, що зводить до нерелевантності доводів апелянта з приводу відсутності обов`язку сторони двічі подавати докази з приводу одного питання.

Що стосується критичних висловлювань в бік суду, викладених в клопотанні на виконання недоліків ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, а саме щодо вимог до розміру шрифту апеляційних скарг для інших учасників справи, таких як: «…вбачається дискримінаційна маніпуляція нормами процесуального права судом апеляційної інстанції…; вимога ухвали від 31.03.2023р. надати копії апеляційних скарг, шрифт розміром 12-14 друкарських пунктів для відповідачів є із умислом, з боку судді заформалізована, необґрунтована, явно дискримінаційна, антисемітська. Є фактичним тривалим, систематичним, продовженням з боку судової влади України знущанням над позивачем…», то така вимога судом була обґрунтована з посиланням на відповідний нормативний акт, а таке процесуальне спілкування апелянта із судом виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що, наприклад, у розумінні Європейського суду з прав людини констатується як зловживання правом на подання заяви.

Так, повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (п.2 та п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (п.1 ч.2 ст.43 ЦПК України).

Як вже зазначалося, відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Апеляційний суд звертає увагу, що саме з метою виконання завдання цивільного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Отож, якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (зокрема, образити, принизити учасників судового процесу, їхніх представників, суд, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції), така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами.

Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом учасником судового процесу чи його представником неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, представника, суду тощо. Тому суди не повинні розглядати справи, в яких особа, яка ініціювала судовий процес, використовує її процесуальні права на шкоду іншим учасникам судового процесу й інтересам правосуддя.

У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року у справі №199/6713/14-ц, від 14 березня 2019 року у справі №9901/34/19, від 7 листопада 2019 року у справі №9901/324/19).

Аналогічно, Європейський суд з прав людини застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. mutatis mutandis ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

Згідно з ч.2 ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги, оформленої з порушенням вимог ст.356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, якими передбачено, що у разі не усунення недоліків заяви у строк встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки апелянт, зосередившись на прояві неповаги до суду та критиці прийнятого процесуального рішення, недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі суду від 31.03.2023 року, виконав лише в частині приведення до вимог стандартів копій апеляційних скарг для учасників процесу, а недоліків щодо сплати судового збору не усунув, не подав докази сплати такого та не заявив іншого клопотання про відстрочення, розстрочення чи зменшення його розміру, апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути особі, яка її подала.

При цьому, необхідно зазначити, що визнання неподаною та повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із нею до суду з дотриманням принципів цивільного судочинства, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення.

Керуючись ст.ст.185, 357 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 лютого 2023 року.

Повторне клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишити без розгляду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 лютого 2023 року визнати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді : Лисак І.Н.

Височанська Н.К.

Перепелюк І.Б.