Справа № 468/555/23-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

14.08.2023 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчук С.В., за участю секретаря Онофрійчук М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування вимог в позові вказав, що він з відповідачем ОСОБА_2 з 10.11.2007 року перебував у шлюбі, який було розірвано 26.03.2018 року рішенням суду. В період шлюбу 26.04.2011 року подружжя за спільні кошти придбали житловий будинок АДРЕСА_1 . При реєстрації права власності та при посвідченні договору купівлі-продажу будинку власником була записала відповідач. На теперішній час між сторонами виник спір щодо даного майна. В добровільному порядку зробити поділ будинку не є можливим. Позивач вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя і він має право на частку у вказаному майні, в зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.

На підставі викладеного просив суд ухвалити рішення яким, здійснити поділ даного спільного майна, виділивши йому та відповідачу у власність по 1/2 частині вищевказаного спірного житлового будинку.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 22.03.2023 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 29.05.2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач до суду не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову заперечує.

Дослідивши матеріали справи (копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.03.2018 року по справі №468/167/18-ц; копію інформаційної довідки за №170574336 від 14.06.2019 року; копію довідки-характеристики КП "Баштанське РБТІ" за №51 від 17.02.2023 року; копію висновку про вартість об`єкту оцінки), суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що сторони у період з 10.11.2007 року по 26.04.2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.4).

Згідно копії довідки-характеристики КП "Баштанське РБТІ" за №51 від 17.02.2023 року та копії інформаційної довідки за №170574336 від 14.06.2019 року за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу за №160 від 26.04.2011 року зареєстровано право власності житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.5,7).

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Тобто, майно, набуде подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя навіть у разі здійснення державної реєстрації на ім`я лише одного з них.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

На підставі ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вказане також кореспондується з нормами ст. 368 ЦК України, відповідно до якої спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Враховуючи те, що житловий будинок АДРЕСА_1 сторонами було придбано за час перебування у шлюбі та не вибуло з власності до розірвання шлюбу, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Заперечення відповідача жодним чином не обґрунтовані та не доведені, а тому судом відхиляються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265,268, 280-283 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Здійснити поділ спільного майна, яке належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме:

- виділити у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- виділити у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1805 (одна тисяча вісімсот п`ять) гривень 50 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст судового рішення складено 14.08.2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

СУДДЯ: