справа № 2-2622/10
провадження №4-с/489/2/23
УХВАЛА

09 травня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

при секретарі судового засідання Клюсевич-Шарапової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі Центральний ВДВС) про визнання неправомірною бездіяльності держаного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії

встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Мутьєва Д.В., звернувся до суду зі скаргою в якій просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного в межах виконавчого провадження № 35718526 з примусового виконання виконавчого листів № 2-2622/10, виданих Ленінським районним судом міста Миколаєва 10.09.2010; зобов`язати державного виконавця Центрального ВДВС усунути порушення та поновити порушене право заявника шляхом зняття арешту з майна боржника, накладеного в межах виконавчого провадження № 35718526.

На обґрунтування скарги вказано, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.07.2010 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 13/МК/Ц/2007-840 від 16.05.2007 в розмірі 194597,75 грн., а також судовий збір в сумі 850,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 60,00 грн., всього 910,00 грн. в рівних частинах з кожного.

10.09.2010 судом було видано позивачу виконавчі листи на підстав яких було відкрито виконавче провадження № 35718526, в межах якого 23.04.2013 державним виконавцем Центральним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Крисенко І.С. було винесено постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження, відповідно до якої накладено обтяження на все майно заявника, як поручителя. 24.04.2013 і 19.07.2013 державним виконавцем винесено постанову про арешт нерухомого майна боржника.

19.12.2022 скаржник дізнався, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на все його майно накладено арешт на підставі постави про арешт майна боржника та заборону на його відчуження № 3571826, яку винесено державним виконавцем 23.04.2013. На теперішній час все майно ОСОБА_1 перебуває під арештом, незважаючи на те, що виконавче провадження завершено, а виконавчий документ повернуто стягувачу.

Крім того, ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.07.2021 замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» на правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінасгруп» та відмовлено в частині вимог про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.01.2022 повторно відмовлено ТОВ «ФК «Дніпрофінасгруп» в поновлення строків пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Таким чином, з моменту завершення виконавчого провадження, виконавчий документ на виконання не пред`являвся та не може бути пред`явлений з наведених вище причин. Тому для вирішення питання про зняття арешту заявник звернувся до органів державної виконавчої служби, але в зняття арешту йому було відмовлено.

Посилаючись на наведені обставини, заявник через свого представника звернувся до суду з вказаною скаргою.

У запереченнях на скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця від 13.02.2023 Центральний ВДВС в задоволені скарги просить відмовити, посилаючись на її безпідставність, так як повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на момент завершення виконавчого провадження, не тягнене за собою зняття арешту, накладеного на майно боржника.

ТОВ «ФК «Дніпрофінасгруп» у запереченнях на скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця від 31.01.2023 в задоволенні скарги просило відмовити, оскільки питання поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відносно боржника ОСОБА_1 судом не вирішувалося та заява Товариства від 19.01.2022 з цього питання судом ще не розглянута.

У судове засідання, призначене на 03.05.2023, учасники справи не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду скарги.

Представник скаржника адвокат Мутьєв Д.В., надав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності, яку просив задовольнити.

Центральний ВДВС в клопотанні від 03.05.2023 розгляд скарги просив здійснювати за відсутності його представника та відмовити в її задоволенні.

ТОВ «ФК «Дніпрофінасгруп» у заперечення від 21.04.2023 просило при розгляду скарги врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені постановах від 17.01.2018 у справі № 910/8019/15, від 06.03.2019 у справі № 263/1468/17, від 01.08.2019 у справі № 754/15469/16-ц, від 04.03.2020 у справі № 127/2-1421/09, від16.03.2020 у справі № 137/1649/17, від 15.02.2023 у справі № 202/1183/22, від 29.03.2023 у справі № 202/1182/22.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частин п`ятої, дев`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.07.2010 по цивільній справі №2-2622/10 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 13/МК/Ц/2007/840 від 16.05.2007 в розмірі 194597,75 грн., судовий збір в сумі 850,00 грн., витрати на інформаційно-технічне 60,00 грн.

10.09.2010 по вищезазначеній справі Ленінським районним судом міста Миколаєва видано виконавчі листи.

Із відповіді Центрального ВДВС від 04.01.2023 № 420 вбачається, що на виконанні у відділ перебували виконавчі провадження:

- ВП № 35718456 з примусового виконання виконавчого листа Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10.09.2010 по справі № 2-2622/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» судових витрат на загальну суму 910,00 грн.

У вказаному виконавчому провадженні 19.12.2012 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 21.06.2013 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент завершення виконавчого провадження);

- ВП № 35718526 з примусового виконання виконавчого листа Ленінського районного суду від 10.09.2010 по справі № 2-2622/2010 про стягнення солідарно з ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором 194597,75 грн.

У вказаному виконавчому провадженні 19.12.2012 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 23.04.2013 винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно (рухоме та нерухоме) належне боржнику на праві власності. 21.06.2013 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент завершення виконавчого провадження).

За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відносно нерухомого майна ОСОБА_1 зареєстровано обтяження:

-№ 781215, підстава реєстрації - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: б/н, виданий 23.04.2013, видавник Центральний відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції;

-№ 1719227, підстава реєстрації- постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 35718526, виданий 23.04.2013, видавник Центральний відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

За даними з Державного реєстру обтяжень рухомого майна зареєстрованих обтяжень майна ОСОБА_1 не виявлено. Станом на 04.01.2023 відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 на виконанні у відділ не перебувають. Надати більш вичерпну інформацію, копії документів або надати матеріали виконавчих проваджень для ознайомлення не виявляється можливим, оскільки їх знищено згідно з пунктом 8.19 розділу 8, пункту 9.9 розділу 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання.

З матеріалів цивільної справи встановлено, що в липні 2021 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача та поновлення строків пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.07.2021 заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено частково та замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». В іншій частині вимог заяви відмовлено через недоведеність поважності причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В жовтні 2021 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» повторно звернулося до суду із заявою про поновлення строків пред`явлення виконавчих листів до виконання, яка ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.01.2022 залишена без задоволення.

У січні 2023 року ТОВ «ФК «Дніпрофінасгруп» в черговий раз звернулося до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання. Проте, ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.02.2023, залишеною в силі постановою Миколаївського апеляційного суду від 29.03.2023, в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінасгруп» відмовлено.

Таким чином, після повернення у виконавчому провадженні № 35718526 постановою державного виконавця від 21.06.2013 виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції , що діяла на момент завершення виконавчого провадження), виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_1 повторно не пред`являвся, а в поновленні строку його пред`явлення до виконання новому кредитору неодноразово відмовлено судом. При цьому, накладені державним виконавцем в межах вказаного виконавчого провадження обмеження на майно боржника до теперішнього часу не зняті.

Вирішуючи скаргу суд виходить з наступного правового регулювання.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

На час прийняття державним виконавцем постанови від 21.06.2013 про повернення виконавчого документа стягувачу, спірні правовідносини були врегульовані Законом України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

Згідно зі статтею 11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

Статтею 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 22.12.2021 у справі № 634/292/21, від 12.08.2020 у справі № 569/17603/18, від 26.04.2022 у справі № 242/4601/20, від 04.11.2022 у справі № 686/6010/14-ц, від 15.02.2023 у справі № 202/1183/22.

Чинний Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII також передбачає право стягувача, у разі повернення йому виконавчого документу, повторно пред`явити виконавчий документ до виконання (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).

З правового аналізу норм, зокрема, статей 47, 49, 50 Закону № 606-XIV вбачається, що державний виконавець зобов`язаний зняти арешт шляхом винесення відповідної постанови лише у випадку закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець не виносив постанови про закінчення виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Таким чином, дії державного виконавця щодо незнання арешту з майна боржника ОСОБА_1 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу є правомірними.

У скарзі вказано, що накладений державним виконавцем арешт на майно порушує законні права та інтереси ОСОБА_1 щодо розпорядження таким майном та принцип непорушності права власності гарантований статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997.

Проте, з такими доводами заявника судне погоджується, оскільки в даному випадку, обмеження права власності заявника відповідає статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На яку посилається заявник, де зазначено, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Не є порушенням права заявника і те, що судом відмовлено стягувачу в поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки ніщо не перешкоджає ОСОБА_1 , боржнику, добровільно виконати рішення суду, що є його обов`язком згідно з пунктом 9 статті 129 Конституції України та статті 18 ЦПК України.

Наведене відповідає висновку Верховного Суду наведеного у постанові від 04.03.2020 у справі № 127/2-1421/09, від 15.02.2023 у справі № 202/1183/22.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи, що постановою державного виконавця виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, тобто, виконавче провадження не є закінченими, тому відсутні підстави для застосування правових наслідків у вигляді зняття арешту.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про необґрунтованість скарги та відмови в її задоволенні.

Керуючись статями 447 - 451 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності держаного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 09.05.2023.

Суддя І.В. Коваленко