Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2457/22 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А.Л.
Категорія 76 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі цивільну справу №286/2457/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Автомагістраль» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та компенсації за час затримки розрахунку при звільненні,

за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Автомагістраль» на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Гришковця А.Л. у м. Овручі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути на його користь із відповідача заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 64 127,93 грн та середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48 564,84 грн.

Позов мотивував тим, що в період з 20.06.2020 по 29.06.2022 він працював водієм автотранспортних засобів відділу головного механіка ПП «Автомагістраль». Наказом № 312 від 29.06.2022 його було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України - за угодою сторін. Однак, всупереч положенням ст. 116 КЗпП України, виплата всіх належних йому сум до даного часу не проведена. Він звернувся до роботодавця з заявою про надання довідки про належні йому виплати, але її не отримав. Крім того, вказує, що у березні 2022 року він за пропозицією керівництва роботодавця перебував у відпустці без збереження заробітної плати. Заборгованість підприємства перед ним складає 64 127,93 грн, а саме: за лютий 2022 року 16 770,00 грн, квітень 2022 року 16 770,00 грн, травень 2022 року 9 215,18 грн та за червень 2022 року 23 161,38 грн. Також, беручи до уваги, що з моменту звільнення з роботи до моменту звернення до суду пройшло 3 місяці, розмір компенсації за час затримки розрахунку становить 48 564,84 грн.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26 грудня 2022 року позов задоволено частково та стягнуто з ПП «Автомагістраль» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 45 884,90 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ПП «Автомагістраль» посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить дане рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову та вирішити питання розподілу судових витрат.

Підприємство зазначає, що рішення суду у частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню, оскільки судом неповно та неправильно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а тому висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи. Оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Так, загальновідомою є та обставина, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на всій території України починаючи з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року було введено воєнний стан строком на 30 діб, який було неодноразово продовжено та який триває і до цього часу.

Відповідно до норм чинного в Україні законодавства, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, є обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) - надзвичайними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання певних зобов`язань.

Головний офіс ПП «Автомагістраль», його територія та значна частина виробничих приміщень, які знаходяться у селі Синяк Бучанського району Київської області, упродовж часу з 25 лютого 2022 року по 03 квітня 2022 року перебували під окупацією російських загарбників. У зв`язку з цим, виникли об`єктивні реальні загрози життю та здоров`ю працівників, було пошкоджено приміщення офісу та викрадено та пошкоджено значну кількість транспортних засобів. Окрім того, було викрадено та знищено всю офісну оргтехніку, документи, тощо. Також було повністю знищено сервер, значну кількість допоміжного обладнання та різноманітного устаткування, чим заподіяно матеріальних збитків, розмір яких перевищив 50 млн. грн, у зв`язку з чим Підприємство опинилося у вкрай скрутному фінансовому становищі.

Внаслідок вищезазначених обставин, працівники підприємства тривалий час не мали можливості нормально працювати та виконувати свої функціональні обов`язки з незалежних від них причин, тобто внаслідок обставин непереборної сили (війни). Зважаючи на відсутність доступу до приміщень офісу, мережі інтернет та комп`ютерної техніки, виникла реальна проблема навіть з необхідністю повідомлення контрагентів чи контролюючих органів про настання для підприємства таких форс-мажорних обставин, а відтак підприємство тривалий час навіть не мало можливості повідомити контрагентів та податкові органи про відсутність можливості своєчасно виконати свої зобов`язання.

За результатами звернення підприємства до правоохоронних органів щодо вказаних вище злочинних дій окупаційних військ російської федерації, було порушено кримінальне провадження №000108 від 08 квітня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України (порушення законів та звичаїв війни). Лише після обстеження підрозділами з розмінування територій, 14 квітня 2022 року старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України було здійснено огляд території, офісного приміщення та виробничої бази ПП «Автомагістраль», під час чого було офіційно зафіксовано заподіяні збитки та пошкодження, реальну вартість яких до цього часу досудовим слідством ще не оцінено.

На сьогодні Підприємство має критичну ситуацію з виплатою заробітної плати працівникам, оскільки підрозділи Державного казначейства не здійснюють перерахування коштів на рахунок підприємства за давно виконані роботи та надані послуги, що унеможливлює будь-які розрахунки з бюджетом, працівниками та контрагентами за придбані матеріали.

Таким чином, внаслідок ведення бойових дій у Бучанському районі Київської області та інших обставин непереборної сили, у тому числі й існування заборгованості з бюджету держави за вже виконані роботи та надані послуги, підприємство повідомляло усіх своїх працівників про існування форс-мажорних обставин та змушене було припинити своєчасну виплату заробітної плати працівникам, а також сплату бюджетних платежів до бюджетів усіх рівнів.

Викладеним вище та доданими до відзиву на позовну заяву документами, Приватне підприємство «Автомагістраль» довело факт настання для підприємства обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які об`єктивно унеможливлюють належне та своєчасне виконання як господарських так і податкових зобов`язань, а також звільняють від відповідальності.

Проте, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув. При цьому, при визнанні обставин форм-мажорними та непереборними для відповідача, суд першої інстанції чомусь хибно посилався на практику судів господарської юрисдикції, яка мала місце ще до початку війни в Україні і не мала нічого спільного з окупацією територій підприємства, що вказує на неправомірність порівняння абсолютно різних обставин.

Отже, досліджуючи питання наявності або відсутності обставин, що виключають вину підприємства у вчиненні правопорушення, пом`якшують або звільняють від відповідальності, вважають, що суд першої інстанції мав би врахувати викладене і визнати відсутність вини підприємства у не здійсненні своєчасного розрахунку з виплати заробітної плати та звільнити відповідача від відповідальності у вигляді сплати середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

Окрім того, оскаржуване рішення суду є незаконним ще й у частині визначення суми стягнення заробітної плати з компенсацією за невикористану відпустку, яка зазначена без урахування необхідності утримання з них податків і обов`язкових платежів.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 02.03.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та призначено до розгляду.

Від представника позивача адвоката Рудзей Ю.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (ч.1 ст. 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Конституції України, Законом України «Про оплату праці» та Кодексом законів про працю України.

Зокрема, статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з частиною 1 статтею 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснено нарахування таких виплат.

Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положення статті 116 КЗпП України передбачають, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно частини 1 статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.

Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойової дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

За приписами частини 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, позивач в період часу з 20.06.2020 по 29.06.2022 працював водієм автотранспортних засобів відділу головного механіка ПП «Автомагістраль». Наказом № 312 від 29.06.2022 його було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України - за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с.4).

За місцем знаходження ПП «Автомагістраль» та на території виробничих приміщень в період з лютого по квітень 2022 року перебували окупаційні війська російської федерації і там проводилися бойові дії, що не заперечується позивачем.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок воєнних дій відповідач не мав можливості своєчасно нарахувати та здійснити оплату праці позивачу за виконану роботу та провести повний розрахунок із ним при звільненні. Це у свою чергу відповідно до положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та ст. 117 КзпП України є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці. Але ці обставини не звільняють відповідача від обов`язку виплати заробітної плати (ч.4 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»).

У той же час, колегія суддів не погоджується із проведеним судом розрахунком і стягненням заборгованості по заробітній платі в розмірі 45 884, 90 грн з огляду на таке.

Згідно копії довідки № А-00000314 від 18.10.2022, виданої ПП «Автомагістраль», за період із січня по червень 2022 року ОСОБА_1 було нараховано всього доходу у сумі 82 449,54 грн (в т.ч. компенсація за невикористану відпустку 23 161, 38 грн) без відрахування податків і обов`язкових платежів, а сплачено позивачу лише 21 448, 90 грн (а.с.29).

Таким чином, різниця між загальною сумою нарахованого доходу і сплаченою за весь вказаний період становить 61 000,64 грн (82 449,54 21 448,90 = 61 000,64). Це також підтверджується і даними витягу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-5 ( а.с.5-8).

Отже стягненню на користь позивача із відповідача підлягає 61 000,64 грн заборгованості по заробітній платі з утриманням із цієї суми при її виплаті передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Відтак, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 376 ЦПК України зміні у цій частині. У зв`язку із цим наявні підстави для перерозподілу судових витрат у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до положень частини першої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зокрема, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору і позов задоволено частково (54,13%), із відповідача в дохід держави підлягає стягненню 610,00 грн судового збору (1126,92х54,13%).

Судові витрати відповідача за подання апеляційної скарги підлягають компенсації пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (45,87%) за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України у сумі 775,37 грн (1690,38х45,87%).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391, 430 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Автомагістраль» задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26 грудня 2022 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

« Стягнути із Приватного підприємства «Автомагістраль» (, юридична адреса: вул. Київська, 68, с. Синяк, Вишгородський район, Київська область, 07351) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 61000, 64 грн заборгованості по заробітній платі з утриманням із цієї суми при її виплаті передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Стягнути із Приватного підприємства «Автомагістраль» в дохід держави 610,00 грн судового збору.

Судові витрати за подання апеляційної скарги Приватного підприємства «Автомагістраль» у розмірі 775,37 грн компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення заробітної плати не більше ніж за один місяць підлягає негайному виконанню».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді