Справа № 487/5969/21
Провадження № 4-с/487/22/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2023 Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Афоніна С.М., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 про скасування постанови про опис та арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якої просила про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М.О. від 23.01.2023 про опис та арешт майна (боржника) у виконавчому провадженні №70594860, посилаючись на норми Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 447, 451 ЦПК України.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Чинне законодавство України передбачає широке коло можливостей впливу на хід виконавчого провадження, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у межах виконавчого провадження. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців регламентується як Законом України «Про виконавче провадження» так і відповідними положеннями процесуальних кодексів які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім цього, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно із статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Як заявник зазначила в скарзі, відносно її чоловіка ОСОБА_2 було відкрите виконавче провадження на виконання рішення суду, 23.01.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О., не маючи рішення суду щодо проникнення до житла, було здійснено опис та арешт майна, яке знаходилось у будинку АДРЕСА_1 , вказаний будинок належить ОСОБА_3 з якою вона уклала договір оренди від 20.04.2022, описане та арештоване майно не належить ні їй, ні її чоловіку ОСОБА_2 , а належить іншої особі. Крім того, були описані та арештовані саме її дорогоцінні речі, але вона не має будь-якого відношення до виконавчого провадження.

Отже, заявник ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, в рамках якого проведено опис та арешт майна, проте вважає, що існує наявність порушеного її права (охоронюваного законом інтересу), тому як власник (володілець) майна, якщо вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом в порядку цивільного судочинства про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». З аналогічним позовом також має право звернутися до суду інша особа, майно якої було описане та арештовано у будинку АДРЕСА_1 , у разі якщо майно належить їй, а не боржникові.

Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права) (ч.9 ст.10 ЦПК України).

Встановлено, що ЦПК України не врегульовано питання щодо повернення або відмови у відкритті провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, якщо заявник скарги не є стороною виконавчого провадження, у зв`язку із чим вважаю за необхідне застосувати аналогію закону та відмовити у відкритті провадження, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Одночасно, роз`яснюється право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про визнання права власності на арештоване майно і про зняття з нього арешту.

На підставі викладеного, керуючись статтями 186, 258-261, 351-353, 447, 448 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкриті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 про скасування постанови про опис та арешт майна - відмовити.

Роз`яснити право звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про визнання права власності на арештоване майно і про зняття з нього арешту.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєві протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.М. Афоніна