Ухвала

11 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 357/2144/22

провадження № 61-12853ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 , виданого 19 березня 2005 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Магдич Т. І., зареєстрованого в реєстрі № 1-1491 у спадковій справі 445-04, як дружині після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на 1/2 частку спадкового майна, яке складається з квартири АДРЕСА_1 і належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Білоцерківською комунальною службою приватизації 06 листопада 2001 року за № НОМЕР_1 та зареєстрованого в БТІ 04 червня 2002 року за № 11109, реєстраційний номер 100091887; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-1491 від 19 березня 2005 року, виданого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Магдич Т. І. на ім`я ОСОБА_2 та внесення відомостей про нього до реєстру правочинів.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2022 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року, позовні вимоги залишені без задоволення.

24 серпня 2023 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у вказаній справі.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що повний текст оскаржуваної постанови заявник отримала засобами поштового зв`язку 02 серпня 2023 року. На підтвердження надано копії оскаржуваних судових рішень, копію супровідного листа суду апеляційної інстанції, копію конверту та інформацію про відстеження вказаного поштового відправлення.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Встановлено, що повний текст постанови Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року складено 26 червня 2023 року.Заявник отримала копію оскаржуваної постанови апеляційного суду засобами поштового зв`язку 02 серпня 2023 року, після чого протягом тридцяти днів звернулася з касаційною скаргою на вказане судове рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Проте касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки як на підставу касаційного оскарження судових рішень представник заявника посилається на те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, ОСОБА_1 , посилаючись на підставу касаційного оскарження, визначену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не зазначає постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований судами попередніх інстанцій.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Для усунення вказаного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, заявнику необхідно надати до суду нову редакцію касаційної скарги, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень, обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Крім того, заявником не сплачено судовий збір у повному обсязі.

Підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01 січня 2022 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 481,00 грн.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюванної суми.

Позовна заява містить дві вимоги немайнового характеру.

Враховуючи викладене, заявник за подання касаційної скарги має сплатити судовий збір у розмірі 3 969,60 грн (((2 481,00 грн х 0,4) х 2)х 200 %).

До касаційної скарги заявником додано квитанцію № 0.0..1 від 22 серпня 2023 року про сплату судового збору у розмірі 1 984,80 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 необхідно доплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 984,00 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 рокузалишити без руху.

Надати заявнику для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко