ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 травня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/8475/22

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/608/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шарапової О.Л.

суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

секретар: Шапко В.М.

позивачка: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 .

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 .

Оскаржується рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 31 січня 2023 року.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя нежитлове приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_2 під час шлюбу з нею, за спільні кошти подружжя, але зареєстроване за відповідачем. У подальшому відповідач відмовився визнавати за нею право спільної сумісної власності на придбаний об`єкт нерухомості.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 31 січня 2022 року позовні вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 31 січня 2023 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що кошти, отримані від продажу земельної ділянки за Договором №506 від 04.04.2013 року, він мав можливість витратити, з огляду на значний час 1 рік 3 місяці 11 днів.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що у випадку коли майно купується за спільні сумісні кошти подружжя, необхідна письмова згода другого з подружжя на укладення договору, якщо за особисті кошти одного з подружжя, закон не вимагає такої згоди.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що позивачка не надавала згоди на придбання нерухомості та не оскаржувала договір з придбання спірної нерухомості, це свідчить про те, що нерухомість придбана за власні кошти відповідача, а тому є його приватною власністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Капара В.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом державної РАЦС Чернігівського міського управління юстиції 03.04.2014 року (а.с. 6).

Від шлюбу, сторони мають двох спільних дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4,5).

Шлюб між сторонами був розірваний рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2021 року (а.с. 7).

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2013 року, ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_5 за 162 390 грн належну йому на праві особистої приватної власності земельну ділянку площею 0.10 га, розташовану в місто Бровари Київської області (а.с. 36).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2013 року не є беззаперечним доказом придбання відповідачем спірного об`єкта нерухомості (магазину) виключно за особисті кошти відповідача, отримані від продажу земельної ділянки, з огляду на значний час (1 рік 3 місяці 11 днів), що минув від дати відчуження земельної ділянки до дати придбання спірного об`єкта нерухомості (магазину), оскільки за цей проміжок часу відповідач мав можливість витратити грошові кошти, отримані від продажу земельної ділянки. Крім того, договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 15.07.2014 року не містить письмової згоди позивачки на укладення цього Договору з визнанням факту придбання приміщення магазину виключно за особисті кошти відповідача.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст.. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.07.2014 року ОСОБА_2 придбав за Договором купівлі-продажу нежитлову будівлю магазин за адресою : АДРЕСА_1 , площею 262.8 кв.м., вартістю 130 000 грн; у пункті 5 цього Договору є запис про придбання приміщення магазину за особисті кошти відповідача, що випливає з копії Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2013 року (а.с. 34, 35).

Матеріали справи не містять доказів того, що п.5 договору купівлі-продажу спірного нежилого приміщення від 15 липня 2014 року визнаний недійсним.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, правочин від 15 липня 2014 року щодо придбання спірного нежитлового приміщення за особисті кошти відповідача є дійсним, а тому відсутні докази про те, що вказаний об`єкт є спільною сумісною власністю сторін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 31 січня 2023 року скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину нежитлового приміщення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча: Судді