Провадження № 22-ц/811/6/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 в порядку регресу понесені ним витрати по сплаті боргу за послуги з теплопостачання за період з 01.09.2019 року по 28.02.2021 року в сумі 18017 грн. 02 коп. та за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.04.2019 року по 28.02.2021 року в сумі 5724 грн. 30 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно з договором купівлі-продажу житла від 27.03.2019 року, він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій у спірний період проживала відповідачка ОСОБА_1 , однак, житлово-комунальні послуги вона не оплачувала, у зв`язку з чим утворився борг, який він погасив самотужки.

Зазначає, що відповідачка, яка є колишнім членом сім`ї попереднього власника квартири - ОСОБА_3 , до квартири його (позивача) не допускала, у ній фактично проживала, від житлово-комунальних послуг не відмовлялась, тому просив стягнути з неї у порядку регресу сплачений ним борг.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01 червня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в порядку регресу за оплату послуг з теплопостачання за період з 01.09.2019 року до 28.02.2021 року у розмірі 18017,02 грн. та заборгованість в порядку регресу за оплату послуг з водопостачання та водовідведення за період з 01.04.2019 року до 28.02.2021 року у розмірі 5724,30 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт вказує, що ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 31.08.2017 року залишено без змін рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09.04.2015 року про відмову у задоволенні її позову про визнання права на проживання в квартирі АДРЕСА_2 , відтак, з 31.08.2017 року вона втратила право на користування цією квартирою і з січня 2018 року припинила проживати у ній та користуватись житлово-комунальними послугами.

Додає, що з 03.08.2013 року вона є співвласником квартири АДРЕСА_3 , а 09.07.2019 року нею було придбано квартиру на АДРЕСА_4 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.07.2019 року №173197338.

Звертає увагу, що суд першої інстанції, порушуючи норми процесуального права, не надіслав їй копії ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та додатками до неї, що унеможливило подання нею відзиву на позовну заяву, розглянув справу у її відсутності, всупереч клопотання про відкладення розгляду справи, чим порушив її процесуальні права та обмежив доступ до правосуддя.

У березні 2023 року від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує доводи та вимоги апелянта.

13 квітня 2023 року апелянт ОСОБА_1 подала до апеляційного суду додаткові пояснення, в яких вказала, що не проживає у квартирі АДРЕСА_2 з 09.07.2019 року, тобто з моменту придбання квартири на АДРЕСА_4 , про що свідчить довідка про склад сім`ї та прописку від 30.12.2022 року, тому не користувалась житлово-комунальними послугами у спірній квартирі в спірний період.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 09.05.2023 року, є дата складення повного судового рішення - 19.05.2023 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2019 року, укладеного з ОСОБА_3 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №161195272 від 27.03.2019 року.

Згідно з відомістю ЛМКП «Львівтеплоенерго», заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення в даній квартирі за період з вересня 2019 року по лютий 2021 року включно становить 18017 грн. 02 коп.

Згідно з відомістю ЛМКП «Львівводоканал», заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення в даній квартирі за період з квітня 2019 року по лютий 2021 року включно становить 5724 грн. 30 коп.

Вказану заборгованість оплатив позивач ОСОБА_2 , що підтверджується квитанціями.

Згідно з наданою Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради інформацією у листі від 02.12.2021 року, станом на 01.12.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано три особи, а саме: ОСОБА_4 , 1998 р.н., ОСОБА_1 , 1970 р.н., ОСОБА_3 , 1964 р.н.

В частині першій статті 81 ЦПК України закріплено обов`язок кожної із сторін у справі довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч.3 ст.82 ЦПК).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02.11.2020 року у справі №463/2334/19, яке набрало законної сили 28.10.2022 року, усунуто ОСОБА_2 , як власнику, перешкоди у користуванні та володінні квартирою АДРЕСА_2 , шляхом визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 , та виселено їх з квартири без надання іншого жилого приміщення.

Вказаним рішенням суду, зокрема, встановлено факт проживання відповідачки ОСОБА_1 у спірній квартирі після її продажу попереднім власником квартири - ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 .

Також цим рішенням суду встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована у спірній квартирі на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 21.07.2015 року про визнання за нею права на проживання у спірній квартирі разом із дочкою, однак, це рішення скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016 року та, в подальшому, на новому апеляційному розгляді справи ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 31.08.2017 року залишено без змін рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09.04.2015 року, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вказані судові рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09.04.2015 року та Апеляційного суду Львівської області від 31.08.2017 року, якими підтверджено відсутність права відповідачки ОСОБА_1 на проживання в спірній квартирі, залишені в силі постановою Верховного Суду від 22.08.2018 року.

Судом безспірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 , як новий власник квартири, договору найму з відповідачкою не укладав і згоди на її тимчасове проживання в квартирі не надавав.

Також необхідно зазначити, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08.02.2021 року у справі №463/9031/19, яке набрало законної сили 15.11.2021 року, стягнуто в порядку регресу з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання за період з 01.04.2019 року по 31.08.2019 року.

Таким чином, судом першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів установлено, що в спірний період з 01.09.2019 року по 28.02.2021 року відповідачка ОСОБА_1 була зареєстрована та фактично проживала у квартирі АДРЕСА_2 , а тому її доводи про те, що вона є власником іншої квартири, не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки вона не надала належних доказів на підтвердження факту її виселення із спірної квартирі до закінчення спірного періоду.

До того ж, із наданої ОСОБА_1 довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки від 30.12.2022 року встановлено, що у квартирі по АДРЕСА_4 відповідачка зареєстрована з 30.12.2022 року.

Частиною третьою статті 403 ЦК України визначено, що особа, яка користується сервітутом (право користування чужим майном), зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

В силу закону, особа, яка є споживачем житлово-комунальних послуг, зобов`язана їх оплачувати.

Отже, за встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про покладення на відповідачку обов`язку в повному обсязі оплатити позивачу, як власнику квартири, за спожиті відповідачкою житлово-комунальні послуги, внаслідок користування спірною квартирою, як чужим майном, оскільки жодних угод щодо користування цією квартирою між сторонами укладено не було.

Такими чином, правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача, в колегії суддів немає, суд не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 19 травня 2022 року.

Головуючий С.М.Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич