Провадження № 6/344/173/23
У Х В А Л А

18 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду подання начальника ВДВС у м.Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про примусове проникнення до житла боржника

В С Т А Н О В И В:

Начальник ВДВС у м.Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника, в якому просить суд надати дозвіл на примусове проникнення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення опису та арешту.

Подання обґрунтував тим, що на виконанні у Івано-Франківському відділі ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 71332927 з виконання виконавчого листа № 344/13397/22 від 16.02.2023 року виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 365686 грн. 21.03.2023 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та направлена сторонам до виконання та до відома. 21.03.2023 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провалження. 21.03.2023 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору. 21.03.2023 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. 21.03.2023 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. 12.05.2023 року згідно інформації з Державного ресстру речових прав на нерухоме майно та Ресстру прав власності на нерухоме майно. Державного ресстру Іпотек, Єдиного ресстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта за ОСОБА_3 зареєстрована квартира розмір 1/1 загальною площею 71.7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Квартира належить ОСОБА_1 , на підставі купівлі-продажу, серія та номер: Б-31. виданий 26.06.2015 видавник: Приватне підприємство «Дельтагруп» та ОСОБА_1 : акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий05.03.2020, видавник: Приватне підприємство «Дельтагруп» та ОСОБА_1 : Витяг з переліку інвесторів, серія та номер: б/н. виданий 05.03.2020. видавник: приватне підприсмство «Дельтагруп». 01.08.2023 року, 29.08.2023 року державним виконавцем направлено вимоги державного виконавця про надання доступу до квартири АДРЕСА_2 , для проведення опису та арешту даної квартири. 10.08.2023 року та 09.09.2023 року згідно Актів державного виконавця здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1 , двері квартири зачинені боржника не виявлено. Вимоги державного виконавця боржником не виконано.

Проаналізувавши вимоги подання та вимоги чинного законодавства України, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 11 статті 440 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

В прохальній частині подання начальник ВДВС у м.Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просив проводити розгляд подання без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно з ст.19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Згідност.439 ЦПК Українипитання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Як встановлено судом, на виконанні у Івано-Франківському відділі ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 71332927 з виконання виконавчого листа № 344/13397/22 від 16.02.2023 року виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 365686 грн.

01.08.2023 року, 29.08.2023 року державним виконавцем направлено вимоги державного виконавця про надання доступу до квартири АДРЕСА_2 , для проведення опису та арешту даної квартири.

10.08.2023 року та 09.09.2023 року згідно Актів державного виконавця здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1 , двері квартири зачинені боржника не виявлено. Вимоги державного виконавця боржником не виконано.

Так, статтею 30 Конституції України закріплює принцип недоторканності житла. Не допускається проникнення в житло або інше володіння особи, проведення в них огляду не інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Означені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Згідно статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Згідно пункту дванадцятого частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатись до суду з поданням про розшук дитини чи про постановляння вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи або іншої особи.

Між тим, виходячи зі змісту статті 439 ЦПК України, примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), можливе лише у разі, якщо боржник чи інша особа ухиляється або перешкоджає державному виконавцю у його вільному доступі до житла чи іншого володіння особи з метою провести виконавчі дії. Визначальним при розгляді подання виконавця про примусове проникнення до іншого володіння боржника є лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення перевірки майнового стану боржника. Отже, виконавець, звернувшись до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, має довести, що в даному випадку єдиним можливим засобом виконання судового рішення є примусове проникнення до іншого володіння боржника для перевірки його майнового стану.

Суд, вивчивши матеріали подання, приходить до висновку, що виконавцем не доведено суду, що боржник перешкоджає доступу виконавцю до житла, іншого приміщення, чим перешкоджає виконавчим діям.

Зокрема, матеріали подання не містять достатньо доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 свідомо та умисно перешкоджає державному виконавцю проведенню вказаних виконавчих дій, не даючи доступу до належного йому житлового приміщення.

Наявні при матеріалах подання акти державного виконавця від 10.08.2023 року та 09.09.2023 року не є такими документами в розумінні ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки складені у відсутності понятих, а тому суд робить висновок про те, що у вказані дати державний виконавець можливо і мав намір провести виконавчі дії з метою опису, арешту, вилучення і передачі майна боржника, однак процесуальне оформлення неможливості їх вчинення свідчить про те, що такі не могли відбутися в силу порушення процедури їх проведення.

Інших доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 перешкоджає у здійсненні державним виконавцем виконавчих дій, та, зокрема, доказів стосовно того, що ним чиняться перешкоди у доступі державному виконавцю до його житла, якими, на переконання суду, можуть бути документи, що підтверджують факт не допуску виконавця до житла чи іншого володіння особи, виклики, які скеровувалися боржнику, про явку до виконавця та копії повідомлень про вручення зазначених документів боржнику, письмові пояснення боржника, відомості про те, що боржник користується зазначеним вище житлом та фактично у ньому проживає, державним виконавцем до подання не надано, як і не надано доказів того, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що подання начальника ВДВС у м.Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про примусове проникнення до житла боржника є передчасним; при цьому, зазначені виконавцем перешкоди в проникненні до житла, на думку суду, є недоведеними, а тому в задоволенні зазначеного подання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.30 Конституції України, ст.439 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання начальника ВДВС у м.Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про примусове проникнення до житла боржника відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд.

Суддя Пастернак І.А.