Дата документу 27.04.2023Справа № 645/1068/20
Провадження № 2/554/460/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.

при секретарі Грай К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування грошовими коштами, трьох відсотків річних за прострочення сплати, трьох відсотків річних з суми основного боргу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 26.02.2020 року звернувся до Фрунзенського районного суду м.Харкова із позовом до ОСОБА_2 , в якому прохав стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 9 512, 77 доларів США процентів за користування відповідачем грошовими коштами у розмірі 5 000 доларів США за період з 01.01.2004 року по 20.02.2020 року включно у розмірі облікової ставки НБУ, 1943, 36 доларів США як 3 % річних за прострочення сплати процентів за користування грошовими коштами за період з 26.01.2004 року по 20.02.2020 року, 526, 44 долари США як 3 % річних з суми основного боргу за період з 18.08.2016 року по 20.02.2020 року.

В обґрунтування позову вказав, що ОСОБА_2 25 травня 2001 року отримав в борг від ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 5000 доларів США із строком повернення 25 травня 2016 року, що підтверджується укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договором від 25 травня 2001 року та наданою розпискою від 25 травня 2001 року. Однак в обумовлений строк відповідач борг не повернув. 20 липня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого ОСОБА_3 відступила ОСОБА_4 свої права кредитора по відношенню до відповідача, передбачені розпискою. 07 лютого 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно якого ОСОБА_4 відступив свої права кредитора по відношенню до відповідача, передбачені розпискою. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 травня 2019 року у справі № 546/852/16-ц позов позивача до відповідача про стягнення боргу задоволено частково, стягнуто із суму позики у розмірі 5 000 доларів США, проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 195, 82 доларів США, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 34, 93 долари США, судовий збір у сумі 1362, 42 грн. Вказане рішення залишене без змін постановою Харківського апеляційного суду від 03.02.2020 року. Однак вказане рішення суду станом на 20.02.2020 року відповідачем не виконане. Враховуючи відсутність у розписці та договорі від 25 травня 2001 року розміру процентів, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки НБУ, що не виключає застосування положення ст. 625 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов`язання. Вважає, що з 01.01.2004 року і до моменту остаточного розрахунку відповідач повинен щомісяця, не пізніше 25 числа, сплачувати проценти за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ та 3 % річних від простроченої суми процентів. Вказує, що позовна заява від 22.08.2016 року у справі № 546/852/16-ц перервала плин позовної давності, тому відлік позовної давності за позовними вимогами почався заново. Прострочення відповідача наступило з 25 травня 2016 року, оскільки останнім днем повернення боргу є 24 травня 2016 року. Несплачені до моменту звернення позивача до суду платежі, пов`язані із виконанням умов розписки, підлягають стягненню із відповідача. Суд першої інстанції стягнув 3 % річних з суми основного боргу відповідача за період з 25.05.2016 року по 17.08.2016 року включно, тому з 18.08.2016 року і до моменту остаточного розрахунку відповідач повинен сплатити 3 % річних з суми основного боргу. За його розрахунком станом на 20.02.2020 року розмір процентів за користування відповідачем грошовими коштами у розмірі 5 000 доларів США за період з 01.01.2004 року по 20.02.2020 року включно у розмірі облікової ставки НБУ становить 9 512, 77 доларів США, 3 % річних за прострочення сплати процентів за період з 26.01.2004 року по 20.02.2020 року становить 1943, 36 доларів США, 3 % річних з суми основного боргу за період з 18.08.2016 року по 20.02.2020 року становить 526, 44 долари США, а загальна сума станом на 20.02.2020 року становить 11 982, 57 долари США.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02 березня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

25.06.2020 року позивач збільшив свої позовні вимоги та прохав стягнути із ОСОБА_2 на свою користь 9 512, 77 доларів США процентів за користування відповідачем грошовими коштами у розмірі 5 000 доларів США за період з 01.01.2004 року по 20.02.2020 року включно у розмірі облікової ставки НБУ, 1943, 36 доларів США як 3 % річних за прострочення сплати процентів за користування відповідачем грошовими коштами за період з 26.01.2004 року по 20.02.2020 року, 586, 44 доларів США як 3 % річних з суми основного боргу за період з 18.08.2016 року по 13.07.2020 року (а.с.54).

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про постановлення окремої ухвали до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України про притягнення адвоката ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності за негідну поведінку та введення в оману суду, яка полягає у намаганні вести справу в якості представника позивача без повноважень, що підпадає під статтю 400-1 КК України та ст. 384 КК України (а.с.75).

09.11.2020 року позивач збільшив свої позовні вимоги та з врахуванням стягнутих із відповідача коштів за ВП № 61940387 та ВП № 61940537 (відкритих на виконання рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 травня 2019 року у справі № 546/852/16-ц) прохав стягнути із ОСОБА_2 на свою користь 9 512, 77 доларів США процентів за користування відповідачем грошовими коштами у розмірі 5 000 доларів США за період з 01.01.2004 року по 05.11.2020 року включно у розмірі облікової ставки НБУ, 1943, 36 доларів США як 3 % річних за прострочення сплати процентів за користування відповідачем грошовими коштами за період з 26.01.2004 року по 05.11.2020 року, 632, 88 доларів США як 3 % річних з суми основного боргу за період з 18.08.2016 року по 05.11.2020 року, а також моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. (а.с.84-87).

10.03.2021 року позивач збільшив свої позовні вимоги та з врахуванням стягнутих із відповідача коштів за ВП № 61940387 та ВП № 61940537 (відкритих на виконання рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 травня 2019 року у справі № 546/852/16-ц) прохав стягнути із ОСОБА_2 на свою користь 9 512, 77 доларів США процентів за користування відповідачем грошовими коштами у розмірі 5 000 доларів США за період з 01.01.2004 року по 05.11.2020 року включно у розмірі облікової ставки НБУ, 1943, 36 доларів США як 3 % річних за прострочення сплати процентів за користування відповідачем грошовими коштами за період з 26.01.2004 року по 05.11.2020 року, 686, 70 доларів США як 3 % річних з суми основного боргу за період з 18.08.2016 року по 05.11.2020 року, а також моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. (а.с.113-115).

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо підтвердження доказами договору про надання правничої допомоги від 28.08.2017 року, по якому судом не вирішено питання про судові витрати, на вимогу п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України та ч.1 ст. 134 ЦПК України, згідно якої сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У судовому засіданні Фрунзенського районного суду м.Харкова 11.05.2021 року вказане клопотання було вирішено, заяву про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_2 не підтримав, у витребуванні доказів судом відмовлено (а.с.133-136).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16 червня 2021 року у задоволенні клопотань ОСОБА_2 про повернення позовної заяви та проведення судово-психіатричних експертиз відмовлено, закрито підготовче провадження по справі (а.с.142).

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 05 грудня 2022 року цивільну справу прийнято до провадження, на підставі розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», справу призначено до судового розгляду по суті на підставі ч.12 ст. 33 ЦПК України (а.с.169).

Позивач ОСОБА_1 у судові засідання 12.01.2023 о 10.00, 01.03.2023 року о 13.00, 27.04.2023 року о 14.00 ні до суду, ні в режимі відео конференції не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с.176, 196, 197).

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні 12.01.2023 року повідомив, що буде самостійно представляти інтереси позивача. У судові засідання 01.03.2023 року о 13.00 та 27.04.2023 року о 14.00 в режимі відео конференції не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи 01.03.2023 року о 13.00 під час відкладення судового засідання 12.01.2023 року під аудіозапис та засобами мобільного зв`язку (а.с.195) про дату, час та місце розгляду справи 27.04.2023 року о 14.00, про причини неявки суд не повідомив.

У матеріалах справи є заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про розгляд справи без участі позивача та його представників (а.с.41, 60), тому суд вважає за можливе розглядати справи за відсутності сторони позивача, у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання 12.01.2023 о 10.00, 01.03.2023 року о 13.00 та 27.04.2023 року о 14.00 ані до суду, ані в режимі відео конференції не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи (а.с.184, 188, 194). Поважність причин неявки до суду не підтвердив. Клопотання подане ним 28.09.2021 року про призначення експертизи щодо встановлення психічного стану осіб (а.с.155-156) не підтримав.

Враховуючи, що відповідач у судові засідання не з`явився, будучи обізнаним про розгляд справи у Октябрському районному суді м.Полтави, наявність у матеріалах справи його клопотань, з яких вбачається позиція щодо невизнання позову, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача, у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно боргової розписки від 25 травня 2001 року ОСОБА_2 25 травня 2001 року отримав у борг від ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 5 000 доларів США зі строком повернення до 25 травня 2016 року, за умови повернення 20 000 доларів США (а.с.6).

Також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25 травня 2001 року уклали договір, згідно якого ОСОБА_3 з однієї сторони, а ОСОБА_2 з іншої сторони, уклали цей договір про наступне: ОСОБА_6 бере у борг у ОСОБА_3 5 000 доларів США з видачею їй розписки від 25.05.2001 року. ОСОБА_2 зобов`язується повернути у строк до 25.05.2016 року ОСОБА_3 20 000 доларів США. ОСОБА_2 має право дострокового повернення боргу, в такому випадку сума, яка підлягає поверненню, визначається пропорційно кількості днів користування позикою. Гроші у сумі 5 000 доларів США передаються ОСОБА_2 у час підписання цього договору та розписки від 25.05.2001 року. Також у зазначеному договорі вказані адреси сторін та договір підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.5).

Відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу ( справа № 546/852/16, провадження № 2/645/67/19), позов задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики згідно договору позики від 25 травня 2001 року в розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 25 травня 2016 року по 17 серпня 2016 року в розмірі 195 (сто дев`яносто п`ять) доларів США 82 (вісімдесят два) центи; три проценти річних від простроченої суми з 25 травня 2016 року по 17 серпня 2016 року в розмірі 34 (тридцять чотири) долари США 93 (дев`яносто три) центи; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн.42 (сорок дві) копійки; в іншій частині позовних вимог про стягнення 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США відмовлено (а.с.7-11).

Постановою Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року вказане рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 травня 2019 року залишено без змін (а.с.12-20).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу ( справа № 546/852/16, провадження № 2/645/67/19) встановлено, що відповідно до договору про відступлення права вимоги від 20 липня 2016 р. укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 відступила ОСОБА_4 свої права кредитора по відношенню до ОСОБА_2 (п. 1.3) щодо виконання останнім обов`язків, передбачених Розпискою, в обсязі та на умовах, що існують на час укладення цього договору

В зв`язку з отриманням права вимоги до боржника, ОСОБА_4 25 липня 2016 р. надіслав ОСОБА_2 «повідомлення про заміну кредитора та вимога про розрахунок» про те, що між ним та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги від 20 липня 2016 р. щодо належного розрахунку відповідача згідно Розписки в обсязі та на умовах, що існують на час укладення договору про відступлення права вимоги. Разом з цим повідомленням позивачем була надана копія вищевказаного договору про відступлення права вимоги. Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 07 лютого 2018 р. укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 відступив ОСОБА_1 свої права кредитора по відношенню до ОСОБА_2 щодо виконання останнім обов`язків, передбачених Основним договором (розпискою без номеру від 25 травня 2001 року, яка видана ОСОБА_2 ОСОБА_3 , та договором відступлення права вимоги від 20.07.2016 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), в обсязі та на умовах, що існують на час укладення цього договору. В зв`язку з отриманням права вимоги до боржника, ОСОБА_1 08 лютого 2018 року надіслав ОСОБА_2 «повідомлення про заміну кредитора та вимога про розрахунок» про те, що між ним та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення права вимоги від 20 липня 2016 р. щодо належного розрахунку відповідача згідно Розписки в обсязі та на умовах, що існують на час укладення договору про відступлення права вимоги. Разом з цим повідомленням позивачем була надана копія вищевказаного договору про відступлення права вимоги.

Суд зазначивє, що згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Таким чином, Фрунзенський районний суд м.Харкова у рішенні від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу ( справа № 546/852/16) встановив, що ОСОБА_2 не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, а тому прийшов до висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора у розмірі 5 000 доларів США суми позики, проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 25 травня 2016 року по 17 серпня 2016 року в розмірі 195 (сто дев`яносто п`ять) доларів США 82 (вісімдесят два) центи; три проценти річних від простроченої суми з 25 травня 2016 року по 17 серпня 2016 року в розмірі 34 (тридцять чотири) долари США 93 (дев`яносто три) центи.

Отже, обставини, встановлені рішенням суду у вказаній цивільній справі не доказуються при розгляді даної справи, оскільки у ній беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення ОСОБА_2 на свою користь 9 512, 77 доларів США процентів за користування відповідачем грошовими коштами у розмірі 5 000 доларів США за період з 01.01.2004 року по 20.02.2020 року включно у розмірі облікової ставки НБУ, суд виходить із наступного.

У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16.

Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому зазначена норма права та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав.

Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання, як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню - буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, варто мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалася.

Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

Як вбачається з розписки від 25 травня 2021 року, відповідач отримав позику в іноземній валюті без обумовлення розміру і порядку сплати процентів від суми позики, за таких обставин положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення процентів за користування грошовими коштами з суми основного боргу 5000 доларів США згідно ставки НБУ за період з 01.01.2004 року по 20.02.2020 року у розмірі 9 512, 77 доларів США, а відповідно про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом відмовлено у стягненні 9 512, 77 доларів США процентів за користування відповідачем грошовими коштами у розмірі 5 000 доларів США за період з 01.01.2004 року по 20.02.2020 року, підстави для стягнення 1943, 36 доларів США як 3 % річних за прострочення сплати процентів за користування грошовими коштами за період з 26.01.2004 року по 20.02.2020 року відсутні. Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим, позовні вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних за прострочення виконання основного зобов`язання за період з 18.08.2016 року по 20.02.2020 року у розмірі 526, 44 доларів США підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов тавимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції Українивстановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц, в якій зазначено, що 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи з простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті.

При визначенні розміру 3 % річних суд виходиться із розрахунку наданого позивачем, який проведений відповідно до положень чинного законодавства та є наступним:

3 % річних х суму боргу 5 000 доларів США за період з 18.08.2016 року по 20.02.2020 року х ( 1281 день) /365/100 = 526, 44 доларів США.

Доводи відповідача, що представник позивача ОСОБА_5 не має повноважень на ведення справи та представництво інтересів ОСОБА_1 судом спростовуються матеріалами справи, згідно яких ОСОБА_1 25 травня 2018 року видав ОСОБА_5 довіреність на представництво його інтересів, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Білозьоровою Г.А. (а.с.48).

Враховуючи, що судом не встановлено в діях представника позивача ознак складу кримінального правопорушення, підстав для постановлення окремої ухвали, відповідно до ст. 262 ЦПК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову у розмірі 4, 39 % ( задоволено 526, 44 доларів США від ціни позову 11 982, 57 доларів США Х 100 %), а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи та як громадянин, віднесений до 1 категорії постраждалих на ЧАЕС (а.с.31), на підставі п.п.9,10.ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд приходить до висновку про стягнення із ОСОБА_2 на користь держави судового збору у сумі 129, 04 грн.( 4, 39 % від 2 939, 32 коп. судового збору) ( курс НБУ станом на 26.02.2020 року за 1 долар США - 24, 53 грн. х 11 982, 57 доларів = 293 932, 44 грн. , судовий збір за подачу позову становить 1 % ціни позову 2 939, 32 коп.). Решту суми судового збору у розмірі 2 810, 28 грн. віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 229, 247, 263,265, 268, 354 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування грошовими коштами, трьох відсотків річних за прострочення сплати, трьох відсотків річних з суми основного боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 526, 44 долари США як 3 % річних з суми основного боргу за період з 18.08.2016 року по 20.02.2020 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 129, 04 грн.

Решту суми судового збору у розмірі 2 810, 28 грн. віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Л.І. Савченко