ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» травня 2023 року

м. Харків

справа № 624/747/22

провадження № 22ц/818/718/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Харківобленерго», представниця відповідача Войтенко О. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 01 лютого 2023 року в складі судді Крапівка Т.В.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про визнання дій незаконними шляхом зобов`язання звільнити із займаної посади, стягнення майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 вересня 2003 року вона перебувала у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Харківобленерго». З 26 січня 2022 року її було уповноважено на представництво інтересів відповідача на підставі довіреності №01-40/1102, оскільки вона підвищила кваліфікацію та отримала свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю. При цьому, її посадовий оклад не змінився.

Вказала, що під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем вона виконувала покладені на неї обов`язки юрисконсульта згідно трудового договору та посадової інструкції, а також обов`язки адвоката.

Однак, відповідачем заробітна плата в повному обсязі не нараховувалась та не виплачувалась. З цього питання вона звернулась до виконуючого обов`язки керівника підрозділу Aкціонерного товариства «Харківобленерго» Кегичівського РЄЄ Ребрика В., так як керівник був відсутній. Він повідомив, що і йому не виплачують заробітну плату з 24 лютого 2022 року з невідомих причин, та запропонував їй написати заяву про звільнення за згодою сторін.

Зазначила, що вона написала відповідну заяву, яку узгодила з ОСОБА_2 , та направила її листом до Акціонерного товариства «Харківобленерго». Тобто, при написанні заяви про звільнення сторони чітко узгодили між собою питання щодо її звільнення за згодою сторін.

Проте, 22 вересня 2022 року вона отримала листа за №15-46/3622 від 21 вересня 2022 року, яким їй відмовлено у звільненні з посади юрисконсульта, чим порушено її права. Відповідач не провів звільнення, не здійснив належний розрахунок при звільненні, не видав наказу та не надав трудову книжку з відповідною відміткою. Також відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми, належні при звільненні.

Вказала, що, незважаючи на її заяву, її не звільнено, разом з тим, виплата заробітної плати в повному обсязі згідно окладу з 24 лютого 2022 року дотепер не здійснюється з невідомих причин.

Зазначила, що вона самостійно здійснила розрахунок своєї середньоденної заробітної плати та розрахунок заборгованості, яка з урахуванням здійснених виплат, компенсації днів невикористаної відпустки, вихідної допомоги при звільненні, склала 141 298,31 грн.

Крім того, відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який на момент звернення до суду складає 45 257,10 грн.

Вказала, що відповідачем також завдано їй моральної шкоди, адже відбулася втрата нормальних життєвих зв`язків і виникла необхідність додаткових зусиль для організації свого життя.

Вона утримує малолітнього сина ОСОБА_3 та інших осіб, які тимчасово переселені в зв`язку з воєнним станом в Україні та знаходяться на її фактичному утриманні, а саме її сестра інвалід третьої групи ОСОБА_4 та студент Харківського коледжу ОСОБА_5 , а також син ОСОБА_6 - студент Державного біотехнологічного університету, та чоловік ОСОБА_7 , що є студентом даного університету. Позиція відповідача призводить до тяжких внутрішніх страждань, дискомфорту, поганого самовідчуття. Вона пропрацювала в товаристві майже 19 років та вважала дане підприємство одним із кращих в Україні, де законодавство України повинно бути виконано. Нею здійснено багато роботи, щоб завжди діяти в інтересах відповідача та бути всебічно розвиненою людиною, належним чином виконувати свої професійні обов`язки. Вона як адвокат має повагу у суспільстві, та дії відповідача принижують її честь, довіру до неї як адвоката, що негативно впливає на її авторитет, стан здоров`я та має наслідком не отримання коштів, на які вона розраховувала при виконанні посадових обов`язків.

Просила визнати незаконні дії Акціонерного товариства «Харківобленерго» порушенням Конституції України, КЗпП України та стягнути на її користь збитки 141 298,31 гривень, моральну шкоду 100 000,00 гривень; зобов`язати Акціонерне товариство «Харківобленерго» звільнити її із займаної посади юрисконсульта за згодою сторін; стягнути з Акціонерного товариства «Харківобленерго» середній заробіток в сумі 45 257,10 гривень за весь період затримки розрахунку по день фактичної виплати; стягнути судові витрати.

Також просила витребувати у відповідача докази: копію трудового договору між нею та відповідачем, накази № 3/1223 від 01 вересня 2003 року, № 125 від 26 січня 2021 року, копію колективного договору.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 01 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував її доводи, не надав належної оцінки тому факту, що вона направила свою заяву про звільнення поштою у зв`язку з воєнним станом та обстрілами міста Харкова. Про звільнення досягнуто згоду з керівником групи ЕЗКО Кегичівського РРЕ Ребриком В., який згідно посадової інструкції та наказу товариства здійснював керівництво підрозділу та виконував функції керівника і погодив з керівником товариства. Лист про відмову у звільненні отримано через місяць після направлення нею заяви, підписано не директором товариства, а заступником директора з правового забезпечення. Лист не містив причин неможливості задоволення її заяви та умов, за яких заява може бути задоволена і дати потенційного звільнення. У період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитись про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем і працівником. Відсутність заборгованості має довести саме роботодавець. Відзив відповідача на позов підписано неповноважною особою. Заяву про звільнення з конкретною датою звільнення вона не відкликала.

Також апеляційна скарга ОСОБА_1 містить заперечення на ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2022 року щодо відмови у витребуванні доказів, оскільки, на її думку, вони необхідні для ухвалення обґрунтованого судового рішення.

29 березня 2023 року до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства «Харківобленерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Виклав обставини справи та надав оцінку доводам апеляційної скарги. Так, вказав, що з 26 січня 2021 року ОСОБА_1 перебувала на посаді юрисконсульта Кегичівського району з розподілу електроенергії відповідно до наказу від 26 січня 2021 року № 125. Засобами поштового зв`язку товариством було отримано дві заяви позивача, датовані 15 серпня 2022 року на ім`я виконуючого обов`язки генерального директора Акціонерного товариства «Харківобленерго» Логвиненка К. О. (направлені поштою 16 серпня 2022 року). Перша заява з проханням звільнити її з роботи 16 серпня 2022 року за згодою сторін у зв`язку з порушенням товариством колективного договору. Друга з проханням здійснити перерахунок нарахувань по заробітній платі. За результатом розгляду цих заяв була надана позивачці відповідь, якою їй було повідомлено, що припинення трудового договору з нею за згодою сторін є неможливим, оскільки її заява отримана лише 22 серпня 2023 року. Вказав, що звільнення за угодою сторін потребує спільного волевиявлення сторін - згоди і роботодавця, і працівника, а така згода не надавалась. Резолюція на заяві ОСОБА_1 керівника групи ЕЗКО Кегичівського РРЕ Ребрика В. І. не є досягнутою згодою для її звільнення, оскільки такі питання вирішує генеральний директор товариства. Враховуючи дату отримання заяви позивачки така угода не могла бути належним чином оформлена у визначені у заяві строки, відповідно, підстави для припинення трудового договору були відсутні. Також відсутні підстави для видачі трудової книжки, здійснення виплат, адже трудові відносини не припинено. Інших заяв про звільнення від позивачки не надходило. Щодо перерахунку заробітної плати зазначив, що позивачці було роз`яснено, що їй здійснено виплату заробітної плати за фактично відпрацьований час, що підтверджується табелем обліку робочого часу. Так, їй було сплачено за 27 травня 2022 року, 03 червня 2022 року, 06 червня 2022 року, 08 червня 2022 року, 24 червня 2022 року, 11 липня 2022 року, 18 липня 2022 року та 27 липня 2022 року. Підстави для проведення перерахунку заробітної плати в інші дні, вказані у її заяві відсутні, оскільки відсутні первинні документи, які б підтверджували виконання нею функціональних обов`язків за укладеним трудовим договором. Це підтверджується табелями обліку робочого часу, в яких зазначено відсутність позивачки на роботі з нез`ясованих причин. Будь яких повідомлень щодо причин відсутності на роботі на адресу товариства не надходило і до матеріалів справи не надано. Також, відсутні підстави для видачі трудової книжки, оскільки позивачка продовжує перебувати в трудових відносинах з товариством. Спричинення позивачці моральної шкоди не обґрунтовано, доказів щодо цього не надано. Ще раз акцентував увагу суду на тому, що звільнення позивачці за згодою сторін не досягнуто. Такі повноваження щодо надання згоди на прохання працівника про звільнення за згодою сторін належить виключно роботодавцю. Вважав, що у разі задоволення такої вимоги це буде свідчити про втручання у господарську діяльність товариства. При цьому посилався на вимоги статей 64, 65 ГК України та вважав, що припинення трудового договору за згодою сторін є виключно складовою права на управління діяльністю товариства, і будь хто не може приймати рішення, яке віднесене до виключної компетенції роботодавця, тому, на його думку, розгляд цієї позовної вимоги взагалі не є підсудним суду загальної юрисдикції. Вказав, що посилання позивачки на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 20 травня 2020 року у справі № 825/3587/15-а, від 07 жовтня 2020 року у справі № 236/1289/19, від 04 серпня 2021 року у справі № 711/2175/20, від 07 жовтня 2021 року у справі № 541/1684/20 є помилковими, оскільки вони стосуються спорів щодо поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, однак її не звільнено з займаної посади. Вважав, що суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про відмову у витребуванні доказів, оскільки позивачка не зазначила, які обставини можуть підтвердити чи спростувати ці докази. Нею не було надано доказів самостійного звернення до товариства за отримання наказів № 3/1223 та № 125. Щодо витребуваних копій трудового договору та витягу з колективного договору їй була надана відповідь, що такі документи у розпорядженні відповідача відсутні.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити та надати їй час для ознайомлення з матеріалами справи. В призначений для ознайомлення час вона не з`явилася, а надала електронною поштою клопотання про відкладення справи у зв`язку з хворобою. Однак, будь яких доказів щодо поважності причин не ознайомлення з матеріалами справи, відсутності в судовому засіданні, яке призначено на 09 травня 2023 року о 11.00 в режимі відеоконференції вона не надала. В клопотанні також не вказано про надання нею доказів поважності причин, тому в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 відмовлено.

В суді апеляційної інстанції представниця відповідача підтримала доводи відзиву на апеляційну скаргу та акцентувала увагу суду на тому, що в заяві ОСОБА_1 зазначила дві підстави для звільнення: звільнення за згодою сторін та у зв`язку з порушенням відповідачем колективного договору. Така заява навіть не може бути розглянута, оскільки ОСОБА_1 не конкретизувала, за якою саме підставою вона просила її звільнити. Вважала, що ОСОБА_1 також не вказала, які пункти колективного договору відповідачем порушено. При цьому акцентувала увагу суду на тому, що відповідач здійснює свою роботу виключно за вимогами чинного закону та колективного договору. До суду апеляційної інстанції відповідач надала копію наказу про прийняття на роботу, який долучено до матеріалів справи, та колективний договір, який оглянуто в судовому засіданні та повернуто відповідачеві.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що домовленості про звільнення позивачки за згодою сторін вони не досягли, тож підстав для зобов`язання відповідача звільнити її та стягнення з нього належних при звільненні виплат та середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає. Вимоги позивачки про стягнення невиплаченої заробітної плати також не підлягають задоволенню, оскільки заробітна плата нараховувалась їй лише за фактично відпрацьований час.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за наказом № 3/1223 від 01 вересня 2003 року ОСОБА_1 з 01 вересня 2003 року і до теперішнього часу перебуває у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Харківобленерго».

З 26 січня 2021 року ОСОБА_1 переведена на посаду юрисконсульта Кегичівського району з розподілу електроенергії, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці та копією наказу Акціонерного товариства «Харківобленерго» № 125 (а. с. 9-10, 56-58).

З копії довіреності № 01-46/1102 від 26 січня 2021 року вбачається, що Акціонерним товариством «Харківобленерго» уповноважено адвоката Каніщеву В.С. на представництво інтересів товариства (а. с. 13).

За період з січня 2021 року по грудень 2021 року ОСОБА_1 нарахований та сплачений заробіток у розмірі 185 950,98 грн, що підтверджується довідкою № 16-1104 від 30 вересня 2022 року (а. с. 12).

Розмір посадового окладу ОСОБА_1 складає 13 860,00 грн, що підтверджується довідкою № 16-1106 від 30 вересня 2022 року (а. с. 11).

З довідки також вбачається, що за період з 24 лютого 2022 року по 22 серпня 2022 року ОСОБА_1 сплачено наступні суми: 26 лютого 2022 року 13 860,00 грн, авансова виплата у розмірі посадового окладу; 31 березня 2022 року 3130,00 грн, авансова виплата за березень 2022 року; 22 квітня 2022 року 3000,00 гривень, авансова виплата за квітень 2022 року; 07 червня 2022 року 900,00 гривень, авансова виплата за червень 2022 року; 22 червня 2022 року 2520,00 гривень, заробітна плата за першу половину червня 2022 року; 07 липня 2022 року 1579,00 гривень, заробітна плата за червень 2022 року; 22 липня 2022 року 2520,00 гривень, заробітна плата за першу половину липня 2022 року; 05 серпня 2022 року - 2209 гривень 40 копійок, заробітна плата за липень 2022 року; 22 серпня 2022 року - 1510 гривень, заробітна плата за першу половину серпня 2022 року (а. с. 11).

Як вбачається з довідки, виданої Акціонерним товариством «Харківобленерго» за № 16-1578 від 27 грудня 2022 року ОСОБА_1 в 2022 році був нарахований заробіток за період з лютого 2022 року по листопад 2022 року у наступному розмірі: лютий 2022 року 12 885 гривень 96 копійок; березень 2022 року 728 гривень 27 копійок; квітень 2022 року 0,00 гривень; травень 2022 року 1285 гривень 40 копійок; червень 2022 року 6465 гривень 33 копійки; липень 2022 року 7459 гривень 68 копійок; серпень 2022 року 1880 гривень 61 копійку; вересень 2022 року 0,00 гривень; жовтень 2022 року 0,00 гривень; листопад 2022 року 0,00 гривень (а. с. 70).

З витягу з табеля обліку робочого часу за період з лютого 2022 року по листопад 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 враховано: з 03 лютого 2022 року по 11 лютого 2022 року - оплачувану тимчасову непрацездатність; з 24 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року, 01 березня 2022 року по 11 березня 2022 року, 14 березня 2022 року по 31 березня 2022 року, 01 квітня 2022 року по 29 квітня 2022 року, 02 травня 2022 року по 25 травня 2022 року, 30 травня 2022 року по 31 травня 2022 року, 01 червня 2022 року по 02 червня 2022 року, 07 червня 2022 року, 09 червня 2022 року, 13 червня 2022 року, 15 червня 2022 року, 16 червня 2022 року, 20 червня 2022 року, 21 червня 2022 року, 23 червня 2022 року, 29 червня 2022 року , 30 червня 2022 року, 01 - 04 липня 2022 року, 07 липня 2022 року, 08 липня 2022 року, 14 липня 2022 року, 15 липня 2022 року, 21 липня 2022 року, 22 липня 2022 року, 26 липня 2022 року, 29 липня 2022 року, 01 серпня 2022 року, 03 серпня 2022 року 05 серпня 2022 року, 09 серпня 2022 року, 11 серпня 2022 року 31 серпня 2022 року, 01 вересня 2022 року 30 вересня 2022 року, 01 жовтня 2022 року 31 жовтня 2022 року, 01 листопада 2022 року 30 листопада 2022 року - неявку з нез`ясованих причин (а. с. 69).

15 серпня 2022 року ОСОБА_1 склала заяву, у якій просила звільнити її з роботи за згодою сторін в зв`язку з порушенням Акціонерним товариством «Харківобленерго» колективного договору 16 серпня 2022 року. На вказаній заяві міститься резолюція «не заперечую» керівника групи ЕКЗО Кегичівського РРЕ Ребрика В.І. (а. с. 15).

Вказану заяву ОСОБА_1 направила засобами поштового зв`язку на адресу Акціонерного товариства «Харківобленерго».

Відповідач отримав вказану заяву 22 серпня 2022 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції Акціонерного товариства «Харківобленерго» № 25/8579.

Також 15 серпня 2022 року ОСОБА_1 склала на ім`я виконуючого обов`язки генерального директора Акціонерного товариства «Харківобленерго» Логвиненка К.О. заяву про здійснення перерахунку нарахувань по заробітній платі та направлення поштою трудової книжки (а. с. 63).

21 вересня 2022 року відповідачем на адресу ОСОБА_1 направлений лист №15-46/3622 щодо результатів розгляду звернень, в якому зазначено, що припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України 16 серпня 2022 року не є можливим, оскільки заява отримана лише 22 серпня 2022 року, тобто за межами вказаної дати припинення трудового договору, а тому підстави для цього відсутні. Також зазначено про проведення виплат заробітної плати та відсутність підстав для проведення перерахунку заробітної плати в зв`язку з тим, що відсутні первинні документи, які б підтверджували факт виконання функціональних обов`язків за укладеним трудовим договором. Підстав для видачі трудової книжки немає, оскільки ОСОБА_1 продовжує перебувати у трудових відносинах (а. с. 22, 59-62).

01 жовтня 2022 року ОСОБА_1 склала вимогу на ім`я голови правління Акціонерного товариства «Харківобленерго», у якій просила звільнити її на підставі заяви від 15 серпня 2022 року та здійснити відповідні виплати, відшкодувати моральну шкоду, надати копії трудового договору, трудової книжки, заяви про звільнення, надати письмову відповідь, повернути трудову книжку, надати довідку про заробітну плату та витяг з колективного договору (а. с. 24).

12 жовтня 2022 року Акціонерним товариством «Харківобленерго» виданий наказ за № 610ос щодо скасування довіреності від 24 грудня 2021 року № 01-46/16767, виданої юрисконсульту Кегичівського району з розподілу електроенергії Акціонерного товариства «Харківобленерго» Харківської області (РРЕ) Каніщевій В.С. (таб. № 71859).

25 жовтня 2022 року на адресу ОСОБА_1 направлений лист №15-46/3977 щодо результатів розгляду вимоги, в якому зазначено, що у Акціонерного товариства «Харківобленерго» відсутні правові підстави для виконання вимоги про виплату їй середньої заробітної плати за період з 24 лютого 2022 року по теперішній час з урахуванням невиплаченої відпустки та інших доплат, премій, в тому числі, сплатити моральні збитки в сумі 10 000,00 грн. Також повідомлено, що у розпорядженні товариства відсутня письмова форма укладеного з нею трудового договору, але наявний наказ про прийняття її на роботу. Витяг з колективного договору «в частині трудових правовідносин, в тому числі, виплат заробітної плати, премій, невикористаної відпустки при звільненні з порушення колективного договору роботодавцем» відсутній та товариство не має можливості надати його копію (а. с. 21).

З листа Акціонерного товариства «Харківобленерго» на адресу ОСОБА_1 від 09 січня 2023 року № 15-46/108 вбачається, що вона відсутня на роботі з нез`ясованих причин з 11 липня 2022 року і наразі не виконує свої посадові обов`язки, у зв`язку з чим премія їй не була нарахована (а. с. 109).

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП можуть бути в письмовій або в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення.

Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Отже, розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясовувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Аналогічні роз`яснення надані Верховним Судом у постановах від 31 серпня 2020 року у справі № 359/5905/18 (провадження № 61-22851св19), від 22 грудня 2020 року у справі № 183/7159/18 (провадження № 61-9167св20), від 22 квітня 2019 року у справі № 759/11508/16-ц (провадження № 61-14807св18), від 27 травня 2020 року у справі № 404/6236/19 (провадження № 61-21869св19), від 28 травня 2021 року у справі № 591/2789/20 (провадження № 61-6857св21), від 19 жовтня 2022 року у справі № 461/4315/18 (провадження № 61-5265св22).

У випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Чинним законодавством не передбачено обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору. Така угода може бути оформлена між сторонами шляхом подання працівником заяви про звільнення за угодою сторін із зазначенням конкретної дати звільнення, та згоди відповідача на його звільнення шляхом видачі відповідного наказу.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 1 статті 96 КЗпП України передбачено, що системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівника.

Згідно з частиною 1 статті 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними угодами).

Згідно зі статтею 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтями 116 та 117 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Дослідивши надані сторонами докази та встановлені на їх підставі обставини справи суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка не довела порушення відповідачем її трудових прав.

Для звільнення за угодою сторін потрібне спільне волевиявлення працівника та роботодавця, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Проте, як встановлено судом, роботодавець Акціонерне товариство «Харківобленерго» згоди на звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін не надавав, відповідного наказу про звільнення не видав, про що направив їй письмову відповідь. Резолюція керівника групи на заяві позивачки про звільнення не є згодою роботодавця, оскільки він не має відповідних повноважень щодо звільнення працівників. Скасування довіреності на представництво ОСОБА_1 інтересів товариства також не свідчить про волевиявлення роботодавця на її звільнення. Повторно із заявою про звільнення за угодою сторін та за узгодженням дати звільнення ОСОБА_1 до відповідача не зверталась.

Враховуючи викладене, оскільки для звільнення за угодою сторін необхідна згода не лише працівника, а й роботодавця, якого суд не може зобов`язувати до відповідного волевиявлення, вимоги позивачки щодо зобов`язання відповідача звільнити її саме за цією підставою задоволенню не підлягають.

Оскільки трудові відносини не припинені, ОСОБА_1 дотепер не звільнено, підстав для здійснення з нею розрахунку при звільненні, виплат відповідних сум та середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не вбачається.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати, адже заробітна плата нараховувалась позивачці за фактично відпрацьовані дні згідно табелів обліку робочого часу. Доказів на спростування даних, вказаних у табелі обліку робочого часу, та поважних причин неявки на роботу ОСОБА_1 не надала. Оскільки заробітна плата є винагородою саме за виконану роботу та нараховувалась лише за відпрацьовані дні, підстав вважати, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачкою, немає.

Оскільки порушень трудових прав ОСОБА_1 не вбачається, то відсутні й підстави для відшкодування їй моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що лист про відмову у звільненні отримано нею через місяць після направлення заяви, підписано не директором товариства, а заступником директора з правового забезпечення; лист не містив причин неможливості задоволення її заяви та умов, за яких заява може бути задоволена, і дати потенційного звільнення судова колегія відхиляє, адже відповідний лист є мотивованим та підтверджує відсутність волевиявлення роботодавця на звільнення позивачки за угодою сторін.

Посилання ОСОБА_1 на те, що у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитись про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем і працівником безпідставні, оскільки відповідної домовленості щодо зазначених питань між сторонами не досягнуто.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що відсутність заборгованості має довести саме роботодавець, не можуть бути взяті до уваги, адже матеріалами справи підтверджується відсутність у відповідача заборгованості перед нею.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відзив відповідача на позов підписано неповноважною особою, спростовуються копією довіреності на представництво інтересів відповідача, що міститься у матеріалах справи (а. с. 66).

На заперечення ОСОБА_1 на ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2022 року щодо відмови у витребуванні доказів, а саме: трудового договору, наказів № 3/1223 від 01 вересня 2003 року, № 125 від 26 січня 2021 року, колективного договору судова колегія виходить з наступного. Копія наказу №125 від 26 січня 2021 року у матеріалах справи є. Письмовий трудовий договір з позивачкою у відповідача відсутній, про що він її повідомляв. В суді апеляційної інстанції витребувано копію наказу № 3/1223 від 01 вересня 2003 року та колективний договір. Із копії наказу № 3/1223 від 01 вересня 2003 року вбачається, що з 01 вересня 2003 року і до теперішнього часу позивачка перебуває у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Харківобленерго». Було оглянуто в судовому засіданні колективний договір. Однак, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції позивачкою не зазначено, які саме обставини підтверджують докази, які вона просила витребувати. Витребувані докази не підтверджують, що трудові права позивачки порушені та потребують захисту.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, та її звільнено від сплати судового збору ухвалою суду, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 01 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 09 травня 2023 року.