Номер провадження: 22-ц/813/5309/23
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю.В.
Доповідач Пузанова Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів: Ігнатенко П.Я.,

Орловської О.В.,

секретар Зєйналова А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 25 січня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

встановив:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 , від імені якого діяв адвокат Гіщинський Ігор Юрійович, звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 вересня 2020року в м.Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки "MAN 19.343", реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на матір позивача- пішохода ОСОБА_4 , яка від отриманих тілесних ушкоджень померла.

Посилаючись на те, що відповідальність ОСОБА_3 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР 460468, однак страховик на його звернення щодо виплати страхового відшкодування листом від 09.06.2022року повідомив про призупинення розгляду справи до дати, коли страховику стане відомо про набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні та вважаючи таке рішення незаконним, позивач просив суд стягнути із Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" 30 000гривень страхового відшкодування як грошової компенсації за спричинену смертю матері моральну шкоду.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 25 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гіщинський Ігор Юрійович, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та суперечать нормам матеріального права, зокрема статтям 1166, 1187 ЦК України в частині їх положень про те, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача, тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Скаржник вважає, що при вирішенні цієї справи судом на враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16 лютого 2022року у справі №242/1930/21, від 05 жовтня 2022року у справі №208/4598/21 тощо щодо застосування статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у подібних правовідносинах.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача- ОСОБА_5 викладені в ній доводи не визнав, зазначив, що встановлення особи (осіб) винної (або встановлення факту відсутності вини) в настанні дорожньо-транспортної пригоди надасть можливість законно та обґрунтовано прийняти рішення щодо виплати (стягнення) саме страхового відшкодування, тобто специфічного, окремо врегульованого Законом виду грошової виплати, яка не може ототожнюватися із відшкодуванням шкоди в результаті ДТП, оскільки шкода відшкодовується безпосередньо особою, яка її завдала згідно із загальними нормами, визначеними ЦК України. Вказав на необхідність застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 1193 ЦК України щодо врахування вини потерпілого у сприянні виникненню чи збільшенню шкоди.

Позивач та його представник в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися. 10 травня 2023року на адресу суду надійшла заява представника позивача- адвоката Гіщинського І.Ю. про розгляд справи у його та позивача відсутність.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача - ОСОБА_6 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" не має правових підстав для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплати або прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування до дати, коли йому стане відомо про набрання рішенням, ухваленим у кримінальній справі, законної сили.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 15.09.2020 року в місті Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «MAN 19.343» реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка від отриманих тілесних ушкоджень померла.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 24.05.1983 року Малиновським райвідділом РАГС м.Одеси (а.с. 44).

Крім позивача ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_7 . Батьки ОСОБА_4 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 померли, а в зареєстрованому шлюбі на день смерті ОСОБА_4 не перебувала (а. с. 41-47).

За фактом настання події, що мала місце 15.09.2020 року, було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002190 та розпочато досудове розслідування.

Відповідно до висновку експертів № СЕ-19/116-21/3037-ІТ, складеного 31.03.2021 року Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром на підставі постанови слідчого у кримінальному провадженні, дорожньо-транспортна пригода полягала у наїзді автомобіля «MAN 19.343» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по проїзній частині вулиці Генерала Петрова зі сторони вулиці Юрія і Івана Липи в напрямку вулиці Космонавтів, зупинився перед горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» Правил дорожнього руху, після чого розпочав рух та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину вулиці Генерала Петрова на нерегульованому пішохідному переході під кутом зправа наліво за ходом руху автомобіля. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 загинула в приміщенні КНП ОМР «МКЛ № 11» (а. с. 18-36).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «MAN» державний номер НОМЕР_1 була застрахована згідно із договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/0460468 в AT «СК «Країна» (а. с. 17).

AT «СК «Країна» отримало повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування від представника позивача - ОСОБА_10 в травні 2022року (а.с. 48 - 50).

24.05.2022 року AT «СК «Країна» направило представнику позивача - ОСОБА_10 лист про надання документів та повідомлення щодо призупинення строку для прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування на підставі абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із зазначенням про те, що станом на сьогодні відомості по ДТП внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань під №0002190 від 15.09.2020 року, рішення у якому не ухвалено. Страховик вказав, що наразі строки прийняття рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування призупинено до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням законної сили.

Для прискорення розгляду справи, після ухвалення судом постанови (вироку) та набрання нею законної сили товариство просило надати копію такої постанови (вироку суду) до АТ «СК «Країна» (а. с. 53-54).

Станом на дату розгляду справи в матеріалах справи відсутнє рішення суду, що набрало законної сили в цій справі.

Наведені обставини визнані обома сторонами та ними не спростовуються.

Отже, між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю в ДТП матері позивача, в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18) та в інших постановах суду касаційної інстанції.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), від 05.10.2022 року у справі №208/4598/21, на які, зокрема посилається скаржник у апеляційній скарзі,

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав відсутності судового рішення у кримінальному провадженні по факту ДТП є такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та зроблені з порушенням норм процесуального права, тому ухвалене судом рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

При цьому колегія суддів виходить з того, що у справі відповідачем не доведено та судом не встановлено, що дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок умислу потерпілої ОСОБА_4 або непереборної сили та з того, що крім позивача, особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах, є син потерпілої - ОСОБА_7 .

Отже, підстави для застосування положень статті 1193 ЦК України, яка регулює питання щодо урахування вини потерпілого при відшкодуванні завданої йому шкоди та на яку посилається відповідач, заперечуючи доводи апеляційної скарги, відсутні.

Оскільки відповідно до положень пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, розмір якої (страхового відшкодування) стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, що у спірних правовідносинах становить 60 000грн (5 000грн- мінімальна заробітна плата станом на вересень 2020 х 12), позивач має право на отримання страхового відшкодування у розмірі 30000грн, які й підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Факт заподіяння позивачеві моральної шкоди в результаті безповоротної втрати рідної людини - матері, отриманих ним у зв`язку з цим душевних страждань, є очевидним та, на думку колегії суддів, не підлягає підтвердженню додатковими доказами.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 25 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», яке розташоване у м. Київ, вул. Електриків, 29/А, , на користь ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн (тридцять тисяч гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: П. Я. Ігнатенко

Н. В. Орловська

Повний текст постанови складено 17 травня 2023 року

Суддя Л.В. Пузанова