Справа № 703/2171/23
2-о/703/116/23
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

18 травня 2023 року м. Сміла

Суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Крива Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, КНП «Смілянська міська поліклініка Смілянської міської ради», про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна,-

встановив:

15 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про визнання його дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення його опікуном.

Ознайомившись зі змістом заяви та доданих до неї документів, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Так, заява про визнання фізичної особи недієздатною подається до суду у порядку, передбаченому главою 2 розділу ІV ЦПК України та повинна відповідати як загальним вимогам, передбаченим у ст. 175, 177 ЦПК України, так і спеціальним, які передбачені ст. 297 ЦПК України.

У пункті третьому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

Недотримання обов`язкових вимог до змісту заяви є перешкодою до відкриття провадження у справі.

Згідно з п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Статтею 39 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ч.3 ст. 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Однак, усупереч наведеному заявником у заяві не зазначено обставин, які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме хронічного стійкого психічного розладу, внаслідок якого остання не здатна усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними.

Так, на підтвердження обставин, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого ОСОБА_2 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, заявник надав копію епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 31182, відповідно до якого ОСОБА_2 у період з 23 квітня 2023 року по 02 травня 2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні КНП «Смілянська міська лікарня» з діагнозом: «Транзиторна глобальна амнезія»; копію виписки з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 від 29 квітня 2010 року, згідно якого останній діагностовано «кіфосколіоз шийно-грудного відділу хребта, системний остеохондроз хребта ІІ ст.»; копію виписку з історії хвороби № 1915 щодо перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні відділової лікарні ст. ім. Т. Шевченка ДП «Одеська залізниця» в період з 09 червня 2006 року по 18 червня 2016 року з діагнозом: «гіпертонічна хвороба ІІ ст., кризовий перебіг. Гіпертонічний криз 09.06.2016р.»; копію епікризу щодо перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Смілянської міської лікарні з 17 березня 2018 року по 23 березня 2018 року з діагнозом: «гіпертонічна хвороба ІІ ст., кризовий перебіг. Гіпертонічний криз 17.03.2018р.»; копію довідки травматологічного пункту Смілянської міської лікарні, щодо отримання ОСОБА_2 побутової травми та медичну амбулаторну картку на ім`я ОСОБА_2 .

Разом з тим зі змісту вказаних медичних документів не вбачається відомостей про наявність у ОСОБА_2 саме хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого остання не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відомості про необхідність лікування ОСОБА_2 у них також не містяться. При цьому одноразова видача таких медичних документів без підтвердження перебування ОСОБА_2 на постійному обліку у лікаря-психіатра, проходження систематичного лікування, тощо не свідчить про наявність в особи хронічного стійкого психічного розладу.

Предметом доказування в даній категорії справ є: наявність хронічного, стійкого психічного розладу; факти, що підтверджують, що фізична особа не може розуміти значення своїх дій та керувати ними; причинний зв`язок між психічним розладом і тим, що фізична особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій керувати ними; інші обставини; висновок судово-психіатричної експертизи; довідки з медичної установи; довідки про постановку на облік у психіатричній установі; виписка з історії хвороби.

Усі доводи і докази щодо предмету доказування мають бути чітко і детально викладені заявником у поданій заяві.

Натомість, в порушення зазначених вимог процесуального закону, заявник в обґрунтування вимог не зазначив та не надав суду докази, що свідчать про наявність у ОСОБА_2 психічних захворювань, які діагностовано лікарями та існують станом на дату звернення до суду з даною заявою, а саме: виписки із історії хвороби психіатричних закладів (амбулаторної картки хворого), довідки про знаходження, перебування на обліку особи у психіатричних лікувальних закладах тощо. Жодних документів на підтвердження того, що ОСОБА_2 , страждає на будь-який психічний розлад до заяви не додано.

При цьому, обмеження особи у здатності самостійно обслуговувати себе та потребування сторонньої допомоги не свідчать самі по собі про наявність у особи саме психічного розладу.

Фізична хвороба може бути підставою для визнання особи інвалідом, надання такій особі постійного догляду, соціальних послуг у відповідності до Закону України «Про соціальні послуги», але не є підставою для визнання фізичної особи недієздатною, єдиною підставою для чого є стійкий психічний розлад особи.

Більше того у поданій заяві заявник заявляє клопотання про проведення судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_2 .

Разом з тим ч. 1 ст. 298 ЦПК України передбачає, що суд призначає судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану фізичної особи за наявності достатніх даних про психічний розлад її здоров`я.

Проте, як зазначено вище, для підтвердження факту наявності психічного розладу здоров`я ОСОБА_2 заявником не долучено достатніх доказів.

Відсутність зазначених даних позбавить суд в подальшому вирішити питання щодо призначення судово-психіатричної експертизи - одної з найважливіших процесуальних дій, яка має бути проведена в ході підготовки до судового розгляду справ про визнання фізичної особи недієздатною.

Призначення такої експертизи тільки на підставі заяви про визнання особи недієздатною без достатньо обґрунтованих припущень про наявність у ОСОБА_2 психічної хвороби станом на день розгляду заяви, буде порушенням прав, гарантованих йому ч. 2 ст. 28 та ч.1 ст. 64 Конституції України.

Слід також зазначити, що згідно зі ст. 41 ЦК України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун.

Частиною 1 статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

За змістом ч. 1 ст.300 ЦПК України суд вирішує питання щодо призначення над недієздатною особою опікуна не інакше, як за поданням органу опіки та піклування. Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи.

Відтак, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства - захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення опіки над недієздатними особами, а саме за поданням відповідного органу.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 слідує, що останній просить визнати ОСОБА_2 недієздатною, встановити над нею опіку та призначити його опікуном. Проте зміст заяви не містить даних, що органом опіки та піклування таке подання виносилось, хоча вимога з даного питання пред`явлена. Також не додано до заяви відповідного подання (рішення) органу опіки та піклування про можливість призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною особою, при тому, що наявність такого подання є обов`язковим для ухвалення судом рішення за результатами розгляду заяви про визнання особи недієздатною.

Так, фізична особа може бути призначена опікуном (піклувальником) лише за її згодою, що повинно бути виражено в письмовій заяві. Особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна (піклувальника), подає до органу заяву про призначення її опікуном (піклувальником). До заяви додається медичний висновок про те, що за станом здоров`я заявник може бути опікуном (піклувальником). Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна (піклувальника), складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна (піклувальника).

Пунктом 3.3 частини 3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді від 26.05.1999 № 34/166/131/88, визначений перелік документів за наявності яких орган опіки та піклування призначає опікуна, а саме: рішення суду про визнання громадянина недієздатним, акт обстеження умов проживання особи, що потребує опіки, опис її майна та майбутнього опікуна, довідки про стан здоров`я особи, яка потребує опіки та її опікуна, довідки про судимість майбутнього опікуна.

Однак, в заяві відсутні відомості щодо наявності такої заяви особи, яка просить призначити її опікуном та посилання на докази, що особа зверталась до відповідного органу опіки і піклування з даного питання. Доказів стосовно того, що ОСОБА_1 може бути опікуном (піклувальником) не надано.

Враховуючи вищевикладене, заявнику також необхідно надати суду висновок органу опіки та піклування про можливість призначення його опікуном над недієздатною особою, або докази звернення з цього питання до органів опіки та піклування.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відтак, оскільки нормами ЦПК України не передбачено залишення без руху заяви, яка подана в порядку окремого провадження, в даному випадку підлягають застосуванню за аналогією положення ЦПК України щодо залишення без руху позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк на усунення недоліків.

За таких підстав, заявнику слід усунути зазначені недоліки та подати до суду заяву з дотриманням всіх вказаних вимог закону. Без підтвердження вказаних обставин, суддя не може вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Зважаючи на характер та обсяг виявлених недоліків заяви, строк на їх усунення доцільно визначити десять днів з дня отримання копії ухвали.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення заяви без руху жодним чином не перешкоджає заявнику у доступі до правосуддя після усунення недоліків заяви.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 4, 133, 174-177, 185, 259-261, 297 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, КНП «Смілянська міська поліклініка Смілянської міської ради», про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна - залишити без руху.

Надати заявнику строк, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині даної ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали заява вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя: Ю.В. Крива