Провадження № 2/760/5190/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 /далі - ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) про стягнення суми авансового платежу,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

05.12.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 28.11.2022, за підписом позивача, в якій ставиться питання про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 161,00 грн з яких: 50 400,00 грн - сума авансового платежу; 192 761,00 грн - пеня.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 13.12.2022.

Ухвалою Солом`янського районного суду від 19.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

В обґрунтування позову, зокрема, вказується, що 25.08.2022 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , було укладено договір підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а замовник зобов`язується виконати проектні роботи: розробити в обсязі, передбаченому завданням на проектування (Додаток № 4 до Договору), розділи Проектно-технічної документації: «Дизайн-проект лікувально-оздоровчого комплексу «Еко-термінал» за адресою Урочище 2, с. Косонь, Закарпатська область. Замовник зобов`язується прийняти технічну документацію в порядку, встановленому договором та оплачувати вартість робіт у відповідності до розділу 2 цього договору.

Зі слів позивача, 26.08.2022 на виконання п. 2.1.2 договору № А-1050 від 25.08.2022, позивачем було перераховано 50 000,00 грн авансу на банківський рахунок відповідача, однак останній, в порушення строків виконання робіт, встановлених договором, роботу не виконав, передбачену роботу не завершив. Акт здачі-приймання виконаних робіт, а також документацію, яка є результатом виконання робіт позивачу не надав.

Як зазначає позивач, роботи за договором так і залишаються невиконаними. Всі вимоги позивача, відповідачем ігноруються, а обставину невиконання робіт у встановлені строки, відповідач обґрунтовує наявністю хвороби.

За таких обставин, позивач вирішив відмовитися від договору підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022 та розірвати його в порядку п. 8.1, 8.2 договору.

Так, позивач вказує, що 11.10.2022 звернувся до відповідача з письмовим повідомленням про розірвання договору та вимогою про повернення авансу в триденний строк з дати отримання повідомлення, однак дане повідомлення відповідач проігнорував, роботи за договором підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022 так і не виконав, а аванс в сумі 50 400,00 грн не повернув.

У зв`язку з такими обставинами позивач просить суд захистити порушені права та майнові інтереси, ухваливши рішення про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 161,00 грн з яких: 50 400,00 грн - сума авансового платежу; 192 761,00 грн - пеня (передбачена п. 6.3 договору у сумі 6 218,00 грн та передбачена ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у сумі 186 543,00 грн).

Щодо правової позиції відповідача

На момент винесення рішення у справі відзив на позовну заяву не надійшов.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому суд враховує, що відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань

Суд наголошує, що судові документи у даній справі направлялись на офіційну (юридичну) адресу ФОП ОСОБА_2 яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, однак відповідний конверт повернуто до суду без вручення.

У постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/9836/18 зазначено наступне: «в Рішенні Європейського суду з прав людини "В`ячеслав Корчагін проти Росії" було зазначено наступне: «конвенція має на меті гарантувати практичні та ефективні права, а не ті, які є теоретичними або ілюзорними (див., серед багатьох інших органів, Cudak v. Lithuania [GC], no. 15869/02, § 58, ECHR 2010) . Право на публічні слухання було б безпідставним, якщо сторона у справі не була проінформована про слухання таким чином, щоб мати можливість бути присутнім на ній, якщо він або вона вирішить скористатися своїм правом з`явитися (на таке слухання), як це встановлено у внутрішньому законодавстві (див. Yakovlev v. Russia, no.72701/01, § 21, 15 March 2005).

Пункт 1 статті 6 не може бути витлумачений як присвоєння сторонам права одержувати особливу форму вручення судових документів, наприклад, зареєстрованою поштою (див. Kolegovy v. Russia, no. 15226/05, § 40, 1 March 2012; Perihan and Mezopotamya Basэn Yayэn A.Ю. v. Turkey, no. 21377/03, § 39, 21 January 2014; and Avotiтр v. Latvia [GC], no. 17502/07, § 119, ECHR 2016). Проте, Суд вважає, що в інтересах здійснення правосуддя сторона повинна бути поінформована про судове засідання таким чином, щоб не тільки знати дату, час і місце слухання, а й мати достатній час підготувати свою справу і бути присутнім на судовому засіданні (див. Kolegovy, cited above, § 40, and the cases cited therein, and Aћdajiж v. Slovenia, no.71872/12, § 48, 8 October 2015).

Що стосується застосовних положень російського законодавства, Суд зазначає, що у таких справах вони передбачали усне слухання (див. Пункт 34 вище), а суд першої інстанції визнав, що воно є доречним і у справі заявника (див. пункт 14 вище). Крім того, згідно з російським законодавством повідомлення повинні бути направлені до "місця проживання", яке в даному випадку відповідає зареєстрованій адресі проживання заявника (див., у зв`язку з цим, пункти 34 і 42 вище; див. також Sergey Smirnov v. Russia, no. 14085/04, §§ 29-30, 22 December 2009). Незважаючи на те, що матеріали справи, що надходять до Суду, не містять конкретних доказів, таких як поштові відмітки, що стосуються відправлення рішення суду від 12 серпня 2014 року, сам заявник визнав у національному провадженні, що ці рішення суду були направлені на його адресу і потім були повернуті суду як не доставлені (див. пункт 31 вище). Тому немає сумніву, що з метою повідомлення заявника була використана правильна адреса.

Далі, Суд зауважує, що відповідно до пункту 1 статті 123 особа вважається належним чином повідомленою, коли суд "мав інформацію про отримання адресатом" копії рішення про реєстрацію позовної заяви або заяви про порушення справи у справі, або інший доказ отримання адресатом інформації про порушене судочинство.

Стаття 123 § 4 передбачала кілька варіантів, коли особи "вважаються повідомленими". Зокрема, адресат вважався належним чином повідомленим, якщо (i) незважаючи на поштове повідомлення, одержувач не з`явився, щоб отримати копію судового акта, надісланого господарським судом у встановленому порядку, про який поштова організація повідомляє господарський суд; або (ii) копія судового акта не була подана, оскільки адресат не знаходився за зазначеною адресою, про що поштова організація повідомляє господарський суд із зазначенням джерела такої інформації.

Суд нагадує, що його завдання не полягає в тому, щоб розглядати in abstracto внутрішні правила сповіщення, а радше розглянути, з належним урахуванням усіх обставин справи, чи були дотримані гарантії статті 6 Конвенції. Стаття 6 Конвенції не передбачає жодного конкретного методу для надіслання повідомлень про слухання чи судові рішення (див. пункт 65 вище).

Заявник стверджував на національному рівні та перед цим Судом, що він не отримав жодних повідомлень щодо судового розгляду та апеляційного провадження, а також, що суди мали б бути більш ретельними щодо надіслання повідомлень про розгляд його до справи, наприклад, шляхом надіслання кореспонденції на його фактичну адресу проживання, за допомогою телефонного зв`язку або іншим методом, який дав би їм впевненість, що відповідач був поінформований про дату (дати) слухання.

Зі свого боку, Суд зазначає, що в межах конкретної судової стадії провадження проти заявника сторонами не заперечувалося, що повідомлення про винесення рішення і власне рішення від 12 серпня 2014 року, було надіслано на зареєстровану адресу заявника відповідно до вимог російського законодавства. Більше того, зазначається, що це повідомлення було повернуто до суду як не доставлене. Сторони, здається, не погоджуються з власне причиною такого невиконання (недоставлення). Заявник зазначив, що його було повернуто з приміткою, в якій говорилося, що адресат не знаходився за цією адресі (див. Пункт 31 вище), що може означати, що адресат не був там, щоб отримати це повідомлення або що заявник не був обізнаний, що на цю адресу може прийти повідомлення суду, тому що, наприклад, там не було поштової скриньки або чогось схожого. Уряд, натомість, зазначив, що повідомлення було повернуто, оскільки його не було отримано в поштовому відділенні протягом періоду зберігання (див. Пункт 13 вище). За відсутності переконливих доказів Суд не може зайняти певну позицію з цього питання.

Незважаючи на це, такої невизначеності не існує щодо того, що після рішення господарського суду від 10 жовтня 2014 року перейти від скороченої процедури до звичайної процедури, слухання було призначене на 11 листопада 2014 року. Повідомлення було надіслано на адресу зареєстрованого місця проживання заявника, а потім повернуто назад до суду з приміткою, в якій зазначається "за закінченням терміну зберігання" як причини повернення (див. пункт 15 вище).

Що стосується поведінки національних органів влади в даній справі, Суд спочатку зазначає, що вони діяли відповідно до російського законодавства, надсилаючи повідомлення на зареєстровану адресу проживання. Суд також зазначає, що господарський суд подбав про те, щоб надіслати повідомлення на місце, де знаходився бізнес (кіоски для продажу продуктів харчування) (див. пункт 16 вище). Також безперечно, що інформація, яка стосується призначених(запланованих) слухань, була своєчасною та адекватно доступною через інтернет-сторінку (веб-сайт) суду. На думку Суду, вони, таким чином, демонстрували достатню старанність, щоб дозволити заявнику, який повинен був знати про правила, що застосовуються до надіслання судових повідомлень, що стосуються підприємців, визначитися з провадженням проти нього, а саме стосовно процедури оскарження у справі.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що судом першої інстанції було дотримано всіх необхідних вимог щодо повідомлення, зокрема, відповідача про здійснення розгляду даної справи.

До того ж, місцевим судом своєчасно та згідно із зазначеними вище вимогами ГПК України було направлено копію рішення суду від 10.10.2018 на адресу відповідача.

При цьому, колегія суду апеляційного господарського суду вірно зазначила, що апелянт не виконав повністю ухвалу суду про усунення недоліків апеляційної скарги, оскільки не надав суду апеляційної інстанції доказів існування об`єктивно непереборних підстав, які унеможливлювали апелянта отримувати поштову кореспонденцію за його місцем проживання: АДРЕСА_5 , тобто фактично апеляційний суд вірно взяв до уваги факт ненадання скаржником доказів, що всі чотири вищевказаних невручення сталися саме не з вини скаржника.

Отже, Північний апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені апелянтом норми Господарського процесуального кодексу України в обґрунтування заявленого в апеляційній скарзі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не підтверджують причини неотримання поштової кореспонденції за місцем його проживання. Посилання апелянта на те, що він не був присутнім у судовому засіданні, оскільки не був повідомлений по час та дати судових засідань по даній справі не відповідають обставинам справи, оскільки апелянт повідомлявся судом першої інстанції про час та місце розгляду справи, однак систематично не отримував поштову кореспонденцію».

Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Отже, на думку суду, фізична особа - підприємець зобов`язана забезпечити отримання кореспонденції за адресою, яка визначена нею як офіційна (юридична), а направлення на таку адресу судової кореспонденції, за відсутності заяви особи про наявність іншої адреси для кореспонденції, є належним повідомленням.

Разом з тим, вживаючи всіх залежних від суду заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, суд додатково повідомляв відповідача про порушення провадження у даній справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, унікальний покажчик ресурсу: https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1401726/.

Таким чином, відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином. Строк, встановлений для надання відзиву на позовну заяву сплив (навіть з урахуванням строку поштового обігу).

На день винесення рішення будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надійшло, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію відповідача щодо предмета спору.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

25.08.2022 між фізичною особою ОСОБА_1 (Замовник) та ФОП архітектором ОСОБА_2 (Виконавець) укладено договір підряду на виконання проектних робіт № А-1050 (а.с. 7-9), положеннями п. 1.1 якого передбачено, що Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується виконати проектні роботи: розробити в обсязі, передбаченому завданням на проектування (Додаток № 4 до Договору), розділи проектної документації (далі - «Технічну документацію»): «Дизайн-проект Лікувально-оздоровчого комплексу «Еко-Термінал» за адресою урочище, 2, с. Косонь, Закарпатська область.

У п.п. 2.1.1-2.1.3 такого договору сторони погодили, що вартість проектних робіт згідно протоколу погодження договірної ціни (Додаток № 1) становить 132 300 (сто тридцять дві тисячі триста) гривень. Замовник не пізніше п`яти банківських днів з моменту підписання Сторонами Договору перераховує на розрахунковий рахунок Виконавця аванс у розмірі 50 400 (п`ятдесят тисяч чотириста) гривень, визначеному в протоколі про аванс (Додаток № 2). Остаточний розрахунок проводиться Замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати остаточного завершення виконання робіт, та їх прийняття Замовником, шляхом підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт.

Розділ 6 договору сторони присвітили питанням відповідальності сторін та вирішенню спорів.

Так, зокрема, за змістом п. 6.3 договору у разі порушення Виконавцем термінів розробки Технічної документації (термінів окремих етапів), передбачених розділом 4 Договору і Календарного плану (Додаток № 5), Замовник має право вимагати, а Виконавець зобов`язаний виплатити пені в розмірі 0,1% від вартістю невиконаного в термін етапу технічної документації по Договору за кожен робочий день прострочення виконання зобов`язання.

При цьому, відповідно до п. 6.5 відшкодування збитків у разі невиконання зобов`язання і сплата неустойки за його невиконання не звільняють Сторону, яка не виконала зобов`язання, від виконання зобов`язання в натурі.

Згідно з п. 6.7 договору претензії та спори між Замовником та Виконавцем за Договором вирішуються шляхом прямих конфіденційних переговорів Сторін за винятком випадків одностороннього розірвання Договору. Будь-яка із Сторін має право звернутися до суду після направлення іншій Стороні письмової претензії і закінчення терміну відповіді на неї, що становить 20 (двадцять) календарних днів з дати отримання іншою Стороною претензії.

Пунктом 8.1.1 договору сторони передбачили, що цей договір може бути розірваний за взаємною згодою Сторін, або за ініціативою однієї із Сторін за ініціативою Замовника:

-в разі неодноразового порушення строків виконання етапів проектування не з вини Замовника більш ніж на 30 (тридцять) робочих днів;

-низької якості робіт Виконавця, в тому числі невідповідності якості робіт Виконавця вимогам пунктів 1.2 та 1.3 Договору, підтвердженого незалежним експертним висновком;

-у разі відмови Виконавця виправити допущені ним недоліки в Технічної документації або в разі їх не виправлення в термін узгоджений Сторонами;

-в інших випадках передбачених законом.

У п. 8.2 сторони погодили, що сторона, що вирішила розірвати договір згідно з положеннями цього розділу, надсилає письмове повідомлення іншій стороні за два тижні до передбачуваного терміну розірвання Договору.

Додатком № 1 до Договору підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022 встановлено, що Сторонами досягнуто угоду про величину договірної ціни на роботу: розробку Проектної документації: «Дизайн-проект Лікувально-оздоровчого комплексу «Еко-Термінал» за адресою урочище, 2, с. Косонь, Закарпатська область в сумі 132 300,00 грн (а.с. 10).

Додатком № 2 до Договору підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022 встановлено, що Сторонами досягнуто угоду про величину авансового платежу на роботу: розробку Проектної документації: «Дизайн-проект Лікувально-оздоровчого комплексу «Еко-Термінал» за адресою урочище, 2, с. Косонь, Закарпатська область у розмірі 50 400,00 грн (а.с. 11).

Додатком № 5 до Договору підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022 (а.с. 14) передбачено наступний календарний план виконання проектних робіт:

-найменування робіт: робочі рішення кріплення пластикових панелей до існуючої конструкції купола; термін виконання: 10 робочих днів з дня отримання авансу; аванс 50 400,00 грн;

-найменування робіт: кольорові рішення куполу, 3d модель, візуалізація, варіанти кольорових рішень виїзд на об`єкт 2 особи на 3 дні, авторський нагляд; термін виконання: 10 робочих днів з дня отримання авансу; розрахунок за виконаний етап 25 200,00 грн;

-найменування робіт: проектні роботи дизайну інтер`єрів комплексу; термін виконання: 20 робочих днів з дня отримання авансу; остаточний розрахунок: 56 700,00 грн.

Зі змісту платіжного доручення АТ «КБ «Приватбанк» від 26.08.2022 (а.с. 15) вбачається, що ОСОБА_1 здійснив грошовий переказ на суму 50 400,00 грн на користь одержувача - ОСОБА_2 ; призначення платежу: «за проектні роботи згідно договору підряду № А-1050 від 25.08.2022 без ПДВ».

11.10.2022 ОСОБА_1 на адресу відповідача було направлено повідомлення про розірвання договору та вимогу про повернення авансу, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком про сплату послуг поштового зв`язку АТ «Укрпошта» (а.с. 16-18).

За змістом такого повідомлення, зокрема, вказується, що:

- Станом на дату його складання, не зважаючи на своєчасне отримання авансу та сплив строку на виконання робіт, Виконавець свої зобов`язання за Договором № А-1050 від 25.08.2022 року, не виконав, передбачену роботу не завершив, акт здачі-приймання виконаних робіт, документацію, яка є результатом робіт, Накладну з додатком 4 (чотири) примірника розробленої Проектної документації на паперовому носії та 1 (один) примірник в електронному вигляді (у форматі PDF, для читання і тиражування) Замовнику не надав;

- У зв`язку з неодноразовим порушенням Виконавцем, строків виконання робіт (етапів робіт), на підставі пункту 8.1.1. Договору № А-1050 від 25.08.2022, ч. 2 ст. 849 ЦК України, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», Замовник, відмовляється від договору та ініціює розірвання договору в односторонньому порядку, шляхом направлення на адресу Виконавця цього письмового повідомлення про розірвання з 01.11.2022 Договору підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022;

- На підставі наведеного та керуючись укладеним між сторонами Договором підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022 та діючим законодавством України, повідомлено про розірвання з 01.11.2022 Договору підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022 та викладено вимогу у триденний строк від дати отримання цього повідомлення повернути на банківський рахунок ОСОБА_3 попередньо перерахованого Виконавцю авансу в розмірі 50 400,00 грн.

Також до позовної заяви долучено Додаток № 3 до Договору підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022 щодо переліку вихідної документації (а.с. 12), Додаток № 4 до Договору підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022 щодо завдання на проектування по об`єкту «Дизайн-проект Лікувально-оздоровчого комплексу «Еко-Термінал» за адресою урочище, 2, с. Косонь, Закарпатська область (а.с. 13).

У позові позивач наводить наступні розрахунки пені за порушення відповідачем строків виконання зобов`язань:

Розрахунок пені, у відповідності до пункту 6.3. Договору № А-1050 від 25.08.2022:

«Загальна вартість робіт за Договором № А-1050 від 25.08.2022 - 132 300 грн (п.2.1.1.).

Строк закінчення виконання робіт - 14.09.2022 р. (п. 4.1., Додаток №5).

Дата початку дії строку прострочки - 15.09.2022 р.

Дата закінчення дії строку прострочки 31.10.2002 р. (з урахуванням розірвання договору з 01.11.2022 року).

Кількість днів прострочки - 47 днів (з 15.09.22 по 31.10.22 обидві дати включно).

Розрахунок розміру пені: 132300 грн. * 0,1% * 47 днів = 6 218,00 грн.

Таким чином, за 47 днів (з 15.09.22 по 31.10.22 обидві дати включно) прострочки виконання робіт за Договором № А-1050 від 25.08.2022 Позивач нараховує Відповідачу, у відповідності до пункту 6.3. Договору № А-1050 від 25.08.2022, пеню в загальному розмірі 6 218,00 грн».

Розрахунок пені, у відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»:

«Загальна вартість робіт за Договором № А-1050 від 25.08.2022 - 132 300 грн. (п.2.1.1.).

Строк закінчення виконання робіт - 14.09.2022 р. (п. 4.1., Додаток № 5).

Дата початку дії строку прострочки - 15.09.2022 р.

Дата закінчення дії строку прострочки 31.10.2002 р. (з урахуванням розірвання договору з 01.11.2022 року).

Кількість днів прострочки - 47 днів (з 15.09.22 по 31.10.22 обидві дати включно).

Розрахунок розміру пені: 132300 грн. * 3% * 47 днів =186 543,00 грн.

Таким чином, за 47 днів (з 15.09.22 по 31.10.22 обидві дати включно) прострочки виконання робіт за Договором № А-1050 від 25.08.2022 Позивач нараховує Відповідачу, у відповідності до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12.05.1991 р., пеню в загальному розмірі 186 543,00 грн».

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Предметом спору є об`єкт спірних взаємовідносин щодо яких виник спір між позивачем та відповідачем, певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо якої позивач просить прийняти судове рішення.

В даному випадку предметом спору є визначена позивачем вимога про стягнення авансового платежу за договором підряду у зв`язку з односторонньою відмовою від цього договору, а також стягнення пені встановленої таким договором та ЗУ «Про захист прав споживачів» у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання за цим договором.

Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такими обставинами є певні юридичні факти, які тягнуть за собою певні юридичні наслідки. Отже, підставу позову складають дві складові: юридична та фактична. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову дозволяє визначити межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

В даному випадку підставами позову є неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а правовою складовою підстав позову є посилання позивача на положення ст.ст. 509, 526, 570, 626, 651, 653, 693, 837, 846, 849, 852, 857, 1212 ЦК України.

Щодо вимог про стягнення авансового платежу

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст. 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 615 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведених норм розірвання договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (див. постанову Верховного Суду від 16.03.2021 у cправі № 910/10233/20).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Глава 61 ЦК України у параграфах 2 - 4 регулює окремі різновиди договорів підряду. Тому загальні норми параграфа 1 глави 61 ЦК України можуть застосовуватись до окремих видів договорів підряду, передбачених цим Кодексом.

Юридичний аналіз зазначених правових положень дозволяє зробити висновок про те, що договір підряду є одним з цивільно-правових договорів, який має власне правове регулювання умов його укладення та визначає особливості захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.

Підстави для реалізації замовником права на односторонню відмову від договору підряду визначено положеннями частин другої - четвертої статті 849, частини другої статті 852, частини третьої статті 858 ЦК України.

Суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20).

Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Положеннями п. 1.1 договору підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022 передбачено, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати проектні роботи: розробити в обсязі, передбаченому завданням на проектування (Додаток № 4 до Договору), розділи проектної документації (далі - «Технічну документацію»): «Дизайн-проект Лікувально-оздоровчого комплексу «Еко-Термінал» за адресою урочище, 2, с. Косонь, Закарпатська область.

Відповідно до п. 2.1.2 договору підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022 замовник, не пізніше п`яти банківських днів з моменту підписання Сторонами договору перераховує на розрахунковий рахунок виконавця аванс в розмірі 50 400,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що 26.08.2022 ОСОБА_1 здійснив грошовий переказ на суму 50 400,00 грн на рахунок ОСОБА_2 ; призначення платежу: за проектні роботи згідно договору підряду № А-1050 від 25.08.2022 без ПДВ, а відтак позивач свій обов`язок виконав.

Частиною 1 ст. 846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

В Додатку № 5 до Договору підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022 Сторони, зокрема, передбачили:

-найменування робіт: робочі рішення кріплення пластикових панелей до існуючої конструкції купола; термін виконання: 10 робочих днів з дня отримання авансу; аванс 50 400,00 грн;

-найменування робіт: кольорові рішення куполу,3д-модель, візуалізація, варіанти кольорових рішень виїзд на об`єкт 2 особи на 3 дні, авторський нагляд; термін виконання: 10 робочих днів з дня отримання авансу; розрахунок за виконаний етап 25 200,00 грн;

-найменування робіт: проектні роботи дизайну інтер`єрів комплексу; термін виконання: 20 робочих днів з дня отримання авансу; остаточний розрахунок: 56 700,00 грн.

В матеріалах справи відсутні будь-які доводи та докази з яких би вбачалось, що відповідач виконав у встановлений договором строк замовлені роботи або приступив до їх виконання.

З укладеного сторонами договору вбачається, що остаточні роботи мали бути виконані не пізніше 20 робочих днів з дня отримання авансу, однак докази такого виконання на дату ухвалення рішення у справі відсутні.

Матеріалами справи підтверджено, що 11.10.2022 ОСОБА_1 на адресу відповідача було направлено повідомлення про розірвання договору та вимогу про повернення авансу, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком про сплату послуг поштового зв`язку АТ «Укрпошта».

Доказів надання відповіді про неможливість виконання робіт, пояснень неможливості виконати замовлені роботи у строк або повернення авансового платежу з боку відповідача, матеріали справи не містять.

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Права замовника під час виконання роботи підрядником передбачені ст. 849 ЦК України, відповідно до якої:

- замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника (частина перша статті);

- якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (частина друга статті);

- якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (частина третя статті);

- замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (частина четверта статті).

Правовий аналіз частин другої - четвертої статті 849 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що вони встановлюють три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки такої відмови.

Отже, в залежності від підстави розірвання договору підряду настають різні правові наслідки захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.

Відтак, позивач як замовник скористався власним правом, передбаченим ч. 2 ст. 849 ЦК України щодо розірвання договору підряду від 25.08.2022 в односторонньому порядку тому звернувся до суду з позовною вимогою про повернення попередньої оплати (авансу) як безпідставно набутого майна з підстав, передбачених положеннями ст. 1212 ЦК України.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду в від 12.01.2021 у справі № 404/330/19.

За умови відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача та доказів на спростування наведеного позивачем, вбачаються доведеними обставини щодо:

- розірвання договору підряду від 25.08.2022 в односторонньому порядку позивачем з підстав порушення відповідачем строків виконання робіт;

- неповернення суми авансового платежу у сумі 50 400,00 грн, сплаченого позивачем відповідачу за вказаним договором.

Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі ст. 1212 ЦК України Велика Палата Верховного Суду зазначала у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

З огляду на викладене, суд вважає, що відмова замовника від договору підряду відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України є підставою для задоволення вимоги про повернення авансу (виконаного однією стороною у припиненому зобов`язанні) відповідно до ст. 1212 вказаного Кодексу.

Відповідних правових висновків щодо застосування положень ст. 849 ЦК України та можливість стягнення з підрядника на користь замовника коштів внесеної передоплати після припинення дії договору підряду дійшов Верховний Суд у постановах від 11.11.2018 у справі № 910/13332/17, від 14.06.2018 у справі № 912/2709/17, від 15.02.2019 у справі № 910/21154/17, від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16, від 16.03.2021 у cправі № 910/10233/20.

У зв`язку з викладеним, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 50 400,00 грн суми авансового платежу.

Щодо вимог про стягнення пені

За змістом ст.ст. 610, 611 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, передбачених договором або законом, зокрема, сплату неустойки.

Законодавцем у ч. 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Положеннями п. 6.3 договору підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022 передбачено, що у разі порушення виконавцем термінів розробки Технічної документації (термінів окремих етапів), передбачених розділом 4 Договору і календарного плану (Додаток № 5), замовник має право вимагати, а виконавець зобов`язаний виплатити пеню в розмірі 0,1% від вартості невиконаного в термін етапу технічної документації по Договору за кожен робочий день прострочення виконання зобов`язання.

В Додатку № 5 до Договору підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022 Сторони передбачили, зокрема:

-найменування робіт: робочі рішення кріплення пластикових панелей до існуючої конструкції купола; термін виконання: 10 робочих днів з дня отримання авансу; аванс 50 400,00 грн;

-найменування робіт: кольорові рішення куполу,3д-модель, візуалізація, варіанти кольорових рішень виїзд на об`єкт 2 особи на 3 дні, авторський нагляд; термін виконання: 10 робочих днів з дня отримання авансу; розрахунок за виконаний етап 25 200,00 грн;

-найменування робіт: проектні роботи дизайну інтер`єрів комплексу; термін виконання: 20 робочих днів з дня отримання авансу; остаточний розрахунок: 56 700,00 грн.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач вживав заходів щодо належного виконання зобов`язання

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 757/37126/18 (провадження № 61-406св21) загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують).

Як вказано у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 296/7213/15 (провадження № 61-10125св21), суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Враховуючи наведене, суд зробив перевірку розрахунків наданих позивачем.

Розрахунок пені за договором по найменування робіт: робочі рішення кріплення пластикових панелей до існуючої конструкції купола; термін виконання: 10 робочих днів з дня отримання авансу; аванс 50 400,00 грн.

Сума: 50 400,00 грн;

період: з 10.09.2022 (26.08.2022 - дата отримання авансу + 10 р.д.) по 31.10.2022 (дата по яку діяв договір з огляду на його одностороннє розірвання з 01.11.2022);

кількість днів прострочення: 52;

сума пені = 50400.00*0.10/100*52 = 2 620,80 грн.

Інші вимоги в частині стягнення пені за договором за невиконані вчасно етапи робіт, передбачені Додатком № 5 до Договору підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022 суд вважає необгрунтованими у зв`язку з тим, що інші етапи виконання робіт (окрім першого етапу) не були фактично оплачені позивачем.

Щодо вимог про стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» суд звертає увагу, що неустойка у виді пені є відповідальністю, яка застосовується до боржника у разі порушення ним зобов`язання.

Положеннями п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Оскільки сторони чітко визначили в п. 6.3 договору підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022 суму неустойки у виді 0,1% від вартості невиконаного в термін етапу технічної документації по договору за кожен робочий день прострочення виконання зобов`язання, то суд не вбачає підстав застосувати також і пеню, яка виникає з акту цивільного законодавства.

Оскільки суд вже вирішив питання про стягнення пені в сумі 2 620,80 грн на підставі п. 6.3 договору підряду на виконання проектних робіт № А-1050 від 25.08.2022, то стягнення пені також на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» призведе до подвійного стягнення пені за одне й те саме порушення, що суперечить ст. 61 Конституції України, якою передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 756/2781/16-ц (провадження № 61-32299св18).

У зв`язку з наведеним, вбачаються правові підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на часткове задоволення позову в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути 22% судового збору, що підлягав сплаті за подачу позову у даній справі (992,40 грн) та заяви про забезпечення позову (496,20 грн) а саме: 327,49 грн.

За змістом ч. 4 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями про стягнення судового збору стягувачем є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до п. 11 розділу XIX «Звернення судових рішень до примусового виконання» Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 оригінал виконавчого документа про стягнення судового збору надсилається судом до ДСА України або відповідного територіального управління ДСА України, як представника стягувача відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України "Про виконавче провадження", для його подальшого пред`явлення до виконання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми авансового платежу, - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 53 020,80 грн (п`ятдесят три тисячі двадцять гривень вісімдесят копійок) з яких: 50 400,00 грн - сума авансового платежу; 2 620,80 грн - пеня.

В задоволенні інших вимог позову - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса АДРЕСА_2 ) на користь держави 327,49 (триста двадцять сім гривень сорок дев`ять копійок) судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України) .

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Оригінал виконавчого документа про стягнення судового збору надіслати до Державної судової адміністрації України (; адреса: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5), як представника стягувача.

Суддя Л. Л. Зуєвич