ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 630/303/22 Головуючий суддя І інстанції Зінченко О. В.
Провадження № 22-ц/818/242/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 03 жовтня 2022 року, по цивільній справі №630/303/22 за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Юшко Тетяна Григорівна до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Юшко Т.Г. 17.08.2022 через систему «Електронний суд» звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить:

- ОСОБА_3 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права користування приміщенням 2- го поверху торговельно офісного центру загальною площею 296,2 кв.м літ. «А-2», двоповерховий, загальна площа 1- го поверху 150, 70 кв.м, загальна площа 2- го поверху 145, 50 кв.м, прибудова літ . «А1-1», ганок літ «а», пандус «а1», сходи «а2», який розташований на земельній ділянці: :26:032:0262 площею 0, 28 га, також права користування та розпорядження речами (майном), яке в ньому знаходилося, шляхом звільнення даного приміщення 2-го поверху та повернення майна ОСОБА_4 , яке знаходилося у ньому та перебувало у розпорядженні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (піцерія) до 05.08.2022 року, а саме: навіс при вході на другий поверх двухшторний прозрачний, наружна реклама (буквенна « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), папка для меню «Кайман» 13 шт. (шкіряна крокодил), реклама меню, кліше з логотипом замовника, холодильник для морозива, вітрина для кондитерських виробів, холодильник, печі для приготування піци, електрична фритюрниця, фритюрниця подвійна, акустична система «Bosh» та сан буфер 3 шт., кавомашина, соковижималка, меблі для кафе: стіл круглий 4 шт, стілець круглий 17 шт. різнокольоровий, дивани 17 шт., стіл квадратний 7 шт., тумбочки 4 шт., з нержавіючої сталі вироби для кухні: витяжка, полиці, стіл, двигун, камери відоестостереження 4 шт. та система до них, кондиціонери 2 шт., батареї для опалення 8 шт., штори для вікон 2 комплекти, полиці для взуття 2 шт., барна стойка, ноутбук, телефон редмі, роутер для інтернету, чайник електричний, машина для виготовлення коктейлю, апарат «Шоколадний фонтан», полиці для напоїв, апарат для виготовлення попокрну 2 шт., бойлер для води 160л., мікрохвильова піч, посуд для кухні, гастроємність без ручки та кришка до нього, тістоміс, витяжка, «Піцца печь», піддон для випічки піци, доски для піци 35 шт., термосумка для піци зелена, ваги 3 шт., блендер стаціонарний, посуд для гостей: бокали, стакани, тарілки та інший посуд, дитячий ігровий майданчик, гірки жовта та зелена 2 шт., татамі жовто 0 салатовий, татамі жовто помаранчевий, гойдалка «Пальма -6» зелено жовта, іграшки висячі 3 шт., шарики та іншого майна, що знаходилося на 2 поверсі в торговельно офісному центрі.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 22.08.2022 вказаний позов залишено без руху в зв`язку з його невідповідністю вимогам щодо його змісту, які викладені у ст. 177 ЦПК України, а саме: в позові не визначено та не вказано його ціну, а також судовий збір сплачено у розмірі меншому, а ніж має бути сплачено за майнову вимогу, у ньому заявлену, відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 03 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном повернуто позивачу.

Повернуто позивачу ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1587,84 грн., квитанція № 43975 від 16.08.2022.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 адвокат Юшко Т.Г. просить зазначену ухвалу суду скасувати та справу направити для продовження розгляду.

Скарга мотивовано тим, що на виконання вимог ухвали від 22.08.2022 року представником позивача було надано заяву, та зазначено, що позов є немайновим, тому ціна позову не зазначена.

Вказує, що предмет позову є виключно немайновим та є негаторним, тому вимагати сплати максимального розміру судового збору суперечить вимогам та завданню і основним засадам цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК України.

Зазначає, що спір виник не з приводу визнання права власності або витребування майна, а з приводу усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном та є позовом немайнового характеру.

Аналітична довідка не уповноважує суд змінювати предмет спору та покликатися на неї як на доказ, оскільки відповідно до ч.2 ст.89 ПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Зазначає, що оскільки поданий позов є негаторним та предметом позову є усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не стосувалися визнання права власності, та не пов`язанні з порушенням права володіння, тому ціна позову не може визначатися як у позові майнового характеру відповідно до ст.176 ЦПК України. До позовних вимог немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Суд помилково застосував замість ст. 391 ст. 387 ЦК України, яка у даному випадку не підлягає застосуванню.

Крім того, апелянт заперечила проти використання судом аналітичної довідки про вартість нерухомого майна, з приводу якого виник спір, з метою встановлення судового збору, оскільки це є виходом поза межі вимог позивачки.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 2 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу про повернення заяви заявникові, оскарження якої передбачено п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду відповідає.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що спірне нерухоме майно на момент звернення до суду не перебувало у володінні позивача, а тому фактично предметом позову є витребування майна з чужого незаконного, на думку позивача, володіння, тобто предметом позову є віндикаційний, а не негаторний позов, як помилково вказано стороною позивача. Тому цей позов є майновим, а сторона позивача не виконала вимоги ухвали Люботинського міського суду Харківської області від 22.08.2022 про залишення позову без руху, фактично заява про усунення недоліків зводиться до незгоди представника позивача із підставами залишення позову без руху.

При цьому, суд не погодився із твердженням представника позивача у заяві про усунення недоліків про те, що позиція суду стосовно сплати судового збору є надмірним формалізмом та перешкоджанням у доступі до правосуддя, оскільки обов`язок щодо сплати судового збору, а також відповідні ставки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України та Законом України «Про судовий збір». У разі наявності обґрунтованих труднощів у сплаті судового збору у встановленому законом розмірі, позивач не позбавлений права подати заяву про розстрочення, відстрочення або звільнення від його сплати, однак у даному випадку такої заяви не було подано.

Cуд також покликався на правові висновки, які були висловлені у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 910/2431/19 про те, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна як рухомих речей, так і нерухомості, визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру, а також на правові висновки, які були висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц про те, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які ґрунтуються на нормах права та відповідають наявним у матеріалах позову документам.

Пунктами 4 і 5 частини 3 статті 175 ЦПК України визначені такі вимоги до змісту позовної заяви:

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

Крім того, згідно частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до частин першої та другої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Юшко Тетяна Григорівна, за допомогою системи електронного суду звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядження нерухомим (нежитловим приміщенням) та відповідним рухомим майном, яке у ньому знаходиться, шляхом звільнення даного приміщення та повернення майна позивачу (а.с. 2-6).

При цьому до позову була додано квитанцію про сплату судового збору виходячи зі ставки за подання двох позовних вимог немайнового характеру на загальну суму 1587,84 грн. (а.с. 1).

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 22.08.2022 вказаний позов залишено без руху в зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 177 ЦПК України, а саме в позові не визначено та не вказано його ціну, а також не доплачений судовий збір на суму 8336,16 грн.

При цьому суд вказав, що позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні частиною нерухомого майна, а тому відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, розмір судового збору становить один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Суд обґрунтував свої розрахунки аналітичною довідкою про найбільш вірогідну ціну продажу спірного нерухомого майна у розмірі 5 600 000,00 грн.

Оскільки один відсоток від цієї суми складає 56000,00 грн., що в свою чергу перевищує 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання вказаної позовної заяви сторона позивача має сплатити судовий збір, що дорівнює 5 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження розміру ставки судового збору в сумі 9924,00 грн., тобто позивач має доплатити судовий збір в розмірі 8336,16 грн. (9924 - 1587,84 = 8336,16).

На виконання вимог згаданої ухвали представником позивача ОСОБА_5 адвокатом Юшко Т.Г. 30.08.2022 було подано заяву в якій вона не погодилась з висновками суду щодо необхідності доплати судового збору. Представниця позивача зазначила, що предметом позову є усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, яке належить позивачу відповідно до презумпції про спільну сумісну власність подружжя. Отже, поданий до суду позов є негаторним, тобто немайновим, а тому позивачем було правильно сплачено судовий збір з розрахунку за дві немайнові вимоги із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, оскільки процесуальні документі подані в електронній формі.

Згідно наведених у позові підстав позивач вважає своїм спірне нерухоме майно нежитлове приміщення другого поверху торгівельно-офісного центру, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , де було розташоване кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а також рухоме майно, яке там знаходилось. При цьому предметом позову є звільнення вказаного приміщення 2-го поверху та повернення позивачу майно, яке знаходилось у спірному нежитловому приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( ОСОБА_6 ) до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: навіс, наружна реклама, папка для меню «Кайман» 13 шт (шкіряний крокодил), реклама меню, кліше з логотипом замовника, холодильник для мороженого, вітрина для кондитерських виробів, холодильник, печі для приготування піци, електрична фритюрниця тощо, які зазначені у позові. Наразі відповідачка перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні його майном, оскільки змінила замки, відключила відеокамери та з 05 серпня 2022 року розпочала свою діяльність у спірному приміщенні 2-го поверху торгівельно-офісного центру, де було розташоване кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (піцерія) та внесла у свої офіційні документи, як підприємець КВЕД 56.10. Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування» та розпочала роботу дитячого кафе та розпоряджається незаконно вказаним майном, внаслідок чого відповідачка намагається позбавити позивача можливості вести там свою підприємницьку діяльність і користуватися належними позивачу на підставі презумпції права власності на свій розсуд та позбавить його реальної можливості вільно користуватися, володіти, розпоряджатися часткою майна, яке буде належать йому на праві власності за рішенням суду у справі про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позивач також вказав, що у зв`язку з порушенням його права власності на вищевказане майно він звернувся до суду з позовом про поділ спільного сумісна майна подружжя та визнання за ним права власності за кожним по частки спірного нежитлового приміщення, який розглядається в іншій справі № 630/267/22 (а.с. 6),

Виходячи з наведеного у позові обґрунтування та посилання на відповідні докази - належність позивачу на праві власності спірного нерухомого та рухомого майна вирішується судом в межах іншої справи за його позовом про поділ спільного майна подружжя № 630/267/22, позивач не є титульним власником спірного майна та фактично ним не володіє.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 ЄКПЛ - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до прямого порушення закону. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства колегія суддів вважає неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 ЄКПЛ.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц).

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому з урахуванням наведених норм ст.ст. 2, 5, 44 ЦПК України суд з метою забезпечення ефективного розгляду справи на стадії відкриття провадження у справі має визначати дійсний зміст спірних правовідносин у контексті обов`язку позивача сплачувати судовий збір у передбаченому ст. 176 ЦПК України належному розмірі та запобігати випадками маніпулювання змістом позовних вимог з цією метою, а також дотримуватися положень ст. 175 ЦПК України щодо відповідності предмету заявленого позову зазначеним у ньому підставам.

З урахуванням вказаних норм цивільного матеріального та процесуального права, згаданих правових висновків касаційного суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у даному випадку діяв в межах легітимної мети визначення належного розміру судового збору, який також має значення законного критерію дійсності спору, який має розглянути суд, що у світлі виконання судом основного завдання цивільного судочинства та обов`язку відповідно до ст. 6 ЄКПЛ забезпечити право кожного на доступ до суду, яке наражається на ризики надмірного завантаження судової системи заявами від недобросовісних позивачів.

Така процесуальна діяльність суду відповідає згаданим нормам цивільного процесуального права, спрямованим на забезпечення права кожного на справедливий суд, що є складовою частиною принципу верховенства права, передбаченого ст. 10 ЦПК України.

Уточнення судом дійсного змісту спірних правовідносин з метою ефективного захисту дійсно порушеного права чи інтересу, є пропорційним легітимній меті та є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення права кожного учасника справи на справедливий суд.

В іншому випадку відбувається заміна об`єктивної істини формальною, що не забезпечує виконання вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості остаточного рішення по справі, та не відповідає іншим принципам цивільного судочинства, змагальності та рівного доступу до суду, ст. 12 ЦПК України, дотримання яких можливе лише в умовах об`єктивної реальності.

З цих мотивів колегія суддів відхиляє вищевказані доводи скарги, які знаходяться поза межами виконання основного завдання цивільного судочинства, яке зазначене у нормі ст. 2 ЦПК України, яким суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися, та яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на визначені у ст. 367 ЦПК межі апеляційного розгляду скарги суд апеляційної інстанції не досліджує питання щодо наявності у даному випадку ознак господарського спору.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив оскаржене судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги не доведені та висновків суду не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 03 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 09 травня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В. Бурлака.

О.Ю. Тичкова.