Провадження №22-ц/812/374/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 квітня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Стрілець К.О.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №489/1106/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення, яке постановив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Рум`янцевої Надії Олексіївни у приміщенні цього суду 13 лютого 2023 року, повний текст якого складений 13 лютого 2023 року, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,

у с т а н о в и в :

У лютому 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернулося із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця.

Позов мотивовано тим, що 05 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 , яка є матір`ю відповідачів, було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник був ознайомлений із умовами кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 померла.

На момент її смерті заборгованість за вказаним кредитним договором становила 14 271 грн. 59 коп.

Банк зазначав, що спадкоємцями ОСОБА_4 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 14 271 грн. 59 коп., а також судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Банк не надав суду доказів, які підтверджують частку відповідачів у спадщині та її вартість, що унеможливлює стягнення з відповідачів заявлених позивачем грошових коштів.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на незаконність вказаного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження судом обставин справи та неналежну оцінку доказів, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачі є належними спадкоємцями позичальниці ОСОБА_4 , доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинні спадкоємці.

ОСОБА_4 належала частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 91,7 кв.м, житлова площа 49,5 кв.м. (житловий будинок, позначений на плані за літ. А з каменю, до нього примикають: літня кухня за літ.Б; сарай за літ.Р; вбиральня за літ.С; споруди №3,І,ІІ,ІІ; огорожі за №4-10).

Відповідачі правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи .не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку.

Зважаючи на вимоги статей 128, 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, враховуючи, зокрема, що матеріали справи є достатніми для проведення судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону не в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, 05 червня 2008 року ОСОБА_5 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, внаслідок чого між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений договір про надання банківських послуг, за умовами якого остання отримала кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, який згодом було збільшено до 13200 грн. ( а.с.29).

Згідно з наданою позивачем випискою за особовим рахунком ОСОБА_4 остання користувалася кредитними коштами, але не виконувала зобов`язання з їх повернення в повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що встановлено ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2019 року про відмову у відкритті провадження за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості у справі № 489/7718/18 (а.с.45).

На день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за розрахунком позивача заборгованість за кредитом (основним боргом) ОСОБА_4 перед Банком становить 14 271 грн. 59 коп.

05 березня 2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило до Другої миколаївської державної нотаріальної контори претензію кредитора, в якій просило повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті позичальника, та про осіб, які вже прийняли спадщину (а.с.47).

Державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори 16 березня 2021 року за вих. № 271/02-14 надано відповідь Банку на претензію, відповідно до якої спадкоємцям ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде роз`яснено зобов`язання задовольнити вимоги кредитора (а.с.48).

13 липня 2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило відповідачам претензію про добровільне погашення кредитної заборгованості ОСОБА_4 відповідно до вимог статті 1282 ЦК України (а.с.49-51).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 298/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , до Другої миколаївської державної нотаріальної контори звернувся позивач з претензією кредитора, також із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулися відповідачі сини спадкодавиці (а.с.76-85).

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути борг за кредитним договором з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як спадкоємців позичальника ОСОБА_4 і в якості правового обґрунтування своїх позовних вимог посилався на положення статей 12881, 1219, 1268, 1281, 1282 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_4 , підписавши 05 червня 2008 року заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, уклала з позивачем договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтвердила своїм підписом на заяві, в межах умов якого отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

На виконання цього договору Банк надав ОСОБА_4 грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки, яка є іменним (з ідентифікатором власника) грошовим оплатно-розрахунковим банківським документом, який використовується для надання споживчого кредиту.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На день смерті позичальника ОСОБА_4 утворилась заборгованість з повернення кредитних коштів, яка не погашена.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що Банк не надав суду доказів, які підтверджують частку відповідачів у спадщині та її вартість, що унеможливлює стягнення з відповідачів заявлених позивачем грошових коштів.

Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 та 1282 ЦК України.

Норми вказаних статей визначають, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частини друга та третя статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги (частина 4 вказаної статті у тій же редакції).

Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 57-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 69.5), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15-ц викладена наступна правова позиція: «Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Відповідно до статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань».

До позовної заяви у цій справі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» додало копію ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з тих підстав, що ОСОБА_4 померла до звернення позивача із позовом.

Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Вимога до спадкоємців боржника може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

Апеляційний суд виходить з того, що кредитор АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дізнався про смерть позичальника ОСОБА_4 з ухвали суду від 21 лютого 2019 року у справі №489/7718/18 (оскільки інші відомості про такі обставини у справі відсутні), яка згідно відкритих джерел Єдиного державного реєстру судових рішень була надіслана судом до реєстру 21 лютого 2021 року, оприлюднена - 25 лютого 2021 року.

За такого з урахуванням обов`язку учасників справи в розумні строки цікавитись долею відомого їм судового провадження, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», принаймні з березня 2019 року як позивач могло знати про обставини смерті позичальника у справі №489/7718/18.

Між тим, Банк направив лише 05 березня 2021 року претензію кредитора щодо заборгованості спадкодавиці ОСОБА_4 до Другої миколаївської державної нотаріальної контори, тобто після спливу визначеного частиною 2 статті 1281 ЦКУ України шестимісячного строку.

Таким чином, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке знало про відкриття спадщини, пред`явило вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, встановлених частинами 2 та 3 статті 1281 ЦК України, тобто після спливу 6 місяців з дня, коли Банк дізнався про відкриття спадщини та не в межах одного року з дня настання строку вимоги, тому в силу приписів статті 1281 ЦК України, втратив право вимоги до спадкоємців, оскільки звернувся до суду з позовом з порушенням строків, встановлених вимогами статей 1281,1282 ЦК України, які ним не дотримані.

За такого позов є безпідставним і не підлягає задоволенню саме з таких підстав.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відмову у позові, але при цьому помилково, внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи, неправильного застосування норм матеріального права, що регулюють спадкові відносини, виходив з недоведеності позивачем обставин щодо частки відповідачів у спадщині та її вартості, рішення суду в силу положень пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Апеляційний суд, вирішуючи справу таким чином, враховує положення частини 4 статті 367 ЦПК України та, встановивши неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, вважає за необхідне не обмежуватись доводами апеляційної скарги.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 1, 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки оскаржуване судове рішення змінене апеляційним судом лише в мотивувальній частині, що не призвело до задоволення позовних вимог, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 367-369, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 лютого 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повний текст постанови складений 11 квітня 2023 року