Постанова

Іменем України

22 травня 2023 року

місто Київ

справа № 522/10182/19

провадження № 61-12615св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Дачно-будівельний кооператив «Нова Аркадія»,

відповідачі: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року, постановлене суддею Домусчі Л. В., та постанову Одеського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року, ухвалену колегією суддів у складі Сегеди С. М., Комлевої О. С., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Дачно-будівельний кооператив «Нова Аркадія» (далі - ДБК «Нова Аркадія») у червні 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р. В., у якому з урахуванням уточнень просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг»

(далі - КП «Агенція реєстраційних послуг») Мельник Тетяни Іванівни від 25 березня 2019 року, індексний номер 46116857, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), а саме права приватної власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 41, 90 кв. м, житловою площею 14, 00 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , а також скасувати запис про право власності № 308444419;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 червня 2019 року, серія та номер: 1062, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В.;

- визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 червня 2019 року, індексний номер 47308155, а саме права приватної власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , а також скасувати запис про право власності № 31957178.

Свої вимоги ДБК «Нова Аркадія» обґрунтовував тим, що йому на праві приватної спільної часткової власності належить частка у

розмірі 14/100 частин об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з технічним паспортом, виготовленим Товариством з обмеженою відповідальністю «Пром-Строй ЛТД» (далі - ТОВ «Пром-Строй ЛТД»), станом на 10 квітня 2019 року будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ДБК «Нова Аркадія» та складається з житлового будинку літ. Р, навісу літ. Р3, душу літ. Р4, вбиральні літ. Р5, гаражу літ. Р6, альтанки літ. Р7, огорожі № 1. Загальна площа приміщень будинку складає 103, 5 кв. м, житлова (основна) площа 34, 50 кв. м, допоміжна (підсобна) площа 69, 00 кв. м.

20 березня 2019 року державний реєстратор КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т. І. на підставі рішення від 25 березня 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46116857, внесла запис про право приватної власності на житловий будинок, загальною площею 41, 90 кв. м, житловою площею 14, 00 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності зазначено технічний паспорт, серія та номер б/н, виданий 20 березня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Конструкт-Проект Груп» (далі - ТОВ «Конструкт-Проект Груп»).

ДБК «Нова Аркадія» зазначив, що співставлення схеми розташування будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , та схеми розташування будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджує, що за ОСОБА_2 на праві приватної власності зареєстровані будівлі та споруди, що належать кооперативу.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 28 лютого 2019 року (за спливом більш ніж 24 років) ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини. Цього ж дня приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р. В. видала довідку № 6/02-14 про прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 , у якій зазначила, що ця довідка видана з метою проведення реєстрації права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ДБК «Нова Аркадія» наполягав на тому, що цей об`єкт нерухомості з моменту його побудови належав позивачу. В 1961 році ОСОБА_2 було виділено одну кімнату в спірному будинку як службове приміщення як для особи, яка працює у кооперативі на посаді двірника.

З огляду на те, що ОСОБА_2 не набував право власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відтак спірне будинковолодіння не могло бути успадковане ОСОБА_1 .

Стислий виклад заперечень інших учасників справи

ОСОБА_1 та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р. В. заперечували проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним, необґрунтованим та не доведеним належними та допустимими доказами.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 20 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року, Приморський районний суд м. Одеси частково задовольнив позов ДБК «Нова Аркадія».

Суд визнав незаконним та скасував рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т. І. від 25 березня 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 46116857, а саме реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 41, 90 кв. м, житловою площею 14, 00 кв. м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 30844419, з одночасним припиненням речового права (права власності).

Визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 червня 2019 року, серія та номер 1062, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В., щодо отримання спадщини ОСОБА_1 .

Визнав незаконним та скасував рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р. В. від 11 червня 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47308155, а саме реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 41, 90 кв. м, житловою площею 14, 00 кв. м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 31957178, з одночасним припиненням речового права (права власності).

В іншій частині вимог позову відмовив.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, врахував, що ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що вона проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_2 на день його смерті та фактично вступила у володіння або управління спадковим майном, тому виснував, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Також суд звернув увагу на те, що доказів законності набуття права власності та зміни адреси будинку з АДРЕСА_2 для реєстрації права власності в матеріалах справи немає. Будь-яких документів на підтвердження права власності чи права користування ОСОБА_2 на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , матеріали спадкової справи та матеріали реєстраційних справ не містять. З огляду на те, що право власності на житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , як і за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 за життя не було набуто, тому це майно не могло бути успадковане ОСОБА_1

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 12 грудня 2022 року із використанням засобів поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

ОСОБА_1 , наполягаючи на тому, що оскаржувані судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначила, що:

- суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 467/1637/16-ц (провадження № 61-18288св18), щодо порядку застосування статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

- суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18 (адміністративні провадження № К/9901/16194/19; К/9901/16864/19), відповідно до якого відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові;

- суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), згідно з яким порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково;

- суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), щодо вибору ефективного (правомірного) способу захисту порушеного права;

- суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19), щодо переліку доказів на підтвердження факту прийняття спадщини;

- суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц (провадження № 61-21211св18), відповідно до якого законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав відмінні правові наслідки;

- суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), щодо застосування статті 1301 ЦК України;

- суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17 (провадження № 61-15499св18), згідно з яким порушення у зв`язку з виданням свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надійшли.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою від 06 березня 2023 року Верховний Суд поновив ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року та постанови Одеського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року, відкрив касаційне провадження у справі.

За змістом правила частини першої статті 401 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що на момент звернення до суду з позовом ДБК «Нова Аркадія» належала на праві спільної часткової власності частка у розмірі 14/100 частин на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Згідно з технічним паспортом, виготовленим ТОВ «Пром-Строй ЛТД» станом на 10 квітня 2019 року, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ДБК «Нова Аркадія», складається з житлового будинку літ. Р, навісу літ. Р3, душу літ. Р4, вбиральні літ. Р5, гаражу літ. Р6, альтанки літ. Р7, огорожі № 1. Загальна площа приміщень будинку складає 103, 50 кв. м, житлова (основна) площа 34, 50 кв. м, допоміжна (підсобна) площа 69, 00 кв. м.

Під час розгляду справи на підставі висновку ТОВ «Пром-Строй ЛТД» від 12 серпня 2019 року № 123481 щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено державну реєстрацію права приватної власності ДБК «Нова Аркадія» на житловий будинок, загальною площею 103, 50 кв. м, житловою площею 34, 50 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20 березня 2019 року державний реєстратор КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т. І. на підставі рішення від 25 березня 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46116857, внесла запис про право приватної власності на житловий будинок, загальною площею 41, 90 кв. м, житловою площею 14, 00 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності зазначено технічний паспорт, серія та номер б/н, виданий 20 березня 2019 року ТОВ «Конструкт-Проект Груп».

Суди також встановили, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 02 березня 1995 року зроблений актовий запис № 2192; це підтверджується свідоцтвом про смерть від 10 липня 2018 року, серія НОМЕР_1 .

28 лютого 2019 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р. В. завела спадкову справу № 4/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у зв`язку з поданням ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини від 28 лютого 2019 року. Подана заява обґрунтовувалася тим, що заявниця проживала разом зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 .

Цього ж дня приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р. В. видала ОСОБА_1 довідку № 6/02-14, за змістом якої ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 . Ця довідка видана задля здійснення реєстрації права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

11 червня 2019 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р. В. видала ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і складається в цілому з житлового будинку, позначеного на схематичному плані літ. А, загальною площею 41, 9 кв. м, житловою площею 14, 0 кв. м, а також з надвірних господарчих будівель і споруд, а саме: сараїв літ. Б, Д, навісу літ. В , огорожі № 1-3, вбиральні літ. Г.

Право, застосоване судом

Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний позивачем спосіб.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Щодо законності реєстрації права власності на спірне будинковолодіння за ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з позовом, ДБК «Нова Аркадія» посилався на те, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нерухоме майно, що належить кооперативу.

Тож основним питанням, яке мали з`ясувати суди, було те, хто є правомірним власником будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, ДБК «Нова Аркадія» 06 січня 1961 року видав ОСОБА_2 посвідчення № 256 про право на зайняття службової житлової площі, на підставі якого виділено службове житло, площею 16, 00 кв. м, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , для ОСОБА_2 як особі, яка працює на посаді двірника ДБК «Нова Аркадія».

Рішенням від 01 липня 2011 року у справі № 2-3801/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2012 року, Приморський районний суд м. Одеси визнав право користування службовим приміщенням ДБК «Нова Аркадія», розташованим за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, 9, за родичами померлого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд зобов`язав ДБК «Нова Аркадія» укласти з ОСОБА_3 (на склад сім`ї - чотири особи) договір найму зазначеного службового приміщення, загальною площею 87, 10 кв. м. Також цим рішенням суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання за ними права власності на службове приміщення за безпідставністю.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що службове приміщення, площею 16, 00 кв. м, складалося з двох кімнат, кухні та підсобних приміщень. В подальшому ОСОБА_2 зі згоди та відома кооперативу зайняв інші приміщення в цій же квартирі, які звільнилися, тобто всю квартиру, в якій до смерті в 1995 році проживав разом зі своєю сім`єю. ОСОБА_2 повністю переобладнав квартиру, з відома ДБК «Нова Аркадія» здав в експлуатацію кухню та санвузол, газифікував квартиру, обладнав систему опалення та встановив в квартирі телефон.

Отже, судовим рішенням у справі № 2-3801/11 встановлено належність службового приміщення, наданого в користування ОСОБА_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , саме ДБК «Нова Аркадія», а також визнано право членів сім`ї ОСОБА_2 користуватися цим приміщенням після його смерті.

Належність будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності позивачу встановлено також рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2019 року у справі № 522/18540/18-ц, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 26 травня 2021 року

(провадження № 61-84св21), яким позов ДБК «Нова Аркадія» задоволено, визнано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , такими, які втратили право користування службовим приміщенням на АДРЕСА_1 .

Втім, 20 березня 2019 року державний реєстратор КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т. І. внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право приватної власності на житловий будинок, загальною площею 41, 90 кв. м, житловою площею 14, 00 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 .

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття права власності на нерухоме майно. Тобто повинно бути доведено факт набуття (виникнення) права власності особою.

У справі, що переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано констатували, що ОСОБА_1 не надала до суду доказів законності набуття ОСОБА_2 права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також доказів присвоєння органами місцевого самоврядування будинку нової поштової адреси, тобто зміни адреси

будинку з АДРЕСА_1 на № 9А для реєстрації права власності на це нерухоме майно за ОСОБА_2 .

В матеріалах спадкової справи та матеріалах реєстраційних справ немає документів, які б підтверджували належність права власності ОСОБА_2 на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Суди першої та апеляційної інстанцій при візуальному співставленні схеми розташування будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , та схеми розташування будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , з`ясували, що за ОСОБА_2 на праві приватної власності зареєстровані будівлі та споруди, що належать ДБК «Нова Аркадія».

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що ОСОБА_2 за життя не набув право власності на будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , (так само, як і за адресою: АДРЕСА_1 ).

З огляду на те, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_2 не був власником спірного нерухомого майна, суд першої інстанції обґрунтовано визнав незаконним та скасував рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна 101, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 .

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) та у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 467/1637/16-ц

(провадження № 61-18288св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18 (адміністративні провадження № К/9901/16194/19; К/9901/16864/19), а також, як переконана заявниця, суди залишили поза увагою те, що право ДБК «Нова Аркадія» не порушене та не підлягає захисту в судовому порядку, оскільки спірне будинковолодіння не належить позивачу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Водночас позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 467/1637/16-ц Верховний Суд зробив висновок про те, що для застосування того чи іншого способу захисту, потрібно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18 (адміністративні провадження № К/9901/16194/19; К/9901/16864/19) зауважено, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Враховуючи те, що у справі, яка переглядається, суди встановили, що власником спірного нерухомого майна є ДБК «Нова Аркадія», тому позивач має право на захист свого порушеного права власності в судовому порядку, що узгоджується з наведеними заявницею у касаційній скарзі правовими висновками Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги про те, що будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , не належить ДБК «Нова Аркадія», спростовуються установленими судами обставинами справи та зводяться до вимоги здійснити переоцінку доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, який є судом оцінки дотримання вимогу права, а не з`ясування питань щодо факту.

Щодо законності спадкування спірного будинковолодіння ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

До складу спадщини може входити нерухоме майно спадкодавця, право власності на яке не зареєстроване в установленому порядку, проте набуття такого права відбулось з дотриманням закону.

Якщо за життя спадкодавець не набув право власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває право власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які потрібні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

З огляду на те, що спадкодавцю ОСОБА_2 на праві власності не належало спірне нерухоме майно, тому ОСОБА_1 не мала права на спадкування будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Врахувавши те, що спірне будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , не належало батьку ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , тому не входило до складу спадщини, суд першої інстанції, з яким підставно погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для визнання недійсним оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 червня 2019 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 , а також для визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна 101, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у

справі№ 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) та від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17 (провадження № 61-15499св18), з таких підстав.

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі№ 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) Верховний Суд зробив висновки про те, що у статті 1301 ЦК України як підстава визнання свідоцтва недійсним безпосередньо зазначено виключно неналежність права спадкування особі, на ім`я якої видане таке оспорюване свідоцтво. Це відбувається, зокрема, тоді у тому разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; немає юридичних фактів, які б давали їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17 (провадження № 61-15499св18) виснував, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Висновки судів у справі, що переглядається, не суперечать наведеним висновкам Верховного Суду, оскільки встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видано ОСОБА_1 на майно, яке не належало спадкодавцю ОСОБА_2 , а належало ЖБК «Нова Аркадія», тому є підстави, передбачені статтею 1301 ЦК України, для визнання цього свідоцтва недійсним.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що позивач не пред`являв позов про усунення перешкод у користуванні спірним майном, а також правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц

(провадження № 14-364цс19), від 16 червня 2020 року

у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), відповідно до яких застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним і правомірним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та викликаними цими діями наслідкам.

Верховний Суд, врахувавши, що будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , після незаконної реєстрації права власності на нього за ОСОБА_2 та спадкування (яке є підставою універсального правонаступництва) цього майна ОСОБА_1 , не було в подальшому відчужене, тому визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 та відповідачкою, а також визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину є ефективними та правомірними способами захисту порушених прав ДБК «Нова Аркадія».

Доводи касаційної скарги про те, що суди не дослідили докази та обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не підтвердилися. Інші доводи касаційної скарги зводяться до непогодження з ухваленими судами першої та апеляційної інстанцій судовими рішеннями, а також до вимоги здійснити переоцінку досліджених судами доказів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) сформульовано правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції не встановлено апеляційним судом, а оцінка доказів здійснена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, тоді суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Верховний Суд є судом права, а не факту. Встановлення фактичних обставин справи та надання оцінки доказам належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій як судів факту, тоді як до повноважень суду касаційної інстанції належить перевірка правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права.

Щодо обставин прийняття спадщини ОСОБА_1 .

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц (провадження № 61-21211св18), від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19).

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зроблено висновки про те, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, потрібно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або зі сплати податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна має розглядатися як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилася. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі щодо обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

У постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц (провадження № 61-21211св18) за позовом про визнання права власності у порядку спадкуванняВерховний Суд виснував, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав відмінні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Також Верховний Суд зазначив, що, відмовляючи у задоволенні позову, суди не встановили, зокрема, коло спадкоємців, які прийняли спадщину.

У справі, що переглядається, суди, оцінивши подані учасниками справи докази, виснували, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не надала доказів того, що вона проживала разом зі спадкодавцем на день його смерті та фактично вступила у володіння або управління спадковим майном, як це вимагалося статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР для визнання спадкоємця таким, який прийняв спадщину.

Доводи касаційної скарги щодо наведених висновків судів першої та апеляційної інстанцій спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судами, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції, визначених у статті 400 ЦПК України.

Додатково Верховний Суд дійшов переконання, що наведені обставини не мають правового значення для вирішення цього спору, оскільки встановлено, що спадкодавець не був власником будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а тому це нерухоме майно не ввійшло до складу спадщини та апріорі не могло бути успадковано ОСОБА_1 . Тож, навіть якби відповідачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , спірне майно не увійшло б до цієї спадщини.

Отже, висновки судів щодо недоведеності факту прийняття спадщини є неважливими та необов`язковими для вирішення спору, проте вони не впливають на правовий результат вирішення спору щодо суті пред`явленого позову, оскільки встановлено факт належності спірного нерухомого майна саме ЖБК «Нова Аркадія», а не спадкодавцю ОСОБА_2 . За приписами частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд встановив, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають. Інші доводи заявниці спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судами, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції та не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваних судових рішень. Повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03).

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, з урахуванням того, що суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, викладеним у зазначених у касаційній скарзі постановах.

Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Підстави для нового розподілу судових витрат не встановлені.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак