Справа № 203/525/23
Провадження № 2/0203/637/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

20.09.2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

за участі:

представника позивача Пантюхова В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

27.01.2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська через систему «Електронний суд» звернувся представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пантюхов Валерій Сергійович з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому позивач, з урахуванням редакції позовної заяви від 31.03.2023 року, просить суд:

- визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 2015 року вона є власником нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, в якій постійно мешкає та зареєстрована з 2005 року. Позивач зазначила, що вона здійснює повне утримання квартири та оплату комунальних послуг. Також за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_2 . Проте у 2021 році відповідач звільнив квартиру та більше там не проживає, особистих речей відповідача у квартирі немає, витрати по утриманню квартири він не несе, хоча залишається зареєстрованим у ній. За весь період проживання у квартирі відповідач не надавав кошти на утримання квартири, принижував позивача та чинив насильство в сім`ї. Після того, як він покинув місце проживання, не знімався з реєстрації за вказаною адресою. У зв`язку з цим, позивач безпідставно переплачує комунальні платежі, не може здавати квартиру у найм, не може реалізувати своє право на продаж квартири. Крім того, у зв`язку з різними незаконними діями відповідача на адресу позивача систематично надходить різна кореспонденція, приходять невідомі особи в пошуку відповідача, звертаються кредитори відповідача.

З огляду на викладене, позивач звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідач у встановлений судом строк не подав відзив на позов або заяви про визнання позову.

Під час судового засідання представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснив суду таким чином, як про це вказано вище. Також представник позивача пояснив, що відповідач є сином позивача та не проживає за спірною адресою реєстрації вже понад рік, про що є докази в матеріалах справи.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 07.03.2023 року було залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

31.03.2023 року представник позивача усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі та надав суду позовну заяву у новій редакції.

Ухвалою суду від 06.04.2023 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 14.07.2923 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Відповідач повторно не з`явився у судові засідання, призначені на 01.08.2023 року та 20.09.2023 року, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву на надав. Представник позивача у судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи в порядку заочного розгляду.

Суд, заслухавши думку представника позивача, на підставі положень ст. ст. 128, 223, 280-283 ЦПК України розглянув справу за відсутності відповідача за наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення представника позивача по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, оголосив судові дебати та заслухав заключне слово представника позивача.

20.09.2023 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також зареєстрована та фактично проживає в ній з 08.08.2005 року. Це підтверджується копіями: витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.07.2015 року, серії ЕЕХ №534779; довідки голови ОК «ЖБК №17» від 13.09.2022 року за вих. №3; довідки про реєстрацію місця проживання особи від 02.02.2021 року за вих. №02.3-25/1/705; свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.07.2015 року, спадкова справа №201/2013, зареєстровано в реєстрі за №1-612, серії НАО №615117; свідоцтва про шлюб від 23.12.2020 року, серії НОМЕР_1 (повторно): прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_4 , дружини ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивача, з 18.08.2005 року зареєстрований та мешкав разом з позивачем та її чоловіком ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з листів Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послу та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 24.02.2023 року за вх. №6/5-2019 та від 22.03.2023 року за вх. №6/5-2588, довідки голови ОК «ЖБК №17» від 13.09.2022 року за вих. №3, довідки №7697 Департаменту адміністративних послу та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16.11.2022 року.

За відомостями з довідки голови ОК «ЖБК №17» від 13.09.2022 року за вих. №3, за опитуванням сусідів будинку ОСОБА_2 не мешкав за вказаною адресою та не з`являвся з серпня 2021 року; його місце перебування та контакти невідомі; до голови ОК «ЖБК №17» з 2017 року ОСОБА_2 з будь-яких питань не звертався, утримання квартири здійснює ОСОБА_1 зі своїм чоловіком ОСОБА_5 .

На підтвердження тверджень щодо поведінки відповідача та наявності кредитних заборгованостей позивач надала суду копії: постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.12.2021 року, ВП №67791636, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, боржник ОСОБА_2 , лист ГУНП в Дніпропетровській області від 21.01.2022 року за вх. №12/8-586 «Про розгляд адвокатського запиту», за змістом якого, зокрема, 18.06.2017 року, 14.07.2020 року,12.12.2020 року до ГУНП в Дніпропетровській області надходили повідомлення про конфлікти із сусідкою, співмешканцем, сином ОСОБА_2 , який перебуває під наркотичною речовиною.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону .

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статей 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-IV (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до пунктів 3, 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 (чинні станом на момент виникнення спірних правовідносин), реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що позивач є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач залишається зареєстрованим у ній. Хоча відповідно до довідки 13.09.2022 року за вих. №3 ОК «ЖБК №17», він понад рік з серпня 2021 року фактично не мешкає за вказаною адресою місця реєстрації.

Суд, вирішуючи спір по суті враховує те, що відповідач не надав суду доказів того, що він продовжує проживати у спірному житловому приміщенні та веде спільне з позивачем та її родиною господарство. Проте реєстрація відповідача у квартирі створює перешкоди власнику у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

Аналогічний висновок зробив й Верховний Суд України у постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11 про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідача права користування спірним житловим приміщенням.

Також суд бере до уваги те, що відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії», заява №58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява №19009/04, пункт 50).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п. 47).

У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява №30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві».

Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач довела належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх позовних вимог та наявність достатніх правових підстав для позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 858,88 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса місця реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складений 04.10.2023 року.

Суддя Ф.М. Ханієва