Справа № 128/119/22
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Літневської А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позовні вимоги тим, що 24.02.2012 уклала шлюб з відповідачем по справі, в якому народилися троє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На розгляді Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа №128/3255/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, рішення по даній справі ще не прийнято.

Відповідно до довідки Якушинецької сільської ради від 16.12.2021 № 5233/08-04 відповідач не проживає разом з позивачкою з серпня 2021 року. після припинення шлюбних стосунків у серпні 2021 року виїхав з буд. АДРЕСА_1 в невідомому напрямку.

За час спільного проживання в шлюбі сторони 25.01.2017 придбали автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований за відповідачем та 27.08.2016 придбали причеп «КРЕОН 1 Б-1800», 2015 року випуску.

З відповіді територіального сервісного центру №0541 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області на адвокатський запит позивачу стало відомо, що автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2008 року випуску та причеп «КРЕОН 1 Б-1800», 2015 року випуску, які є спільним майном подружжя, було відчужено в листопаді 2021 року відповідачем на користь іншої особи (своєму батькові). При цьому дане відчуження відбулося без відома і без письмової згоди ОСОБА_1 .

Дії відповідача з відчуження майна без згоди дружини, а також вчинення цих дій одразу після подачі позову про розірвання шлюбу, свідчать про наявність у діях відповідача умислу на ухилення від поділу майна подружжя та привласнення цього майна собі.

Таким чином, станом на сьогоднішній день вказані транспортні засоби знаходяться у володінні іншої особи, а позивач, яка має право на частину права власності вказаних транспортних засобів, фактично позбавлена такого права та не отримала жодної компенсації за відчуження автомобіля.

До цього часу питання щодо добровільного поділу спільно нажитого майна подружжям не вирішено, а тому ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду за захистом прав та охоронюваних законом інтересів, просити суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму в розмірі, визначеному судовою експертизою, в якості грошової компенсації вартості 1/2 частини відчуженого без її згоди спільного майна та стягнути понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сидорчук Н.М. не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги своєї довірительки підтримує та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

24.02.2012 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб (а.с. 10).

Згідно повідомлення територіального сервісного центру №0541 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області, з 25.01.2017 право власності на транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 ; з 27.08.2016 право власності на причеп «КРЕОН 1 Б-1800», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 68 69, 83 - 84).

Тобто, про власності на вказаний транспортний засіб та причіп відповідач набув перебуваючи у шлюбі з позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 57, 71), 08.11.2021, за договором купівлі продажу, відбулася перереєстрація транспортного засобу та причепа на нового власника.

Таким чином, транспортний засіб та причіп, які було придбано під час шлюбу з позивачем, були відчужені відповідачем.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. п. 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угоди (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Судом встановлено, що автомобіль та причіп були придбані подружжям в період перебування у шлюбі, отже були їх спільною сумісною власністю, згідно із ст.60 СК.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто, суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема, щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме: про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 лютого 2022 року у цивільній справі № 209/3085/20 зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна подружжя» роз`яснив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При розгляді справи судом встановлено, що автомобіль та причіп до 08.11.2021 були зареєстровані за відповідачем.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відчуження спірного автомобіля та причепа без згоди позивачки та використання коштів на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї, надає право позивачу на отримання половини його вартості (правові висновки Верховного Суду України, висловлені у постановах: від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16).

Вирішуючи питання про розмір компенсації суд керується наступним.

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до положень ч.2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст.65 СК України, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Оскільки на момент вирішення судом спору автомобіль та причіп були відчужені і вони не належать подружжю, а належать іншій особі, то майном, яке підлягає розподілу є не автомобіль та причіп, а грошові кошти, отримані від їх реалізації.

Згідно висновку експерта №02Е-01/2023 від 14.02.2023 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, середня ринкова вартість автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, станом на дату проведення даної експертизи, складає 294375 грн. 00 коп.; середня ринкова вартість причепа «КРЕОН ІБ-1800», ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , 2015 року випуску, станом на дату проведення даної експертизи, складає 15792 грн. 33 коп. (а.с. 96 - 107).

Поділ автомобіля та причепа суд здійснює шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 155083 грн. 70 коп. грошової компенсації замість її частки в розмірі 1/2 у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та причеп «КРЕОН 1 Б-1800», 2015 року випуску.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із встановлених обставин справи, з огляду на те, що на момент ухвалення судом рішення, відповідач відчужив спільне сумісне майно, а також враховуючи право позивача на компенсацію своєї частки у проданому майні, рівність вартості спільного майна, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 147187 грн. 50 коп. та причепа «КРЕОН 1 Б-1800», 2015 року випуску- 7896 грн. 20 коп., а всього: 155083 грн. 70 коп.

Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09.12.1994 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р.).

Такі висновки також викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 607/9865/16-ц.

Визначаючись щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. ( а.с. 1 - 2).

Враховуючи повне задоволення позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

В ході судового розгляду судом було призначено судову автотоварознавчу експертизу та згідно квитанції №0.0..1 від 13.01.2023 позивачем ОСОБА_1 було сплачено винагороду за виконану роботу експерта в розмірі 4000 грн. 00 коп.

Вказані судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування стороною позивача було надано: договір б/н про надання правової допомоги від 28.12.2021, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Сидорчук Н.М., ордер на надання правничої (правової) допомоги від 17.01.2022, квитанцію до прибуткового касового ордера №2 від 10.01.2022 та квитанцію до прибуткового касового ордера №5 від 17.01.2022 про сплату гонорару адвокату Сидорчук Н.М. на загальну суму 7000 грн. 00 коп., акт приймання передачі наданих послуг від 11.01.2022 (а.с. 16 - 21).

З огляду на викладене, вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, 358, 364 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 76, 110, 133, 137, 141, 259, 264, 265, 268, 273 274 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задоволити.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та причеп «КРЕОН 1 Б-1800», ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 , жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_6 , жительки АДРЕСА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та причепа «КРЕОН 1 Б-1800», ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 155083 (сто п`ятдесят п`ять тисяч вісімдесят три) грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 , жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_6 , жительки АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. 00 коп. та судові витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 4000 грн. 00 коп., а всього: 11992 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.І. Бондаренко