Провадження №2/359/148/2023
Справа №359/1054/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.

при секретарі судового засідання Дьяченку В.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ :

До суду із даним позовом звернувся ОСОБА_4 . Свої вимоги обґрунтував тим, що 22 січня 2020 року близько 21 год.40 хв. ним та його дружиною ОСОБА_4 було виявлено в соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці відповідачки та на інших сторінках цієї соціальної мережі пост про нього та його дружину неправдиву та недостовірну інформацію, що ганьбить їхню гідність та честь наступного змісту ««ОБЕРЕЖНО!!! АФЕРИСТИ !!! Зверніть увагу ці особи займаються шахрайством. Користуючись складними життєвими обставинами беззахисних людей відбирають у них будинки, використовуючи різні шахрайські схеми, наприклад, підселяються як квартиранти та з часом стають власниками чужого майна. Я також стала жертвою цих цинічних аферистів. Після 26 років подружнього життя мій чоловік ОСОБА_5 таємно подав на розлучення, як стало відомо пізніше з метою заволодіти нашим будинком. Між нами почався тривалий судовий процес по розподілу спільного майна (будинок і земельна ділянка), де він всіма силами намагався ввести в оману брехливою інформацією, підробляв документи та проплачував свідків. Суду знадобилось понад 2 роки для винесення законного рішення - розділити майно навпіл. Колишній чоловік незадоволений таким рішенням, оскаржив його в апеляції та паралельно здійснив злочин - незаконно відчужив (подарував) вдові ОСОБА_6 (яка була коханкою, а стала дружиною і в подальшому співучасницею його злочинів так як добре розуміла незаконність цього відчуження). Ці особи, перебуваючи у злочинній змові, мають на меті вижити з будинку мене, моїх дітей і малолітніх внуків, які проживають зі мною для подальшого термінового перепродажу. Не звертаючи увагу на те, що спір в суді триває і на будинок накладений арешт ОСОБА_7 вривається до будинку з сторонніми особами, погрожує, принижує та шкодить майно. А ОСОБА_8 користуючись своїм положенням «власниці» відключає електропостачання від будинку, добре знаючи, що там живуть маленькі діти 2 та 6 років, навмисно залишає їх серед зими без світла, тепла і води в будинку. Такі їх вчинки говорять самі за себе. Я дуже вдячна за допомогу та підтримку службі у справах дітей, депутатам міської ради, меру, ДВС, поліції, РЕСу, непідкупним суддям, своєму адвокату і його команді та всім небайдужим людям !!!»

При цьому під вищевказаним текстом було розміщено фото із зображенням на ньому його та дружини ОСОБА_4 . Крім того, відповідачка ОСОБА_1 доклала зусиль щодо більш широкого розповсюдження цієї неправдивої, наклепницької інформації, пов`язаної із обвинуваченням нас у вчиненні тяжких кримінальних злочинів, за які передбачена сувора кримінальна відповідальність Кримінальним Кодексом України ( ст. 190 КК „ Шахрайство, ст. 192 КК та ін.), на постах іншими особами, зазначивши „ Нехай їхні вчинки стануть відомими !!! .

В результаті таких дій ця негативна і неправдива інформація стосовно нього та його дружини ОСОБА_4 була поширена на постах у соціальній мережі такими особами як ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та іншими.

В зв`язку з цим, просить суд визнати недостовірною і такою, що ганьбить його гідність і честь та зобов`язати відповідачку спростувати поширену нею недостовірну інформацію стосовно нього, ОСОБА_4 , яка ганьбить честь і гідність позивача шляхом повідомлення у соціальній мережі «Facebook» на сторінці відповідачки « ОСОБА_14 » такого змісту: «Спростування. Мною, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на моїй сторінці у соціальній мережі «Facebook», була поширена недостовірна інформація стосовно ОСОБА_4 , мешканця м.Бориспіль Київської області та прошу прийняти мої вибачення».

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 250 000 грн.

Ухвалою судді від 16.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 03.08.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав зазначених в ньому та просив суд його задовольнити.

Представники відповідача заперечували проти задоволення позову та зазначили, що в соціальній мережі «Фейсбук» відповідач не вчиняла вищезазначених дій.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що в 2020 році на сторінці відповідача у соціальній мережі «Facebook» він побачив образи позивача в групі «Бориспіль»

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що приблизно 20 січня 2021 року у соціальній мережі «Facebook» побачив в стрічці новин вищенаведену статтю автором якої була відповідач.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що з скрін-шоту інтернет сторінки соціальної мережі «Facebook» особа, яка зазначена як ОСОБА_17 розмістила пост наступного змісту ««ОБЕРЕЖНО!!! АФЕРИСТИ !!! Зверніть увагу ці особи займаються шахрайством. Користуючись складними життєвими обставинами беззахисних людей відбирають у них будинки, використовуючи різні шахрайські схеми, наприклад, підселяються як квартиранти та з часом стають власниками чужого майна. Я також стала жертвою цих цинічних аферистів. Після 26 років подружнього життя мій чоловік ОСОБА_5 таємно подав на розлучення, як стало відомо пізніше з метою заволодіти нашим будинком. Між нами почався тривалий судовий процес по розподілу спільного майна (будинок і земельна ділянка), де він всіма силами намагався ввести в оману брехливою інформацією, підробляв документи та проплачував свідків. Суду знадобилось понад 2 роки для винесення законного рішення - розділити майно навпіл. Колишній чоловік незадоволений таким рішенням, оскаржив його в апеляції та паралельно здійснив злочин - незаконно відчужив (подарував) вдові ОСОБА_6 (яка була коханкою, а стала дружиною і в подальшому співучасницею його злочинів так як добре розуміла незаконність цього відчуження). Ці особи, перебуваючи у злочинній змові, мають на меті вижити з будинку мене, моїх дітей і малолітніх внуків, які проживають зі мною для подальшого термінового перепродажу. Не звертаючи увагу на те, що спір в суді триває і на будинок накладений арешт ОСОБА_7 вривається до будинку з сторонніми особами, погрожує, принижує та шкодить майно. А ОСОБА_8 користуючись своїм положенням «власниці» відключає електропостачання від будинку, добре знаючи, що там живуть маленькі діти 2 та 6 років, навмисно залишає їх серед зими без світла, тепла і води в будинку. Такі їх вчинки говорять самі за себе. Я дуже вдячна за допомогу та підтримку службі у справах дітей, депутатам міської ради, меру, ДВС, поліції, РЕСу, непідкупним суддям, своєму адвокату і його команді та всім небайдужим людям !!!»

Згідно ч. 1 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних не є обов`язком суду, крім випадків передбачених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно зі статтею 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки інформації чи ідей, які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає демократичного суспільства (Карпюк та інші проти України, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

Згідно ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 ст. 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет, чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У пунктах 6, 12, 15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за №1 позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з положеннями статті 277 ЦК ( 435-15 ) і статті 10 ЦПК ( 1618-15 ) обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно п. 46 Постанови Пленуму ВГС України від 17 жовтня 2012 року за № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності» роздруківки Інтернет - сторінок (web-сторінок) самі по собі не можуть бути доказом у справі.

Позивач всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, що вищезазначена інформація була поширена відповідачем і він є автором відповідного інформаційного матеріалу або ж власником веб-сайта і внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог в частині визнання недостовірною інформації та зобов`язання її спростувати слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи те, що позовна вимога в частині відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про визнання недостовірною інформації та зобов`язання її спростувати в задоволенні якої відмовлено судом тому і у задоволенні цієї вимоги слід також відмовити.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,76-81,263-265,268,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 квітня 2023 року.

Суддя С.С. Чирка