Справа № 127/56/22
Провадження № 2/127/22/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Невмиваки Я.І.,

представника позивача-відповідача ОСОБА_1 к.-адвоката Чугуєнка Д.В.,

представника відповідачапозивача ОСОБА_2 адвоката Усова Ю.В.,

представника відповідачапозивача ОСОБА_3 адвоката Орловського Б.М.,

представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Білошкурського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення недійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлового приміщення та відшкодування збитків, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка Володимира Борисовича про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлового приміщення та визнання недійсною та скасування довіреності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Чугуєнка Д.В. звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , що укладено 07.06.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. за реєстровим № 1345 недійсним. Позовну заяву мотивовано тим, що 14.04.1994 між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстровано територіальним відділенням села Новад Агсуінського району Азербайджанської Республіки, актовий запис № 03 від 14.04.1994. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме 15.05.2012 на підставі договору купівлі продажу від 14.05.2012, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В, за реєстровим № 1131 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було набуто у власність нежитлове приміщення салону перукарні № 3, що за адресою АДРЕСА_2 . 18.06.2019 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. В серпні 2021 ОСОБА_1 стало відомо, що її колишнім чоловіком належне їм на праві спільної сумісної власності вказане вище нежитлове приміщення, через повіреного ОСОБА_4 , шляхом укладення 07.06.2021 договору купівлі продажу (який було посвідчено приватним нотаріусом ВМНО Бєлою О.М. за реєстровим № 1345) було відчужено на користь ОСОБА_2 ОСОБА_1 не надавала ОСОБА_3 нотаріальну згоду на відчуження спільного майна подружжя та не схвалює укладення її колишнім чоловіком ОСОБА_3 вказаного договору. Вказуючи на відсутність її волі на укладення зазначеного правочину, заперечуючи обставину, наведену у п. 8 оспорюваного Договору, з посиланням на Ухвалу Нізамінського районного суду м. Баку Республіки Азербайджан у справі № 2(007)-1024/2019 від 29.04.2019 в частині того, що спірне майно є особистою приватною власністю ОСОБА_3 , оскільки вказаною ухвалою питання поділу нерухомого майна подружжя, що розташоване на території України не вирішувалось, просила суд визнати договір купівлі продажу нежитлового приміщення № 3, що розташоване у АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який посвідчений нотаріусом Бєлою О.М. 07.06.2021 за реєстрованим № 1345 недійсним. Як на підставу для задоволення своїх вимог ОСОБА_1 посилається на норми статей: 31, 32, 33 Сімейного кодексу Азербайджанської Республіки, ст.ст. 237, 238 ЦК України (в частині перевищення повноважень представника); ст.ст. 38, 39, 40, 42, 60, 61 Закону України «Про міжнародне приватне право» (в частині застосування до правовідносин сторін матеріального закону Республіки Азербайджан та ЦК України); 203, 204, 215, 355, 369 ЦК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.01.2022 за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Чугуєнка Д.В. забезпечено позов ОСОБА_1 шляхом заборони відчуження спірного нерухомого майна до набуття законної сили рішенням суду у цій справі, а також шляхом заборони уповноваженим суб`єктам реєстрації прав та обтяжень вчиняти будь які реєстраційні дії стосовно спірного об`єкту нерухомості. (а.с. 70 71 т. 1).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2022 відкрито у справі загальне позовне провадження, витребувано в приватного нотаріуса ВМНО Бєлої О.М. посвідчену копію договору купівлі-продажу нежитлового приміщення салону перукарні №3, що у АДРЕСА_2 , серія та номер: 1345, від 07.06.2021 року, а також інші документи (повну копію нотаріальної справи); витребувано в приватного нотаріуса ВМНО Лукашенка В.Б. посвідчену копію довіреності, виданої ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 , посвідченої приватним нотаріусом ВМНО Лукашенком В.Б. 29.04.2021 року за №3021. (а.с. 78 79 т. 1)

03.05.2022 відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 пред`явлено зустрічний позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в якому ОСОБА_2 також просить визнати недійсним договір купівлі продажу нежитлового приміщення салону перукарні № 3, що у АДРЕСА_2 від 07.06.2021, застосувавши двосторонню реституцію. Також просила стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на її користь 8 077 972 грн., як подвійний розмір компенсації заподіяних їй вчиненням недійсного правочину збитків. Свій позов мотивувала тим, що 07.05.2021 між ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_3 , її сином ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 укладено договір про наміри. Цим договором сторони зафіксували свої наміри щодо вчинення договору купівлі продажу спірного об`єкта нерухомого майна за ціною 4 144 000 грн., що на момент підписання цього договору складало 148 000 доларів США. Згідно п. 2.1.4. цього договору продавець взяв на себе зобов`язання при необхідності отримати письмову згоду іншого з подружжя/інших співвласників, чи інших органів/осіб або нотаріально посвідчену довіреність на відчуження. Сторони досягли згоди щодо укладення договору купівлі продажу спірного об`єкта нерухомості до 17.06.2021. 07.06.2021 між ОСОБА_3 , як продавцем, від імені якого на підставі нотаріальної довіреності діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , як покупцем укладено договір купівлі продажу салону - перукарні № 3, що у АДРЕСА_2 . Відповідно до п. 4 цього договору, продаж було вчинено за 360 000 грн. Згідно з розпискою від 07.06.2021, яка була написана представником продавця ОСОБА_4 , до підписання договору купівлі продажу, ним, в інтересах ОСОБА_3 , було отримано від ОСОБА_2 360 600 грн., як оплату за договором купівлі продажу, а також 3 440 000 грн., як оплату за оснащення, ремонт, та оздоблення у спірному приміщенні (загальна сума 3 800 600 грн.). У п. 8 договору купівлі продажу зазначено про те, що нежитлове приміщення є особистою приватною власністю продавця відповідно до Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку, Республіки Азербайджан від 29.04.2019, справа № 2(007)-1024/2019. У витребуваних судом матеріалах нотаріальної справи приватного нотаріуса ВМНО Бєлої О.М., з посвідчення договору купівлі продажу спірного приміщення від 07.06.2021 (реєстровий № 1345), міститься копія Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку, Республіки Азербайджан від 29.04.2019, справа № 2(007)-1024/2019 та її переклад, що здійснений перекладачем ОСОБА_8 . Копія цієї ухвали та її переклад на українську мову, разом з правоустановчим документом на спірне приміщення та іншими документами, які були необхідні для укладення оспорюваного договору купівлі продажу, був наданий представнику продавця ОСОБА_4 безпосередньо ОСОБА_3 (на той час власник спірного приміщення) в присутності особи, яку він представив як свою колишню дружину ОСОБА_1 к. В перекладі ухвали Нізамінського районного суду м. Баку, Республіки Азербайджан від 29.04.2019, справа № 2(007)-1024/2019, який для посвідчення оспорюваного договору було представлено ОСОБА_3 та який міститься в матеріалах нотаріальної справи наявне формулювання, згідно якого судом вирішено: залишити все рухоме і нерухоме майно, набуте під час шлюбу в особистій власності ОСОБА_3 . Поряд з цим таке зазначення в перекладі цієї Ухвали, який (переклад) представлено до позовної заяви ОСОБА_1 - відсутнє. Таким чином позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 стверджує, що продавцем ОСОБА_3 в присутності його колишньої дружини ОСОБА_1 для майбутнього посвідчення договору купівлі - продажу, був наданий переклад тексту ухвали Нізамінського районного суду м. Баку, Республіки Азербайджан від 29.04.2019, у справі № 2(007)-1024/2019, зміст якого (перекладу) не відповідав дійсному тексту цієї ухвали. Вказані дії продавця за договором купівлі продажу ОСОБА_3 , на переконання ОСОБА_2 , були спрямовані на навмисне введення її в оману щодо обставин, які мають істотне значення для вчинення правочину. Воля ОСОБА_2 , спрямована на реальне придбання спірного об`єкту нерухомості, сформувалась невірно та під впливом хибних відомостей про обставини правочину, що спричинено діями продавця за договором. Саме переконання ОСОБА_2 в належності цього майна виключно продавцю спонукало її до укладення оспорюваного правочину. Посилаючись як на підставу своїх вимог на норми статей 22, 216, 230, 1166, 1190, 1192 ЦК України ОСОБА_2 просила визнати недійсним оспорюваний договір з заявленої нею підстави (ч. 1 ст. 230 ЦК України), з застосуванням двосторонньої реституції (ст. 216 ЦК України), а також просила стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на її користь 8 077 972 грн., як подвійний розмір заподіяних їй збитків. Посилаючись на п. 1 ч. 7 ст. 265 ЦПК України ОСОБА_2 вказувала на наявність підстав встановити порядок виконання судового рішення за якого, у разі визнання оспорюваного правочину недійсним реєстрація права власності на це майно за попереднім власником має бути здійснена після повної виплати завданих їй збитків в наведеному вище (заявленому нею) розмірі. (а.с. 166 171 т. 1)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.05.2022 зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та відшкодування збитків прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом до спільного розгляду з вимогами за первісним позовом. (а.с. 8 т. 2)

20.06.2022 на адресу суду, засобами електронного зв`язку надійшов відзив представника ОСОБА_1 адвоката Чугуєнка Д.В. на позов ОСОБА_2 , в якому представник заперечив щодо задоволення зустрічного позову з огляду на наступне. Представник зазначає, що ОСОБА_1 особисто не була присутня під час передачі будь яких документів ОСОБА_4 чи ОСОБА_2 , тому що не була в Україні вже багато років. Також ОСОБА_1 особисто не надавала копію Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку, Республіки Азербайджан від 29.04.2019, справа № 2(007)-1024/2019, яку ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 , який володіє азербайджанською мовою, знайшли на офіційній сторінці реєстру судових рішень Азербайджанської республіки за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 . Текст рішення азербайджанського суду не містить підпису та печатки суду, що свідчить про те, що це електронна копія, яку може будь хто отримати. Тому представник ОСОБА_1 к. вважає, що ОСОБА_2 , її син ОСОБА_6 та представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 , роздрукувавши текст наведеної ухвали, вступили в змову із перекладачем ОСОБА_8 , яка здійснила завідомо неправдивий переклад цього рішення суду в їх інтересах, з метою протиправного позбавлення права власності позивача ОСОБА_1 на спільне майно. Факт неправдивості перекладу ухвали, на підставі якої, з поміж іншого, здійснено відчуження спірного майна відповідачами визнається. В свою чергу представник ОСОБА_9 вважає, що ОСОБА_2 , як позивачем за зустрічним позовом не доведено факту введення її в оману з боку ОСОБА_1 к. Оскільки ОСОБА_2 не доведено факту передачі ОСОБА_1 будь яких коштів на виконання оспорюваного договору купівлі продажу, а тому вона є неналежним відповідачем за цим позовом. Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_1 не вводила в оману будь кого з учасників оспорюваного договору, враховуючи те, що вона не була в Україні вже багато років, не знала про вчинення цього правочину, не отримувала будь яких коштів на його виконання та є жертвою протиправних і координованих дій ОСОБА_2 , її сина ОСОБА_6 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , просив в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі. (а.с. 13 15 т. 2).

20.06.2022 засобами електронного зв`язку на адресу суду від представника відповідача за первісним позовом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 адвоката Орловського Б.М. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 в якому представник заперечує проти задоволення зустрічного позову. Доводи відзиву зводяться до того, що саме ОСОБА_3 є жертвою обману зі сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Зазначає те, що ОСОБА_3 жодних коштів на виконання умов оспорюваного договору не отримував. Вказує, що ОСОБА_2 не надала суду жодних належних доказів передачі коштів в сумі 3 800 600 грн. ОСОБА_4 , а так само доказів передачі таких коштів ОСОБА_3 о. Тому стверджує, що заявлений ОСОБА_2 розмір збитків є непідтвердженим. Будь яких інших сум, окрім ціни оспорюваного договору в розмірі 360 600 грн. договором не передбачено. Посилаючись на п. 7 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» зазначає, що фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою за договорами купівлі продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню виключно на суму, яка не перевищує 50 тис. грн., якщо ж сума перевищує наведену, то розрахунки здійснюються шляхом переказу коштів з рахунку на рахунок. Наведене, на переконання представника ОСОБА_10 , свідчить про те, що ОСОБА_2 будь які кошти ОСОБА_4 не передавала. На переконання представника, ОСОБА_3 не є належним відповідачем за позовом ОСОБА_2 , оскільки всі претензії остання має пред`являти до ОСОБА_4 . Також вважає, що ОСОБА_2 вступила у зговір з ОСОБА_4 з метою незаконно позбавити ОСОБА_3 права власності на спірне приміщення. Представник ОСОБА_3 адвокат Орловський Б.М. у відзиві визнає обставину здійснення невірного перекладу Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку, Республіки Азербайджан від 29.04.2019, справа № 2(007)-1024/2019, яка була однією з підстав для посвідчення оспорюваного правочину, а саме обставину того, що в оригінальному тексті цієї ухвали відсутній текст, що все майно, набуте в шлюбі залишено за ОСОБА_3 та обставину того, що вірний переклад цієї Ухвали долучено ОСОБА_1 до її позову. Зазначає, що ОСОБА_2 мала можливість перевірити правильність перекладу зазначеної Ухвали, однак умисно цього не зробила, а надала перевагу перекладу від ОСОБА_4 . Окрім наведено представник заперечує обставину передачі його довірителем ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 перекладу наведеної Ухвали, зазначає, що вони самі зробили переклад ухвали з метою спотворити її зміст та передати нотаріусу Бєлій О.М. Також представник зазначає, що сама довіреність від 29.04.2021 на розпорядження спірним нерухомим майном також була здійснена під впливом обману (омани). ОСОБА_3 не планував надавати ОСОБА_4 правомочності із розпорядження спірним нерухомим майном, а лише планував надати йому право користування (наглядати) за майном. Зазначаючи про те, що довіреність від 29.04.2021 було складено без перекладача, стверджує, що його довіритель не розумів наслідки підписання цієї довіреності. (а.с.28 - 30 т. 2)

Захищаючись від зустрічного позову ОСОБА_2 шляхом подання відзиву, представник ОСОБА_3 , адвокат Орловський Б.М. в інтересах ОСОБА_3 також пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та приватного нотаріуса ВМНО Лукашенка В.Б., в якому також просив визнати недійсним оспорюваний договір купівлі продажу (однак з інших підстав). Просив також визнати недійсною та скасувати з дати її посвідчення довіреність від 29.04.2021, що видана його довірителем ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 , що посвідчена нотаріусом Лукашенком В.Б. Позов мотивовано наступним. Підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину позивач ОСОБА_3 зазначає те, що насправді він, як довіритель не надавав ОСОБА_4 , як повіреному, повноваження на продаж спірної нерухомості. Оспорювана довіреність від 29.04.2021 на право продажу цієї нерухомості була складена шляхом обману ОСОБА_3 , який не володіє українською мовою і не знав реального змісту цієї довіреності (планував надати ОСОБА_4 лише право на поточне управління (користування) нерухомістю, а не на її продаж). ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домовились, що останній буде здійснювати поточне управління спірною нерухомістю (догляд за житловим приміщенням, підтримання його стану, здачу в оренду, сплату за необхідності комунальних послуг та нарахованих податків. Поряд з цим під час укладення та підписання оспорюваної довіреності від 29.04.2021 ОСОБА_4 ввів ОСОБА_3 в оману щодо дійсних повноважень представника, які ОСОБА_4 мав отримати за такою довіреністю та у довіреності було прописано «право продати житлове приміщення по ціні і на умовах на власний розсуд». Дії нотаріуса ОСОБА_11 з посвідчення оспорюваної довіреності без її перекладу та без виклику перекладача вважає грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», а саме п. 10 Глави 9 наведеного Порядку, згідно якого, якщо особа, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться нотаріальне діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі. Окрім наведеного представник ОСОБА_3 о. вважає, що нотаріусом при видачі оспорюваної довіреності також протиправно не встановлено наявність правового режиму спільної сумісної власності спірного майна при посвідченні повноважень на розпорядження таким майном. Подальша процедура продажу спірного майна, на переконання представника, була продовженням обману, оскільки саме ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , вступивши у змову, надали нотаріусу ОСОБА_12 підроблений переклад ухвали азербайджанського суду, на підставі якої, з поміж інших документів, було посвідчено оспорюваний правочин. Зазначає, що переклад ухвали було зроблено перекладачем ОСОБА_8 13.05.2021, коли ОСОБА_3 вже не було в Україні. Ухвала Нізамінського районного суду м. Баку, Республіки Азербайджан від 29.04.2019, справа № 2(007)-1024/2019 наявна у вільному доступі в мережі Інтернет, а тому здійснити правильний її переклад для ОСОБА_2 не викликало будь якої складності. Посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів обставин перерахунку ОСОБА_2 грошових коштів на рахунок ОСОБА_4 вказує на те, що будь які розрахунки за оспорюваним договором не проводились. З огляду на наведене, вказує на фіктивність оспорюваного договору купівлі продажу від 07.06.2021, яким ОСОБА_3 позбавлено права власності на спірне майно. Посилаючись як на підставу своїх вимог на норми ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 230, ч. 1 ст. 238, ч. 1 ст. 241, ч. 1 ст. 635 ЦК України; п. 7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», п. 10 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, просив позов, який ним подано в інтересах ОСОБА_3 задоволити. (а.с. 38-43 т. 2).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.07.2022 прийнято до провадження зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса ВМНО Лукашенка В.Б. про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлового приміщення. Об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом до спільного розгляду з вимогами за первісним позовом. (а.с 52 т. 2)

26.07.2022 на адресу суду від відповідача позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_3 , в якому ОСОБА_2 заперечила проти задоволення цього позову. Зазначила, що доводи ОСОБА_3 щодо того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вступили між собою в змову задля заволодінням майном ОСОБА_3 з наданням нотаріусу ОСОБА_12 підробленого тексту перекладу ухвали азербайджанського суду не ґрунтуються на будь яких доказах та є припущеннями. Так само є недоведеними доводи з приводу того, що сторони оспорюваного договору не здійснили між собою розрахунок за відчуження спірного майна. Зазначаючи про обставини замовлення ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_4 перекладу ухвали азербайджанського суду та спільного надання цього перекладу нотаріусу позивач не лише не вказує на докази, якими доводяться ці обставини, але й відверто вказує на те, що ці обставини він припускає, що не може братися судом до уваги. У висновку про вартість майна, який був виготовлений СОД ФОП ОСОБА_13 05.05.2021 зазначено, що виготовлено його на замовлення ОСОБА_4 (представника продавця). Про обставину повного розрахунку за оспорюваним договором купівлі продажу від 07.06.2021 свідчить його п. 4, а також розписка ОСОБА_4 про отримання коштів за договором та оплату за оснащення, ремонт та оздоблення спірного приміщення. ОСОБА_2 у відзиві категорично заперечує факт будь якої змови з ОСОБА_4 , оскільки вперше вона його побачила 07.06.2021 в приміщенні нотаріуса Бєлої О.М. (день посвідчення договору). До цього усі перемовини з приводу придбання спірного майна велись нею та її сином виключно з представниками агентств нерухомості. ОСОБА_3 о. в своєму позові не зазначає, які конкретні дії ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Лукашенка В.Б. були направлені на введення його в оману. Зміст довіреності від 29.04.2021 та факт її підписання ОСОБА_3 свідчать про те, що останній мав намір передати повіреному ОСОБА_4 саме правомочності з розпорядження спірним майном. При цьому в оспорюваній довіреності чітко зазначено способи розпорядження спірним майном (продати, обміняти, здати в оренду). Таким чином ОСОБА_3 залишив за ОСОБА_4 право обрати спосіб відчуження. Зміст довіреності є абсолютно чітким та зрозумілим. А тому ОСОБА_4 , як представник ОСОБА_3 за довіреністю від 29.04.2021 діяв виключно в межах і у спосіб, визначені цією довіреністю та в інтересах довірителя, виконуючи саме його волевиявлення відповідно до його змісту. Окрім того ОСОБА_2 зазначила, що зазначені у позові ОСОБА_3 одночасно дві підстави для визнання оспорюваного договору недійсним, які регламентовані ч. 1 ст. 230 та ч. 1 ст. 234 ЦК України є взаємовиключними та не можуть бути одночасно застосовані. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 за наведених обставин та підстав просила відмовити. (а.с. 61а 65 т. 2).

03.08.2022 на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 відповідача за цим позовом приватного нотаріуса ВМНО Лукашенка В.Б. Доводи відзиву зводяться до наступного. 28.04.2021 до нього звернувся громадянин Азербайджану ОСОБА_3 , з проханням посвідчити від його імені на ім`я ОСОБА_4 довіреність на розпорядження нежитловим приміщенням, салоном перукарнею № 3 по АДРЕСА_2 . В ході бесіди ОСОБА_3 вільно з ним (відповідачем ОСОБА_11 ) спілкувався, пояснюючи, що ОСОБА_4 на виконання довіреності має отримати повноваження на продаж спірного приміщення та усі питання з цього приводу між ними уже погоджені. Довіреність ОСОБА_3 перечитав, схваливши її та пояснивши, що він давно в Україні, її зміст розуміє і перекладача не потребує. Свою довіреність він доповнив зазначивши, що вона має бути на три роки з правом вільного входу до цієї нерухомості та можливістю оплати комунальних платежів по ній. Ця довіреність була особисто підписана ним де ім`я та по батькові він написав українською мовою. 29.04.2021 ОСОБА_3 знову звернувся до відповідача ОСОБА_11 за посвідченням довіреності на відчуження тієї ж самої нерухомості. Він повідомив, що у нього з 28.04.2012 наявна картка платника податків з номером (РНОКПП) НОМЕР_1 , яка була йому видана 17.05.2012. І в довіреності для розпорядження спірним майном має бути зазначений цей РНОКПП. Таку довіреність ОСОБА_11 посвідчив 29.04.2021 за реєстровим № 3021. ОСОБА_3 розписався на цій довіреності своєю рідною мовою, що законодавством України не заборонено. Він також перечитував цю довіреність до її підписання та не звертався до ОСОБА_11 з питання забезпечення перекладача, або перекладу йому цього документу. Впевнившись, що ОСОБА_3 розуміє значення та правові наслідки цього правочину він посвідчив цю довіреність, адже це були дійсні наміри Маммадлі Е.Ш.о., про що свідчить те, що він ( ОСОБА_3 ) цю довіреність не скасував та не відізвав. З огляду на викладене відповідач приватний нотаріус ВМНО Лукашенко В.Б. проти позову ОСОБА_3 заперечує, та просить в його задоволенні відмовити. (а.с. 84 т. 2).

09.08.2022 від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Білошкурського О.В. надійшов відзив на зустрічний позов ОСОБА_3 о. У вказаному відзиві адвокат Білошкурський О.В. просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 з огляду на наступне. Зазначив, що в дійсності 29.04.2021 ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 довіреність, яку було посвідчено нотаріусом Лукашенком В.Б. Умови і мета надання такої довіреності були заздалегідь обговорені та погоджені сторонами. ОСОБА_3 не представив суду жодних доказів, які підтверджують факт видачі оспорюваної довіреності під впливом обману. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним покладається на позивача, а в силу ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Згідно змісту оспорюваної довіреності, нотаріусом було з`ясовано, що ОСОБА_3 розуміє українську мову в достатній мірі та розуміє значення своїх дій, та їх наслідки. Від послуг перекладача Маммадлі Е.Ш.о. відмовився, мотивуючи таку відмову тим, що він в достатній мірі володіє українською мовою. В процедурі посвідчення довіреності спілкування з ОСОБА_3 проходило на українській мові, труднощів при спілкуванні не виникало. Дієздатність ОСОБА_3 при посвідченні оспорюваної довіреності було перевірено, наслідки вчинення довіреності роз`яснено, волевиявлення ОСОБА_3 на вчинення оспорюваної довіреності нотаріусом встановлено, що і стало підставою для посвідчення вказаної довіреності. Більше того, факт посвідчення не однієї, а аж двох довіреностей аналогічного змісту з проміжком часу в один день додатково вказують на обставину того, що ОСОБА_3 о. бажав посвідчити довіреність саме такого змісту, а не будь якого іншого, та надати ОСОБА_4 саме повноваження на розпорядження спірним майном. З огляду на викладене зазначив, що підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 відсутні. (а.с. 96-98 т. 2).

У відповідь на Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2022 про витребування доказів, 10.10.2022 на адресу суду від приватного нотаріуса ВМНО Терещенко В.В. надійшли посвідчені копії матеріалів нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі продажу від 14.05.2012 (реєстровий № 1131), який став підставою для набуття ОСОБА_3 права власності на спірну нерухомість. (а.с. 117 144 т. 2).

17.10.2022 на електронну адресу суду від представника ОСОБА_3 адвоката Орловського Б.М. надійшла відповідь на відзив ОСОБА_4 на зустрічний позов ОСОБА_3 зміст якої зводиться до наступного. Наявність у оспорюваній довіреності від 29.04.2021 запису нотаріуса про роз`яснення його довірителю змісту ст.ст. 240, 248, 249 ЦК України жодним чином не підтверджує факту ознайомлення нотаріусом Маммадлі Е.Ш.о. із змістом оспорюваної довіреності на азербайджанській (рідній його) мові. Також наведена обставина не підтверджує факту роз`яснення ОСОБА_3 нотаріусом Лукашенком В.Б. її змісту. Представник ОСОБА_10 стверджує про імперативну вимогу п. 10 Глави 9 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» в частині необхідності перекладу тексту оспорюваної довіреності на азербайджанську мову. Перекладача для перекладу довіреності на азербайджанську мову викликано не було, усний переклад довіреності на азербайджанську мову також не здійснювався, що на переконання позивача є підставою для скасування оспорюваної довіреності (визнання цієї довіреності недійсною) та як наслідок підставою для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 (а.с. 158 т. 2).

Цього ж 17.10.2022 на електронну адресу суду від представника ОСОБА_3 адвоката Орловського Б.М. надійшла відповідь на відзив ОСОБА_2 на зустрічний позов ОСОБА_3 зміст якої зводиться до доводів відповіді адвоката Орловського Б.М. на відзив ОСОБА_4 . Окрім наведеного представник зазначив, що на підтвердження факту проведення розрахунків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за оспорюваним договором купівлі продажу від 07.06.2021 мав би бути представлений єдиний доказ банківська виписка про безготівковий перерахунок коштів на банківський рахунок повіреного, якого матеріали справи не містять. На переконання представника розписка ОСОБА_4 про отримання в інтересах ОСОБА_3 коштів є неналежним доказом проведення розрахунків за оспорюваним договором. Просив задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 (а.с. 159 т. 2).

Інших заяв по суті спору матеріали справи не містять.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 29.11.2022 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача ОСОБА_1 к.-адвокат Чугуєнко Д.В., суду повідомив, що позов ОСОБА_1 к. він підтримує з підстав, що у ньому наведено. Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не визнається, оскільки остання була відсутня в Україні під посвідчення оспорюваного договору купівлі продажу. З 2019 ОСОБА_1 не перебувала на території України. На запитання суду представник повідомив, що він не може зазначити звідки його довірительці стало відомо про відчуження спірного майна. На запитання суду представник повідомив, що з нотаріусом ОСОБА_12 його довірителька не знайома, в приміщенні вказаного нотаріуса вона ніколи не перебувала. З нотаріусом ОСОБА_11 його довірителька також не знайома. На скільки відомо представнику з відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та її сином його довірителька також не знайома. На запитання суду представник повідомив, що йому невідомо хто здійснював збір документів для посвідчення оспорюваного договору купівлі продажу. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перестали спільно проживати ще до розірвання їх шлюбу. На запитання суду представник повідомив, що будь яка інформація щодо володіння ОСОБА_3 українською чи російською мовою у нього відсутня.

В судовому засіданні представник відповідачапозивача ОСОБА_2 адвокат Усов Ю.В., суду повідомив, що позови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 він визнає частково, а саме в частині недійсності оспорюваного договору купівлі продажу від 07.06.2021, разом з тим, вказаний договір має бути визнано недійсним саме з підстав, що наведено у позові ОСОБА_2 . Вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 в частині вимог про визнання недійсною та скасування довіреності від 29.04.2021 не визнає, оскільки такі вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Позов ОСОБА_2 підтримує та просить його задоволити з підстав, що у ньому наведено. Зазначив, що ОСОБА_2 визнає обставину представлення нотаріусу ОСОБА_12 стороною продавця для посвідчення оспорюваного договору купівлі продажу невірного перекладу ухвали азербайджанського суду та обставину того, що вірний переклад представлено суду первісним позивачем ОСОБА_1 к. Представник зазначає, що як стало відомо у ході судового розгляду у вірному перекладі Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019, таке формулювання, що «все рухоме та нерухоме майно залишається у власності ОСОБА_3 » відсутнє. Наголосив на тому, що якби стороною продавця не було представлено нотаріусу «підроблений» переклад цієї ухвали, то договір посвідчено не було б. За таких обставин (якби ОСОБА_2 знала, що спірне майно належить не тільки ОСОБА_3 ) воля його довірительки на придбання цього майна не виникла б. Будь яке відношення ОСОБА_2 до здійснення невірного перекладу представник ОСОБА_14 заперечив, оскільки вона виступала в якості покупця за договором та доступу до документів продавця до моменту нотаріального посвідчення договору вона не мала. Всі кошти, які було передано ОСОБА_4 згідно його ж розписки належали ОСОБА_2 . Ким саме здійснювалась організація перекладу наведеної вище ухвали Нізамінського районного суду представнику невідомо. Такий переклад міг бути здійснений за замовленням або ОСОБА_3 або його повіреного ОСОБА_4 . На запитання суду повідомив, що пошук об`єкту нерухомості для придбання здійснювався як ОСОБА_2 , так і її сином через агентства нерухомості міста Вінниці.

В судовому засіданні представник відповідачапозивача ОСОБА_3 адвокат Орловський Б.М. суду повідомив, що позов ОСОБА_3 він підтримує з підстав, що у ньому наведено. Позов ОСОБА_2 він не визнає з підстав, що наведено у зустрічному позові ОСОБА_3 та з підстав, що наведено у його заявах по суті спору. Позов ОСОБА_1 він визнає в повному обсязі. На запитання суду представник також повідомив, що ОСОБА_3 дізнався про вчинення оспорюваного договору купівлі продажу через декілька місяців після його укладення (точної дати представник зазначити не може). Однак навіть після того як його довіритель дізнався про вчинення оспорюваного договору, ОСОБА_3 до кінця не розумів і не знав, що він не є власником спірного приміщення. ОСОБА_3 здогадувався, що вчиняються якісь протиправні дії, але повірений ОСОБА_4 не відповідав на телефонні дзвінки ОСОБА_3 . На території України ОСОБА_3 в 2021 році перебував до 03.05.2021 року, а тому не приймав участь у підготовці документів для вчинення оспорюваного договору. З ОСОБА_4 ОСОБА_3 був знайомий близько 2 х місяців, між ними виникли довірливі відносини. Перебуваючи в нотаріуса ОСОБА_11 ОСОБА_3 о. розумів, що посвідчується довіреність, однак він не розумів її змісту. Деталі посвідчення довіреності представнику ОСОБА_10 невідомі. На якій мові спілкувався нотаріус ОСОБА_11 та його довіритель ОСОБА_3 йому також невідомо. ОСОБА_3 вважав, що підписує довіреність на управління нерухомістю, здачу її в оренду, сплату комунальних послуг. Кошти за відчуження спірного об`єкту нерухомості його довіритель ОСОБА_3 не отримав. На запитання суду хто раніше вирішував питання управління спірним майном, починаючи з 2012 року, у періоди, коли ОСОБА_3 був відсутній на території України, представнику невідомо. На запитання суду додатково повідомив, що деякі російські слова його довіритель знає та розуміє, однак не всі слова. На запитання суду в чому полягала необхідність передачі ОСОБА_3 оригіналу правоустановчого документу на спірне приміщення ОСОБА_4 представник повідомив, що мабуть це пов`язано з юридичною неграмотністю його довірителя. Також повідомив, що обидва рази ОСОБА_3 ходив до нотаріуса ОСОБА_11 разом з ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Білошкурський О.В., позов, який пред`явлено ОСОБА_3 до його довірителя не визнав. Зазначив, що незадовго до укладення оспорюваної довіреності від 29.04.2021 та оспорюваного договору купівлі продажу від 07.06.2021 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виникли довірливі відносини. ОСОБА_3 маючи бажання відчужити спірний об`єкт нерухомості представив ОСОБА_4 пакет документів, який був необхідний для продажу, в тому числі і оспорювану довіреність. Коли ОСОБА_4 знайшов покупця на спірний об`єкт нерухомості він відчужив його у встановленому законом порядку. Кошти, які було отримано за оспорюваним договором купівлі продажу за вказівкою ОСОБА_3 , яку було надано ОСОБА_4 по телефону, були передані родичам ОСОБА_3 до м. Миколаєва. На запитання суду представник повідомив, що прізвища цих осіб його довіритель не пам`ятає. На запитання суду представник зазначив, що ОСОБА_4 отримав усі кошти, про які наведено у його власноручно написаній розписці, яку було написано одразу після отримання від ОСОБА_2 коштів. Представник заперечив обставину того, що ОСОБА_4 їздив до нотаріуса Лукашенка В.Б. для посвідчення оспорюваної довіреності від 29.04.2021 разом з ОСОБА_3 , зазначив, що така обставина перед судом не доведена жодними доказами, а отже ОСОБА_4 не міг ввести ОСОБА_3 в оману щодо дійсного змісту довіреності та її правових наслідків. На запитання суду представник повідомив, що азербайджанською мовою ОСОБА_4 не розмовляє, оскільки за національністю він є дагестанцем. Оригінали документів, які були необхідні для вчинення оспорюваного договору купівлі продажу від 07.06.2021 ОСОБА_4 було отримано від ОСОБА_3 під час його перебування в Україні. Переклад Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019, ОСОБА_4 за вказівкою ОСОБА_3 підвезла особа, яка йому невідома уже після того як ОСОБА_3 залишив територію України.

В судовому засіданні відповідач приватний нотаріус ВМНО Лукашенко В.Б., будучи судом допитаним, відповідно до вимог ст. 92 ЦПК України, за його згодою в якості свідка, повідомив, що він дійсно посвідчував дві довіреності, які видавались ОСОБА_3 на повіреного ОСОБА_4 , перша з яких посвідчувалась 28.04.2021, а друга 29.04.2021. На запитання суду чи були присутні інші особи разом з ОСОБА_3 під час посвідчення цих довіреностей повідомив, що такої обставини він зазначити не може, оскільки не пам`ятає. Разом з тим він добре пам`ятає, що ОСОБА_3 сам йому пояснював, яку нотаріальну дію він хоче вчинити. Вони вільно та без будь яких перешкод спілкувались як на українській так і на російській мові, переходячи під час спілкування з однієї мови на іншу. ОСОБА_3 особисто йому пояснював, що він хоче видати довіреність на розпорядження належним йому нерухомим майном, неодноразово зазначаючи при цьому що він хоче це майно продати. ОСОБА_11 роз`яснював ОСОБА_3 правові наслідки вчинення довіреності та за результатами таких роз`яснень ОСОБА_3 йому підтвердив, що він хоче видати ОСОБА_4 довіреність з правом продажу нині спірного об`єкту нерухомості. В розмову ОСОБА_11 та ОСОБА_3 в процедурі посвідчення довіреностей ніхто не втручався, під час роз`яснення наслідків вчинення оспорюваної довіреності ОСОБА_3 чітко зазначив, що наслідки вчинення довіреності йому зрозумілі. На запитання суду повідомив, що перекладача до спілкування з ОСОБА_3 він не залучав, оскільки ОСОБА_3 такого питання не ініціював. ОСОБА_3 зміст довіреності розумів, оскільки перед підписанням перечитав її, після чого підтвердив, що зміст довіреності відповідає його волі. На запитання суду повідомив, що особа на ім`я ОСОБА_4 йому невідома, цю особу він ніколи не бачив та з нею не спілкувався. В процедурі посвідчення довіреності присутність особи повіреного нотаріальним порядком не вимагається. Відзначив, що одна з довіреностей була підписана кирилицею, друга латиницею. Нотаріальний порядок дозволяє особі підписати довіреність тією мовою, якою особа вважає за потрібне.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що вона працює ріелтором агентства нерухомості «Затишок» в м. Вінниці. Вона особисто знає ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . З усіма цими особами вона в спорі не перебуває, та надавала вказаним особам послуги у сфері пошуку та придбання об`єкту нерухомості. Так, в квітні 2021 року до неї зателефонував ОСОБА_3 та повідомив, що він хоче зустрітись та провести оцінку належного йому об`єкту нерухомості, що у АДРЕСА_2 . В ході телефонної розмови вони домовились про зустріч. На другий день вони зустрілись біля спірного об`єкту нерухомості та вона оцінивши об`єкт, повідомила ОСОБА_3 , що його вартість становить близько 150 тис. доларів США. В розмові ОСОБА_3 їй повідомив, що йому треба продати цей об`єкт якомога швидше, можна навіть за менші гроші ніж його ринкова вартість. Причину необхідності швидкого продажу ОСОБА_3 пояснював тим, що у нього є певні проблеми і йому терміново їх треба вирішувати. Зокрема повідомив, що він має певні боргові зобов`язання, які треба погасити. Також зазначав, що у нього є потреба в терміновому лікуванні. Свідок запропонувала ОСОБА_3 підписати ексклюзивний договір на продаж, який за її пропозицією був підписаний, а тому вона мала ексклюзивне право на пропонування нині спірного об`єкту нерухомості потенційним покупцям. На запитання суду повідомила, що на даний час такий договір вона представити не може, оскільки цей договір було знищено одразу після вчинення договору купівлі продажу спірного об`єкту. Це є нормальною діловою практикою. Під час зустрічей з ОСОБА_3 його постійно супроводжувала якась жінка, однак що це за особа, свідку невідомо. Згодом, після підписання нею та ОСОБА_3 ексклюзивного договору на продаж спірного об`єкту, ОСОБА_3 ще раз приїхав до неї з ОСОБА_4 і сказав, що продавати цю нерухомість буде ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_3 терміново треба їхати на батьківщину, при цьому показував, що він уже з сумками для від`їзду. На запитання суду свідок повідомила, що ОСОБА_3 з нею спілкувався російською мовою, яку він прекрасно розумів, періодично жартував. Він бажав саме продати спірний об`єкт нерухомості та на це були спрямовані усі його дії. Під час цієї зустрічі ОСОБА_3 вказав, що всі документи для продажу він передає ОСОБА_4 після чого вона отримала контакти ОСОБА_4 . Після цього вона здійснювала пошук покупців для спірного об`єкту нерухомості. Її колега з іншого агентства нерухомості ОСОБА_15 запропонувала покупця, якою виявилась ОСОБА_2 , яка якраз здійснювала пошук подібного об`єкту для придбання. ОСОБА_2 оглянула вказаний об`єкт нерухомості та за своїми параметрами він її влаштував. Після цього вона домовилась про зустріч з ОСОБА_4 щоб узгодити деталі. Коли зустрілись, ОСОБА_4 прийшов з документами на приміщення. Покупці пропонували ціну 145 000 доларів США, однак ОСОБА_4 не міг самостійно прийняти рішення з приводу ціни, а тому в її присутності він телефонував до ОСОБА_3 , щоб погодити з ним цю суму. ОСОБА_3 під час розмови погодився на вказану суму, однак покупці зазначили, що в них на даний час є лише 100 000 доларів США, інші кошти їм треба позичити, на що потрібен певний час. ОСОБА_3 під час розмови зазначив, що для того, аби забезпечити себе, та щоб він був упевненим, що договір дійсно відбудеться сума завдатку має бути значною та попросив внесення завдатку на суму 10 000 доларів США, на що ОСОБА_2 погодилась та передала такі кошти їй (свідку) як завдаток. Ці кошти вона помістила у банківську ячейку та вони там перебували до посвідчення договору. Вона не хотіла ці кошти передавати ОСОБА_4 оскільки цю особу вона бачила лише декілька разів, та боялась щоб він не зник кудись із грішми. Під час телефонної розмови ОСОБА_4 та ОСОБА_3 останній повідомляв, що документи, яких не вистачає для посвідчення правочину, він згодом передасть ОСОБА_4 , також він зазначав, що об`єкт за документами слід продати по мінімально низькій ціні, оскільки він являється нерезидентом, та як іноземець має сплатити до бюджету України 17,5 % податку. Умова про заниження в договорі ціни об`єкту була висунута саме ОСОБА_3 , що робилось з метою ухилення від сплати податків. На запитання суду свідок також повідомила, що всі документи для посвідчення договору купівлі продажу готувались та представлялись нотаріусу стороною продавця ОСОБА_4 . В нотаріуса, в спеціальному кабінеті, сторони договору між собою розрахувались про що ОСОБА_4 написав розписку, він не мав будь яких претензій до продавця, оскільки отримав домовлену суму коштів. На уточнююче запитання повідомила, що вона особисто не була присутня під час передачі коштів, а тому повідомити, в якій валюті був проведений розрахунок вона не може, однак знає, що сторони договору мали розраховуватись у доларах США. На запитання суду, по яких питаннях в ході підготовки до реалізації спірного об`єкту нерухомості ОСОБА_4 отримував погодження у ОСОБА_3 свідок повідомила, що це питання: 1) сума завдатку; 2) заниження в договорі ціни; 3) терміни продажу та реальна ціна продажу. Також повідомила, що ОСОБА_3 був її клієнтом, а ОСОБА_2 була клієнтом ріелтора

ОСОБА_16 судовому засіданні свідок ОСОБА_17 повідомила, що вона працює ріелтором агентства нерухомості «Вінницька комерційна нерухомість». Вона особисто знайома з ОСОБА_2 , яка являлась її клієнтом, також бачила ОСОБА_4 . З обома вона в нормальних відносинах, в спорі з ними не перебуває. ОСОБА_2 звернулась до неї, як до ріелтора з метою пошуку для придбання об`єкту комерційної нерухомості. З наведеного питання вона також спілкувалась із сином ОСОБА_2 ОСОБА_18 . З метою придбання об`єкту ОСОБА_2 звернулась до неї десь за кілька місяців до вчинення оспорюваного правочину. Свідок показала ОСОБА_2 один (інший) об`єкт, однак він її не влаштував, та свідок як ріелтор шукала інший об`єкт. Потім до неї звернулась ріелтор ОСОБА_19 , яка також працює ріелтором та запропонувала для купівлі приміщення, що по АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 оглянула цей об`єкт. Стартова ціна цієї нерухомості, на скільки вона пам`ятає, була 150 000 доларів США. Ціна в договорі при придбанні була вказана згідно проведеної оцінки, а не та про яку сторони домовились та яка була реально сплачена. Узгоджена сторонами ціна об`єкту була передана покупцем ОСОБА_2 представнику продавця ОСОБА_4 , який прийняв кошти, про що в її присутності написав розписку. Перед цим кошти перераховувались та ніяких претензій щодо розрахунків сторони договору не висловлювали. Кошти передавались у доларах США і це було близько 150 000 доларів США. На запитання суду повідомила, що з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вона особисто не знайома, кошти передавались в її присутності, під час чого вона виходила фактично на хвилину.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що він є сином ОСОБА_2 , та він допомагав своїй матері в усіх питаннях придбання спірного об`єкту нерухомості. З будь ким з учасників справи він в спорі не перебуває. Зазначив, що протягом певного часу ним та його матір`ю ОСОБА_2 через агентство нерухомості здійснювався пошук комерційного об`єкту нерухомості для придбання. Одного дня до нього подзвонила ріелтор ОСОБА_15 та повідомила, що є гарний об`єкт для придбання. Вони його оглянули та з`ясували, що продавець хотів за цей об`єкт 170 000 доларів США. На той час у них було лише 100 000 доларів США. В ході переговорів, домовились з продавцем по ціні в 148 000 доларів США. Погодились дати завдаток, однак у зв`язку з тим, що мати захворіла на коронавірус, саме він поїхав в приміщення агентства нерухомості ОСОБА_19 для передачі завдатку. Саме в агентстві він вперше побачив ОСОБА_4 , який повідомив, що об`єкт нерухомості продає його брат, який сильно хворіє та терміново потрібні гроші на лікування. В цей день (дати не пам`ятає) вони оформили передачу завдатку в 10 000 доларів США. Через певний час вони посвідчили нині оспорюваний договір купівлі продажу об`єкту нерухомості. На запитання суду зазначив, що ОСОБА_4 перераховував грошові кошти в його присутності після чого написав розписку про їх отримання, із зазначенням, що претензій він не має. 27.07.2021 до нього на месенджер Viber зателефонував ОСОБА_3 і сказав, що грошей від продажу він не отримав. Свідок йому сказав, що грошові кошти передав ОСОБА_4 в день посвідчення правочину та запропонував йому зустрітись. ОСОБА_3 погодився, однак так і не приїхав. Після цього телефонного дзвінка свідок поїхав до ОСОБА_4 та вони разом намагались зателефонувати до ОСОБА_3 однак той не відповідав. ОСОБА_4 сказав свідку, що з ОСОБА_3 він повністю розрахувався. На запитання суду повідомив, що ОСОБА_3 телефонував йому з номеру телефона НОМЕР_2 (відповідає інформації щодо засобів зв`язку відповідача позивача ОСОБА_3 , що надано його представником ОСОБА_10 в клопотаннях по суті справи, зокрема, але не обмежуючись а.с. 243, 244 т. ІІ справи). В ході допиту ОСОБА_6 в якості свідка останній демонстрував голосові повідомлення, які надсилались йому з зазначеного номеру телефону). На запитання суду повідомив, що з ОСОБА_3 він вільно спілкувався російською мовою близько 4 (чотирьох) разів вже після вчинення договору купівлі продажу, який на даний час в тому числі і ОСОБА_3 оспорюється. Предметом таких розмов було те, що ОСОБА_4 не передав йому коштів, які виручені від продажу нині спірного об`єкту нерухомості.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_20 повідомив, що з усіх учасників справи він знайомий лише з ОСОБА_3 , з яким познайомився в 2010 році. В 2012 році ОСОБА_3 вирішив придбати в Україні комерційну нерухомість. Коли ОСОБА_3 знайшов відповідний об`єкт то просив його (свідка) бути присутнім під час укладення договору купівлі продажу, на що свідок погодився. На запитання суду повідомив, що послугами перекладача Маммадлі Е.Ш.о. ніколи не користувався, з ним свідок завжди спілкувався на російській мові, якою ОСОБА_3 прекрасно розмовляє. Також ОСОБА_3 в достатній мірі володіє і українською мовою, можливо не знає деяких специфічних українських слів наприклад таких як «краватка», тощо. Коли ОСОБА_3 купував салон перукарню в 2012 році то свідок був присутній у нотаріуса під час укладення цього правочину. Після придбання цього приміщення свідок наглядав за ним фактично по 2021 році, а також по необхідності вкладав у це приміщення кошти, які витрачались на обслуговування приміщення, його поточний ремонт, тощо. Також певний час у цьому приміщенні, зі згоди ОСОБА_3 здійснювала свою діяльність дочка свідка. В березні - квітні 2021 року (точної дати не пам`ятає, але пам`ятає, що це було перед ОСОБА_21 подзвонив до свідка та повідомив, що він у м. Вінниці. Під час розмови ОСОБА_3 запропонував йому зустрітись. Коли зустрілись, він намагався донести до ОСОБА_3 , що за період його відсутності в Україні він витратив певну суму коштів на ремонт цього приміщення, але ОСОБА_3 зрозумівши до чого йде мова, припинив розмову та кудись поїхав. Згодом вони знову зустрілись біля салону та свідок віддав ОСОБА_3 документи на приміщення, більше вони з ним на жодні теми не спілкувались та не зустрічались.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду повідомив, що він є чоловіком ОСОБА_2 . Весною 2021 року (точної дати та місяця не пам`ятає) він був у нотаріуса, де посвідчувався договір купівлі продажу спірного приміщення. ОСОБА_4 перерахував разом з ОСОБА_6 кошти, яких було 138 тис. доларів США. Жодних претензій щодо розрахунків за договором сторони один до одного не мали. Усіх все влаштовувало. Коли закінчили оформлення пожали один одному руки та розійшлись. Також повідомив, що відповідна розписка про отримання ОСОБА_4 коштів за спірне приміщення писалась у його присутності.

Вислухавши учасників справи (їх представників), заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) з 14.04.1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано т/відділенням с. Новад Агсуінського району Азербайджанської Республіки, про що в книзі актових записів про укладення шлюбу було зроблено відповідний актовий запис за № 03. (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 ). (а.с. 19 21 т. 1; а.с. 142 т. 2)

11.05.1999 ОСОБА_3 змінив своє прізвище з « ОСОБА_23 » на « ОСОБА_24 », що вбачається з відповідної довідки завідувача відділу реєстрації Ісмаїллінського району Міністерства юстиції Азербайджанської Республіки. (а.с. 31 32 т. 1)

Під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі, а саме 14.05.2012, між ОСОБА_3 , як покупцем та ОСОБА_25 , як продавцем укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення, предметом якого являлось нині спірне майно салон перукарня № 3, яке розташоване в АДРЕСА_2 . За цим договором ОСОБА_3 набув право власності на це майно (титул власності). Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом ВМНО Терещенко В.В. (правочин зареєстровано в реєстрі за № 1131). (а.с. 118 119 т. 2).

На укладення вказаного договору купівлі продажу ОСОБА_1 надала своєму чоловікові ОСОБА_3 нотаріально посвідчену згоду, що вбачається з її заяви від 08.05.2012 (зареєстровано в реєстрі за № 7Е 06-3890), оригінал якої разом з її перекладом міститься в матеріалах нотаріальної справи приватного нотаріуса ВМНО Терещенко В.В., з посвідчення договору купівлі продажу від 14.05.2012 (реєстровий номер 1131). (а.с. 133 134 т. 2).

25.01.2019 ОСОБА_1 звернулась до Нізамінського районного суду м. Баку з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, нажитого під час шлюбу, предметом якого був поділ рухомого майна, а саме транспортних засобів, які були набуті ОСОБА_3 та ОСОБА_1 під час зареєстрованого шлюбу та про стягнення з ОСОБА_3 коштів, в рахунок компенсації частки ОСОБА_1 , в транспортних засобах, які були відчужені ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_1 (а.с. 40 53 т. 1).

Відповідно до Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 про закриття провадження у справі № 2(007)-1024/2019 судом прийнято відмову ОСОБА_1 від позову. Вирішено закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу. Роз`яснено позивачу про недопустимість повторного звернення до суду з тим самим позовом, між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав. Вирішено питання скасування арешту і накладених заборон на транспортні засоби, які були предметом спору у цій справі. Зі змісту ухвали вбачається, що підставою для припинення провадження у справі стало те, що позивач ОСОБА_1 з відповідачем у цій справі ОСОБА_3 помирилася. (а.с. 54 57 т. 1).

Таким чином суд констатує, що питання поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Ухвалою Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 про закриття провадження у справі № 2(007)-1024/2019 не вирішувалось, оскільки ОСОБА_1 відмовилась від свого позову, що пред`являвся до ОСОБА_3 .

Обставина автентичності перекладу Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 про закриття провадження у справі № 2(007)-1024/2019, що представлено позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 к., та відповідності представленого нею перекладу цієї ухвали на українську мову дійсному змісту першоджерела (тексту цієї ухвали на азербайджанській мові) визнається всіма сторонами по справі, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. (а.с. 56 57 т. 1).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 18.06.2019 реєстраційного відділу Нізамінського району м. Баку шлюб між ОСОБА_26 та ОСОБА_1 було розірвано, про що вчинено відповідний актовий запис №210 від 18.06.2019 (а.с. 22 24 т. 1).

Зі змісту відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 20.07.2022 судом встановлено, що ОСОБА_3 на територію України прибув 26.04.2021 о 10 год. 51 хв., а покинув територію України 03.05.2021 о 11 год. 43 хв. (а.с. 71 т. 2).

Під час перебування ОСОБА_3 на території України, а саме 28.04.2021 приватним нотаріусом ВМНО Лукашенком В.Б. посвідчено довіреність (реєстровий № 3020), згідно якої ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду) по ціні і на умовах на власний розсуд належним йому нежитловим приміщенням, салоном перукарнею № 3 по АДРЕСА_2 . Для реалізації права розпорядження цим (нині спірним) об`єктом нерухомості, ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 широкий спектр повноважень, які охоплюють практично всі можливі дії, у вчиненні яких може виникнути необхідність при реалізації правомочностей власника (який (перелік повноважень), згідно змісту довіреності, не є вичерпним). (а.с. 85 - 88 т. 2).

29.04.2021 приватним нотаріусом ВМНО Лукашенком В.Б. посвідчено ще одну довіреність Маммадлі Е.Ш.о. на повіреного ОСОБА_4 (реєстровий № 3021), зміст якої аналогічний довіреності від 28.04.2021 (реєстрований № 3020), з однією лише відмінністю: у довіреності від 29.04.2021 зазначено РНОКПП ОСОБА_3 о. НОМЕР_1 , який ОСОБА_3 (в документі ОСОБА_3 ) отримав в Україні 17.05.2012. (а.с. 128 т. 1; 89 94 т. 2).

07.06.2021 між ОСОБА_3 , від імені якого, на підставі довіреності від 29.04.2021, посвідченої приватним нотаріусом ВМНО за реєстраційним № 3021 Лукашенком В.Б., діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення, за яким ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купила нежитлове приміщення, салон перукарню № 3, в АДРЕСА_2 . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом ВМНО Бєлою О.М. (реєстровий номер 1345) (а.с.105 106 т. 1).

Право власності за ОСОБА_2 на спірний об`єкт нерухомості зареєстровано 07.06.2021 (номер запису про право власності 42363533), на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 58596707 від 07.06.2021). (а.с. 229 т. 1).

Згідно п. 4 цього Договору продаж спірного приміщення вчинено за 360 000 грн., які ОСОБА_2 сплатила представнику продавця ОСОБА_4 до підписання цього Договору.

Для вчинення цього Договору представником продавця ОСОБА_3 ОСОБА_4 нотаріусу було представлено оригінал договору купівлі продажу від 14.05.2012, на підставі якого ОСОБА_3 набув титул власності на спірний об`єкт нерухомого майна; витяг з Державного реєстру правочинів від 14.05.2012 № 11315590; витяг про державну реєстрацію прав КП ВМБТІ від 15.05.2012 № 34129927; електронну копію оригінального тексту ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019, переклад цієї ухвали з азербайджанської на українську мову, який виконано перекладачем ОСОБА_8 у м. Київ 13.05.2021, справжність підпису якої на перекладі засвідчено приватним нотаріусом КМНО Чигрін А.О., та інші документи, які були необхідні для вчинення нотаріальної дії з посвідчення договору купівлі - продажу (а.с. 107 120 т. 1).

В день посвідчення договору купівлі продажу від 07.06.2021 представником продавця ОСОБА_3 ОСОБА_4 написано розписку, яка видана ОСОБА_2 , згідно якої ОСОБА_4 підтвердив, що до підписання договору купівлі продажу нежитлового приміщення салону перукарні № 3, що по АДРЕСА_2 він отримав від ОСОБА_2 360 600 грн. в якості оплати за договором купівлі продажу, а також 3 440 000 грн. в якості оплати за оснащення, ремонт та облаштування вказаного нежитлового приміщення. Загальна сума, яка була отримана ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 від ОСОБА_2 складає 3 800 600 грн., розрахунок проведено в повній мірі, претензій до ОСОБА_2 ОСОБА_4 не має. (а.с. 175 т. 1).

Обставина передачі ОСОБА_2 та отримання ОСОБА_4 на виконання оспорюваного договору коштів в сумі 3 800 600 грн. до його підписання, представниками сторін по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 адвокатами Усовим Ю.В. та ОСОБА_27 в судовому засіданні визнається.

Обставина передачі/не передачі ОСОБА_4 коштів в наведеній сумі ОСОБА_3 не є предметом спору у цій справі.

Вирішуючи по суті вимоги первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору та відшкодування збитків, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Як встановлено судом позивач відповідач ОСОБА_1 к. та відповідач позивач ОСОБА_3 , в період зареєстрованого шлюбу яких ОСОБА_3 , зі згоди ОСОБА_1 , на території України в м. Вінниці придбано спірне майно являються громадянами Республіки Азербайджан. (а.с. 28 30; 36 39 т. 1).

З огляду на викладене суд констатує, що досліджувані цивільні приватно правові відносини містять іноземний елемент.

Як встановлено ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

В розумінні цього ж Закону колізійною є норма, що визначає право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом. (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Якщо згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв`язок із приватноправовими відносинами (ч. 2 ст. 4 цього ж Закону).

Частинами 3, 5 ст. 4 цього ж Закону встановлено, що визначене згідно з частиною першою цієї статті право, як виняток, не застосовується, якщо за всіма обставинами правовідносини мають незначний зв`язок з визначеним правом і мають більш тісний зв`язок з іншим правом. Це положення не застосовується, якщо сторони (сторона) здійснили вибір права відповідно до частини першої цієї статті. Визначення права, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин на підставі колізійних норм, не здійснюється, якщо міжнародним договором України передбачено застосування до відповідних відносин матеріально-правових норм.

Право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. (ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Як встановлено ч.ч. 1, 2 ст. 39 цього Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Право, яке застосовується до виникнення та припинення права власності та інших речових прав, що є предметом правочину, визначається відповідно до частини першої цієї статті, якщо інше не встановлено за згодою сторін. Вибір права сторонами правочину не зачіпає прав третіх осіб.

Захист права власності та інших речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідно до права держави, у якій це майно знаходиться. Захист права власності та інших речових прав, які підлягають державній реєстрації в Україні, здійснюється відповідно до права України. (ч.ч. 2, 3 ст. 42 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Як встановлено ч. 1 ст. 60 цього ж Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Як визначено ч. 3 ст. 61 цього ж Закону у разі відсутності вибору права подружжям майнові наслідки шлюбу визначаються правом, яке застосовується до правових наслідків шлюбу.

З огляду на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є громадянами та резидентами Азербайджанської Республіки, а спірне нерухоме майно, право на яке підлягає державній реєстрації, має своє місце розташування в Україні: 1) до правовідносин, що виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо визнання недійсним правочину який стосується нерухомого майна застосовується цивільне законодавство України; 2) до сімейних правовідносин, що виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в частині правових наслідків шлюбу, правового режиму майна, що набуто в шлюбі, а також в частині правових підстав для визнання правочину, вчиненого без згоди іншого з подружжя недійсним, застосовується Сімейний кодекс Азербайджанської Республіки.

Як встановлено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.

Офіційні тексти перекладів СК Азербайджанської Республіки та ЦК Азербайджанської Республіки з азербайджанської на російську мову розміщені на сайті https://online.zakon.kz/Document/?doc_id=30420386&doc_id2=30420111#pos=249;-93.4219&pos2=3230;-67.4219, які і використовуються судом при вирішенні справи.

Офіційні переклади текстів цих кодексів Азербайджанської Республіки на українську мову відсутні, а тому з метою збереження автентичності змісту норм цих кодексів та з метою недопущення двозначності тлумачення, різного розуміння чи викривлення текстів норм суд вважає за доцільне використовувати саме офіційні переклади текстів цих кодексів, хоч як не прикро, на російську мову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 31 СК Азербайджанської Республіки (надалі СК АР), «законным режимом имущества супругов является режим их совместной собственности. Законный режим имущества супругов действует, если брачным договором не установлено иное».

Як встановлено ч. 1 ст. 32 СК АР «имущество, нажитое супругами во время брака, признается их общей совместной собственностью». Вказана норма кореспондує ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу Азербайджанської Республіки (надалі ЦК АР).

«Приобретенные за счет общих доходов супругов движимые и недвижимые предметы, ценные бумаги, паи, сбережения, вложенные в кредитные учреждения или в иные коммерческие организации, доли в капитале и любое другое имущество, нажитое супругами в период брака независимо от того, на имя кого из супругов оно приобретено либо на имя кого и кем был сделан вклад, являются общей совместной собственностью супругов». (п. 2 ч. 2 ст. 32 СК АР).

«Право на общее имущество супругов принадлежит также супругу, который в период брака осуществлял ведение домашнего хозяйства, уход за детьми или по другим уважительным причинам не имел самостоятельного дохода». (ч. 3 ст. 32 СК АР).

Як встановлено ч. 1 ст. 33 СК АР «право супругов на владение, пользование и распоряжение общим имуществом осуществляется по их взаимному согласию». Вказана норма кореспондує ч. 2 ст. 222 ЦК АР.

Частиною 1 ст. 37 СК АР встановлено презумпцію рівності часток подружжя при поділі, якщо інше не встановлено договором між подружжям.

«Для совершения одним из супругов сделки по распоряжению недвижимостью и сделки, требующей нотариального удостоверения и (или) регистрации, необходимо получить нотариально удостоверенное согласие другой стороны. В случае если не было получено нотариально удостоверенное согласие супруга на совершение сделки, она может быть оспорена в сроки, установленные ГК АР». (ч. 4 ст. 33 СК АР).

Як врегульовано ч. 6 ст. 225 ЦК АР «без согласия супруга (супруги), обладающего совместным правом на недвижимое имущество, договор, заключенный о праве, зарегистрированном в государственной реестре недвижимого имущества, считается недействительным. Это также относится к случаям, когда приобретатель являлся добросовестным в отношении о принадлежности данного права только стороне договора. Если сторона по договору знала или должна была знать о недействительности договора, то приобретатель вправе требовать от данной стороны возмещения ущерба, вытекающего из недействительности».

Як зазначалось вище спірне нерухоме майно: салон перукарня № 3, яке розташоване в АДРЕСА_2 придбано ОСОБА_3 , 14.05.2012, під час перебування останнього в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 к. На укладення вказаного договору купівлі продажу ОСОБА_1 надала своєму чоловікові ОСОБА_3 нотаріально посвідчену згоду. (а.с. 133 134 т. 2).

З огляду на викладене суд констатує, що на спірне нерухоме майно під час перебування титулу власності на нього у період з 14.05.2012 по 07.06.2021 у ОСОБА_3 (особа на яку оформлено право власності) поширювався правовий режим спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , остання являлась співвласником вказаного нерухомого майна на праві спільної сумісної власності.

З матеріалів нотаріальної справи приватного нотаріуса ВМНО Бєлої О.М. з посвідчення договору купівлі продажу нежитлового приміщення спірного нерухомого майна (реєстрований № 1345), укладеного 07.06.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якого, на підставі нотаріальної довіреності діяв ОСОБА_4 судом встановлено, що ОСОБА_1 , як співвласник спірного майна, згоду на укладення ОСОБА_3 договору з відчуження цього майна останньому (стороні продавця) не надавала. Така, належним чином посвідчена, у встановленій законом формі, згода ОСОБА_1 в матеріалах нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі - продажу - відсутня.

Обставиною, яка слугувала підставою для усунення для нотаріуса ОСОБА_12 обов`язку з отримання згоди другого з подружжя (співвласника майна), на відчуження спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , стало представлення стороною продавця, за даних обставин повіреним ОСОБА_4 , при посвідченні договору, Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку Республіки Азербайджан у справі № 2(007)-1024/2019 від 29.04.2019 разом з її нотаріально засвідченим невірним перекладом, в частині зазначення в перекладі, що спірне майно є особистою приватною власністю ОСОБА_3 (а.с. 110 114 т. 1).

Обставина невірності перекладу вказаної Ухвали в цій частині, як зазначалось вище, учасниками справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (їх представниками) визнається. (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як встановлено ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. (ч.ч. 1 3 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 СТ. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. (ч. 4 ст. 369 ЦК України).

З огляду на викладене суд констатує, що право позивача ОСОБА_1 на спірне майно є порушеним стороною продавця ОСОБА_3 , в інтересах якого на підставі нотаріальної довіреності від 29.04.2021 діяв ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку та формі, не виразила своє волевиявлення на відчуження спірного майна, співвласником якого вона являлась (ч. 3 ст. 203 ЦК України), а тому відповідно до ч. 6 ст. 225 ЦК АР наявні підстави для визнання оспорюваного правочину (договору купівлі продажу від 07.06.2021, реєстровий № 1345) недійсним.

Таким чином наявні підстави для задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнання недійсним вказаного Договору з наведених підстав.

Первісний позов ОСОБА_1 задовольняється в тому числі до ОСОБА_2 виключно з підстав, того, що вона була стороною оспорюваного Договору, та ОСОБА_2 , як сторона такого договору, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, обов`язково має бути залучена до участі у розгляді такої справи в якості відповідача. Вона є належним відповідачем за вимогами первісного позивача попри те, що судом не встановлено вчинення нею будь яких свідомих та протиправних дій на шкоду ОСОБА_1 к.

До вказаного висновку суд прийшов з урахуванням правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 30.07.2020 № 670/23/18, в якій зазначено, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі його сторони, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них. Вказана позиція є обов`язковою до врахування на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Поряд з цим, на переконання суду, задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання оспорюваного договору недійсним за наведених обставин та підстав, не виключає задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в частині її вимог до ОСОБА_3 про визнання недійсним цього ж договору з підстав введення ОСОБА_2 як покупця стороною продавця в оману в частині належності спірного майна виключно продавцю ОСОБА_3 (п.8 оспорюваного Договору) та відшкодування за рахунок ОСОБА_3 завданих ОСОБА_2 вчиненням вказаного правочину збитків.

До вказаного висновку суд прийшов з огляду на наступне.

Підставою для задоволення первісного позову є встановлення судом обставини поширення на спірне майно правового режиму спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та як наслідок порушення оспорюваним правочином права ОСОБА_1 на спірне майно, шляхом його продажу без згоди останньої. Поряд з цим право ОСОБА_2 на відшкодування збитків, які їй завдані стороною продавця вчиненням оспорюваного правочину, шляхом введення її в оману в частині належності спірного майна виключно ОСОБА_3 також має бути захищено у визначений ч. 2 ст. 230 ЦК України спосіб.

Як зазначалось вище для вчинення оспорюваного Договору представником продавця ОСОБА_3 ОСОБА_4 нотаріусу було представлено оригінал договору купівлі продажу від 14.05.2012, на підставі якого ОСОБА_3 набув титул власності на спірний об`єкт нерухомого майна; витяг з Державного реєстру правочинів від 14.05.2012 № 11315590; витяг про державну реєстрацію права КП ВМБТІ від 15.05.2012 № 34129927; електронну копію оригінального тексту Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019, переклад цієї ухвали з азербайджанської на українську мову, який виконано перекладачем ОСОБА_8 у м. Київ 13.05.2021, справжність підпису якої на перекладі засвідчено приватним нотаріусом КМНО Чигрін А.О., та інші документи, які були необхідні для вчинення нотаріальної дії з посвідчення договору купівлі - продажу (а.с. 107 120 т. 1).

З наведеними документами, на підставі яких посвідчувався оспорюваний договір, ОСОБА_2 як покупець, могла ознайомитись виключно у нотаріуса при посвідченні правочину. Будь яких юридичних підстав для появи/наявності у ОСОБА_2 наведених вище документів, а особливо оригінального тексту Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019, раніше 07.06.2021, для здійснення її невірного перекладу, судом не встановлено.

Обставину змови ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який представляв ОСОБА_3 , на підставі нотаріальної довіреності, на шкоду ОСОБА_3 , стороною позивача відповідача ОСОБА_1 та відповідача позивача ОСОБА_3 , про що вони неодноразово стверджували в заявах по суті справи, перед судом не доведено.

Будь яких доказів на підтвердження обставини, що саме ОСОБА_2 виступила замовником перекладу Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019 та факту того, що саме вона організовувала виготовлення та посвідчення підпису перекладача в тексті цієї Ухвали в редакції, яка представлена нотаріусу ОСОБА_12 для посвідчення оспорюваного правочину, матеріали справи не містять.

Факт відсутності ОСОБА_3 на території України станом на 13.05.2021, коли приватним нотаріусом КМНО Чигрін А.О. засвідчувалась справжність підпису перекладача Кражевої Т.С. на перекладі Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019, жодним чином не підтверджує, як про те стверджували представники ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , факту прийняття ОСОБА_2 будь якої участі у здійсненні перекладу цієї Ухвали. (а.с. 114 т. 1 зворот).

Навпаки, з матеріалів нотаріальної справи оспорюваного Договору купівлі продажу судом встановлено, що збором необхідних для посвідчення оспорюваного договору документів займався представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 (зокрема, але не обмежуючись - виготовлення Звіту про експертну оцінку від 05.05.2021, який виконано на замовлення представника продавця ОСОБА_4 ). (а.с. 115 т. 1).

ОСОБА_3 було достеменно відомо, що спірне майно було придбане ним під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_1 , та з її згоди, а отже на нього поширюється правовий режим спільної сумісної власності. Тому дії сторони продавця ОСОБА_3 з посвідчення довіреності на повіреного ОСОБА_4 з правом розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна, а так само представлення повіреним ОСОБА_3 ОСОБА_4 нотаріусу невірного перекладу Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019, беззаперечно свідчать про застосування стороною продавця відносно покупця ОСОБА_2 обману.

Таким чином суд приходить до висновку, що саме стороною продавця ОСОБА_3 введено в оману щодо належності спірного майна виключно ОСОБА_3 про що також свідчать п.п. 7, 8 оспорюваного Договору в яких наведено, що сторона продавця засвідчила, що спірне нежитлове приміщення не обтяжене правами третіх осіб та те, що воно (приміщення) є особистою приватною власністю продавця ОСОБА_3 на підставі Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019. (а.с. 105 106 зворот, т. 1).

Надання нотаріусу Бєлій О.М. стороною продавця, для посвідчення оспорюваного договору невірного тексту перекладу цієї Ухвали ввело ОСОБА_2 в оману щодо обставин, які мали істотне значення для вчинення правочину, а тому суд погоджується з позицією відповідача позивача ОСОБА_2 , що її внутрішня воля, яка була спрямована на придбання спірного об`єкту нерухомості, сформувалась невірно та під впливом хибних відомостей щодо правового режиму спірного майна, як особистої приватної власності продавця ОСОБА_3 , що спричинено діями останньої (сторони продавця).

Не представлення стороною продавця нотаріусу документу (невірного перекладу Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019), яким сторона продавця підтверджувала належність спірного майна на праві особистої приватної власності продавцю ОСОБА_3 унеможливлювало б укладення спірного договору як такого.

Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 29.04.2014 у справі № 3-11гс14. Про наведене йдеться також в п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

На переконання суду наведені вище обставини та докази в своїй сукупності достовірно свідчать, що саме ОСОБА_2 стороною продавця було введено в оману, щодо належності спірного майна виключно стороні продавця, ця обставина ОСОБА_2 перед судом доведена належними та допустимими доказами, зокрема, але не обмежуючись, змістом договору, що оспорюється. (п.п. 7,8 Договору).

Суд не приймає до уваги доводи представника ОСОБА_3 адвоката Орловського Б.М., що ОСОБА_2 мала змогу перевірити правильність перекладу Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019, що вона умисно не зробила, оскільки сторони під укладення договору повинні діяти добросовісно, і ОСОБА_2 , як покупець не зобов`язана була здійснювати перевірку будь яких документів продавця (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 5 ст. 12 ЦК України).

Позиція представника відповідача позивача Маммадлі Е.Ш.о. з одночасним твердженням про те, що ОСОБА_2 могла самостійно здійснити переклад наведеної Ухвали, щоб переконатись в автентичності її змісту, з наступним твердженням про те, що саме ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 організували виготовлення невірного перекладу цієї ухвали, щоб незаконно позбавити майна ОСОБА_3 , з наступним твердженням, що ОСОБА_2 всі свої претензії має висловити з приводу обману ОСОБА_4 є суперечливою, оскільки містить твердження про взаємовиключні обставини та загалом ґрунтується на припущеннях та не доведених юридичних фактах.

На переконання суду сподівання ОСОБА_2 , що продавець діє добросовісно були правомірними. А не реалізація нею права на здійснення власного перекладу не свідчать про її недобросовісність. В розумінні ст. 388 ЦК України ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі продажу нежитлового приміщення салону перукарні № 3, що розташоване в АДРЕСА_2 від 07.06.2021, оскільки він був вчинений під впливом обману покупця з боку продавця (сторони продавця) на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України.

Як встановлено ч. 2 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. (ч. 2 ст. 216 ЦК України)

Відповідно до ч.ч. 1 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як встановлено ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на те, що шкоди відповідачу - позивачу ОСОБА_2 , наведеними вище діями, завдано стороною продавця ОСОБА_3 о., від імені та в інтересах якого на підставі довіреності від 29.04.2021 діяв представник ОСОБА_4 завдана шкода має бути стягнута саме з ОСОБА_3 о.

Доводи представника ОСОБА_3 адвоката Орловського Б.М. про те, що всі претензії ОСОБА_2 має пред`являти до ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки під час посвідчення оспорюваного договору ОСОБА_4 діяв як повноважний представник Маммадлі Е.Ш.о. та в його інтересах.

Посилання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 на ч. 1 ст. 1190 ЦК України та твердження про наявність підстав для покладання на відповідачів за її позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарної відповідальності з відшкодування їй збитків не заслуговують на увагу та судом відхиляються, оскільки ОСОБА_1 продавцем за оспорюваним договором не виступала, обману у будь якій формі до ОСОБА_2 не застосовувала, участі у підготовці документів для посвідчення оспорюваного правочину вона не приймала. Матеріли справи таких доказів не містять. Обставину прийняття Мамедовою Р.Ф.к. будь якої участі в підготовці документів/чи вчинення інших дій, для вчинення оспорюваного договору від 07.06.2021, на шкоду ОСОБА_2 останньою перед судом не доведено.

Більше того, судом встановлено порушення оспорюваним правочином прав самої ОСОБА_1 , яка державний кордон України в період часу з 01.01.2021 по 31.12.2021 не перетинала. (а.с. 47 т. 2).

Таким чином наявні підстави для часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 в частині вимог до ОСОБА_3 про визнання оспорюваного договору від 07.06.2021 недійсним з підстав, визначених ч. 1 ст. 230 ЦК України, з застосуванням двосторонньої реституції, та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 збитків. В частині вимог цього зустрічного позову до ОСОБА_1 слід відмовити з наведених вище підстав.

До вказаного висновку суд прийшов також з огляду на те, що за змістом ч.ч. 1,2 ст. 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок). Суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи (згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 216 ЦК України, таке право є у суду лише щодо нікчемних правочинів).

Відповідно до абзацу 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діє станом на час ухвалення цього рішення): у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Тлумачення статті 216 ЦК України свідчить, що слід відмежовувати правові наслідки недійсності правочину і правові наслідки виконання недійсного правочину; до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки виконання двостороннього недійсного правочину охоплюють собою двосторонню реституцію.

Отже, наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Метою проведення реституції є відновлення між сторонами status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину.

Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19.

Визначаючись щодо розміру збитків, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до Звіту про оцінку майна спірного нежитлового приміщення, від 22.04.2022, виготовленого суб`єктом оціночної діяльності ФОП «Довбнею» М.Ю.», на замовлення ОСОБА_2 під час підготовки зустрічного позову, вартість спірного об`єкту нерухомості станом на вказану дату (без ПДВ) становить 4 399 586 грн. (а.с. 178 237 т. 1).

З огляду на викладене при визнанні оспорюваного договору купівлі продажу від 07.06.2021 недійсним, відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України спірний об`єкт нерухомості слід повернути його попередньому власникові (титульному володільцю) ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 слід повернути кошти, які сплачені за Договором в сумі 360 600 грн.

Поряд з цим, реальна вартість втраченого ОСОБА_2 майна на час розгляду справи становить 4 399 586 грн. (а.с. 178 237 т. 1)

Оскільки розмір коштів, які мають бути повернуті ОСОБА_2 внаслідок застосування двосторонньої реституції є значно меншим за реальну вартість майна, яке нею втрачається через винні дії сторони продавця ОСОБА_3 (його представника ОСОБА_4 ), різниця між реальною вартістю втраченого майна та коштами, які нею мають бути отримані внаслідок двосторонньої реституції, є для неї майновими збитками, які на підставі ч. 2 ст. 230 ЦК України мають бути їй відшкодовані ОСОБА_3 в подвійному розмірі.

Таким чином загальна сума коштів, яку слід стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , в якості відшкодування завданих їй збитків становить 4399586 360600 х 2 = 8 077 972 грн.

Право ОСОБА_2 на відшкодування збитків, яке визначено ч. 2 ст. 230 ЦК України кореспондується з нормою ч. 6 ст. 225 ЦК АР, національного закону Маммадлі Е.Ш.о., в якій також регламентовано право потерпілої від недійсного договору сторони на відшкодування збитків.

Вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В.Б. про визнання недійсними договору купівлі продажу від 07.06.2021 та довіреності від 29.04.2021 з заявлених ОСОБА_3 підстав, не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Підставою для визнання недійсною оспорюваної довіреності від 29.04.2021 та як наслідок недійсності договору купівлі продажу від 07.06.2021 ОСОБА_3 зазначив, те, що він не надавав ОСОБА_4 повноваження на продаж спірної нерухомості. Посилався на те, що оспорювана довіреність від 29.04.2021 на право продажу цієї нерухомості була складена шляхом обману ОСОБА_3 , який не володіє українською мовою і не знав реального змісту цієї довіреності (планував надати ОСОБА_4 лише право на поточне управління (користування) нерухомістю, а не на її продаж). Представник Маммадлі Е.Ш.о. в позові зазначив, що під час укладення та підписання оспорюваної довіреності від 29.04.2021 ОСОБА_4 ввів ОСОБА_3 в оману щодо дійсних повноважень представника, які ОСОБА_4 мав отримати за такою довіреністю. Також покликався на протиправність дій нотаріуса ОСОБА_11 з посвідчення оспорюваної довіреності без її перекладу та без виклику перекладача на азербайджанську мову. Вказує, що подальша процедура продажу спірного майна, на переконання ОСОБА_3 , була продовженням обману, оскільки саме ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , вступивши у змову, надали нотаріусу ОСОБА_12 підроблений переклад ухвали азербайджанського суду, на підставі якої, з поміж інших документів, було посвідчено оспорюваний правочин. Посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів обставин перерахунку ОСОБА_2 грошових коштів на рахунок ОСОБА_4 вказує на те, що будь які розрахунки за оспорюваним договором не проводились.

Як зазначалось вище та встановлено судом ОСОБА_3 перебуваючи на території України (двічі) 28.04.2021 та 29.04.2021, звертався до приватного нотаріуса ВМНО Лукашенка В.Б. за посвідченням довіреностей (реєстрові номери: 3020, 3021), згідно яких ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду) по ціні і на умовах на власний розсуд належним йому (спірним) нежитловим приміщенням, салоном перукарнею № 3 по АДРЕСА_2 . Для реалізації права розпорядження цим (нині спірним) об`єктом нерухомості, ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 широкий спектр повноважень, які охоплюють практично всі можливі дії, у вчиненні яких може виникнути необхідність при реалізації правомочностей власника (який (перелік повноважень), згідно змісту довіреності, не є вичерпним). (а.с. 85 - 88 т. 2).

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

За правилами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 11, 14 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки виконуються у межах установлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч. 3 ст. 237 ЦК України).

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє (ч. 1 ст. 238 ЦК України).

Як встановлено ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують довіреність, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином.

Відповідно до останнього абзацу п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Як встановлено судом з показів допитаного в судовому засіданні 27.03.2023, в якості свідка, відповідача приватного нотаріуса ВМНО Лукашенка В.Б. (ст. 92 ЦПК України) при зверненні до нього ОСОБА_3 за вчиненням нотаріальної дії з посвідчення довіреності на розпорядження спірним майном, як першого разу (28.04.2021) так і другого (29.04.2021) ОСОБА_3 чітко та недвозначно, а головне самостійно (без участі будь яких інших осіб) висловив своє волевиявлення на вчинення довіреності з правом розпорядження повіреним ОСОБА_4 спірним об`єктом нерухомого майна. Після роз`яснення нотаріусом правових наслідків вчинення такої довіреності Маммадлі Е.Ш.о. підтвердив, що дійсно має намір видати саме довіреність з правом розпорядження повіреним спірним об`єктом нерухомого майна. Під час спілкування, в процедурі посвідчення довіреності, нотаріуса та ОСОБА_3 в їх розмові, окрім них, більше ніхто участі не приймав. Отримавши підготовлений нотаріусом проект довіреності ОСОБА_3 перечитав її, підтвердив обставину свого реального волевиявлення на видачу довіреності саме такого змісту та підписав її.

З наведених свідчень нотаріуса ОСОБА_11 судом встановлено, що ОСОБА_3 володіє як українською так і російською мовою в мірі, яка дозволяє йому вільно спілкуватись, читати, розуміти та відповідно правильно сприймати зміст текстів документів (за даних обставин довіреності (ей)), які були ним прочитані та підписані відповідно 28.04.2021 та 29.04.2021.

Покази нотаріуса ОСОБА_11 суд приймає в якості доказу, оскільки останнього приведено до присяги, та судом не встановлено наявності будь якого інтересу останнього у наданні суду недостовірних показів. Покази ОСОБА_11 є чіткими, послідовними, такими, що узгоджуються з показами свідків ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 , які також безпосередньо спілкувались з ОСОБА_3 та достовірно суду повідомили про рівень володіння ОСОБА_3 українською та російською мовами.

Покази свідка ОСОБА_7 в частині намірів ОСОБА_3 саме продати спірний об`єкт нерухомого майна через повіреного ОСОБА_4 узгоджуються як з показами нотаріуса ОСОБА_11 , щодо намірів ОСОБА_3 продати спірний об`єкт нерухомості так і зі змістом оспорюваної довіреності від 29.04.2021. Покази свідка ОСОБА_7 є детальними, чіткими, послідовними, узгодженими між собою, та з показами інших свідків, а тому ці покази суд також приймає до уваги та покладає їх в основу рішення.

Покази наведених свідків узгоджуються з встановленими судом фактичними обставинами справи та дослідженими судом доказами.

Таким чином суд відхиляє доводи зустрічного позову ОСОБА_3 щодо відсутності у останнього наміру надати ОСОБА_4 повноваження на розпорядження спірним об`єктом нерухомості, а так само доводи, щодо введення ОСОБА_4 ОСОБА_3 в оману щодо дійсного змісту довіреності від 29.04.2021.

Наведені доводи ОСОБА_3 в ході судового розгляду описаними вище доказами спростовано.

Позиція ОСОБА_3 з приводу того, що він бажав оформити довіреність з метою обслуговування спірного об`єкту нерухомості на період його відсутності в Україні, окрім наведеного також спростовується обставиною передачі останнім своєму повіреному ОСОБА_4 оригіналу правоустановчого документу на спірний об`єкт, який на даний час міститься в матеріалах нотаріальної справи з посвідчення оспорюваного договору купівлі продажу від 07.06.2021. (а.с. 107 т. 1).

Вказана обставина, на переконання суду, додатково підтверджує наміри ОСОБА_3 здійснити саме реалізацію спірного об`єкту, оскільки відсутність вказаного документу у повіреного або зробило б неможливим, або значно ускладнило б нотаріальну процедуру посвідчення/укладення договору купівлі продажу. З огляду на викладене суд відхиляє доводи представника ОСОБА_3 адвоката Орловського Б.М., що оригінал правоустановчого документу був переданий повіреному через юридичну неграмотність ОСОБА_3 .

Надаючи оцінку доводам зустрічного позову ОСОБА_3 про порушення нотаріусом Лукашенком В.Б. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» в частині нездійснення перекладу оспорюваної довіреності від 29.04.2021 на рідну (азербайджанську) мову Маммадлі Е.Ш.о. та незалучення до вчинення нотаріальної дії перекладача з української на азербайджанську мову суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 10 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», що затверджено Наказом Міністерства юстиції України за № 265/5 від 22.02.2012: Якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться нотаріальне діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі. Особа, що не володіє мовою, якою виготовлений документ, підписується тією мовою, якою вона володіє.

Зі змісту вказаного пункту Порядку слідує, що тексти оформлюваних документів мають бути перекладені нотаріусом або перекладачем виключно у випадку, коли особа, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії не знає мови, якою ведеться нотаріальне діловодство.

Поряд з цим, як зазначалось вище, судом встановлено, що ОСОБА_3 українською та російською мовою володіє в достатній мірі, яка дозволяє йому читати та розуміти зміст тексту, за даних обставин, оспорюваної довіреності від 29.04.2021. Доводи ОСОБА_3 щодо необхідності перекладу довіреності на його рідну (азербайджанську) мову не заслуговують на увагу, оскільки зміст п. 10 Глави 9 наведеного Порядку вказує на необхідність здійснення перекладу нотаріального документу на мову яку особа розуміє, і не обов`язково на мову держави, громадянином якої являється особа. При цьому вказаним пунктом Порядку передбачена можливість здійснення усного перекладу нотаріального документу саме нотаріусом, а не обов`язково з залученням перекладача.

Доводи представника ОСОБА_3 адвоката Орловського Б.М. щодо обов`язку нотаріуса здійснити переклад нотаріального документу (оспорюваної довіреності від 29.04.2021) на азербайджанську мову засновані на невірному тлумаченні та розумінні п. 10 Глави 9 наведеного нотаріального Порядку. Вказаний пункт Порядку містить альтернативу, згідно якої переклад може здійснюватися як нотаріусом так і перекладачем, як усно так і письмово, однак виключно за умови, що особа не володіє мовою на якій викладено документ, що в ході судового розгляду спростовано.

Тому суд констатує, що наведений пункт Порядку не містить імперативної та безальтернативної вимоги щодо необхідності здійснення перекладу нотаріального документу на рідну мову сторони правочину.

Окрім наведеного суд звертає увагу також і на те, що під час укладення ОСОБА_3 в Україні правочинів (цивільно правових договорів) у попередні періоди, останній послугами перекладача жодного разу не користувався, що підтверджується матеріалами нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі продажу від 14.05.2012 (реєстровий № 1131) спірного приміщення, а так само матеріалами нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі продажу від 24.09.2012 (реєстровий № 1993) з придбання ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_3 , в якому ОСОБА_3 виступав в якості покупця. (а.с. 117 143 т. 2; а.с. 179 218 т. 2).

З огляду на викладене підстав для визнання недійсною та скасування довіреності від 29.04.2021, яка видана ОСОБА_3 своєму повіреному ОСОБА_4 з заявлених ОСОБА_3 підстав, судом не встановлено.

Як визначено ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. (стаття 1003 ЦК України).

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. (ст. 239 ЦК України).

З огляду на викладене суд констатує, що вчинений ОСОБА_4 на підставі нотаріальної довіреності від 29.04.2021 договір купівлі продажу від 07.06.2021 з ОСОБА_2 створив правові наслідки саме для ОСОБА_3 , повіреним якого виступав ОСОБА_4 .

Посилання представника ОСОБА_3 адвоката Орловського Б.М. на порушення п. 7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», що затверджено Постановою Правління НБУ № 148 від 29.12.2017, згідно якого фізичні особи мають право здійснювати між собою розрахунки готівкою за договорами купівлі продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню у розмірі 50 000 грн. включно, в якості підстави для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі продажу від 07.06.2021, також судом відхиляється, оскільки порушення вказаної норми Положення свідчить про порушення сторонами правочину вимог фінансового контролю, однак таке порушення не має своїм правовим наслідком визнання оспорюваного правочину недійсним з цих підстав.

ОСОБА_4 , як повірений ОСОБА_3 прийняв розрахунок за договором купівлі продажу від 07.06.2021 в повному обсязі готівковими коштами в сумі 3800600 грн., про що написав відповідну розписку. Будь яких претензій щодо невиконання стороною ОСОБА_2 умов договору повірений ОСОБА_4 не висловив. (а.с. 175 т. 1).

Оцінюючи в сукупності всі інші доводи сторін по справі суд зазначає наступне.

Твердження представників Мамедової Р.Ф.к. та Маммадлі Е.Ш.о., наведені в заявах по суті справи, що Ухвалу Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі №2(007)-1024/2019, ОСОБА_2 могла отримати з Реєстру судових рішень Азербайджанської Республіки, та самостійно здійснити її невірний переклад суд відхиляє, оскільки, як встановлено судом доступ до офіційної сторінки Реєстру судових рішень Азербайджанської Республіки з території України заблоковано. При спробі суду перейти за посиланням, яке міститься в оригінальному тексті цієї Ухвали: https://e-mehkeme.gov.az/signed/ShowEdoc?guid=7820a0a33d7b4151adb4f3dfb629fb1d, Інтернет браузер повідомляє, що до вказаної сторінки сайту доступ отримати не вдається.

Вказане є додатковою підставою для спростування тверджень представника ОСОБА_3 ОСОБА_10 , що саме ОСОБА_3 є жертвою обману.

До вказаного висновку суд прийшов з огляду також на те, що саме ОСОБА_3 передав своєму повіреному ОСОБА_4 оригінал правоустановчого документу на спірне приміщення, тільки йому було відомо, що спірне приміщення є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , тільки йому було відомо про наявність Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі №2(007)-1024/2019, тільки він мав доступ до цієї Ухвали в електронному вигляді, оскільки тільки йому як продавцю були відомі всі її реквізити ( ОСОБА_3 являвся учасником цього судового провадження).

Оскільки судом не встановлено підстав для визнання недійсною (скасування) довіреності від 29.04.2021, а так само самостійних підстав для задоволення вимог про визнання недійсним договору купівлі продажу від 07.06.2021 з заявлених ОСОБА_3 підстав в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 07.06.2021 та довіреності від 29.04.2021 слід відмовити.

З огляду на те, що судом задовольняється як первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним так і частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в частині вимог до ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та відшкодування збитків, з метою недопущення зловживання сторонами своїми правами, які встановлені цим рішенням, та з метою їх збалансування, суд вважає за необхідне, відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 265 ЦПК України встановити порядок виконання рішення.

Вказаним порядком слід передбачити, що поновлення реєстрації права власності на нежитлове приміщення салону перукарні № 3, що у АДРЕСА_2 може бути здійснено за ОСОБА_3 (як новим/переднім власником) після повної виплати коштів, які стягуються з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , що має бути підтверджено відповідною заявою/розпискою ОСОБА_2 , підпис на якій слід засвідчити нотаріально.

Оскільки суд задовольняє первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 07.06.2021 (реєстровий № 1345) недійсним, з підстав порушення стороною продавця ( ОСОБА_3 через повіреного ОСОБА_4 ) прав первісного позивача, як співвласника спірного приміщення, на підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 грн. На переконання суду ОСОБА_2 судові витрати за цим позовом нести не повинна, оскільки судом не встановлено вчинення нею будь яких протиправних дій на шкоду ОСОБА_1 , та з підстав того, що позов до ОСОБА_2 задовольняється виключно у зв`язку з тим, що вона була стороною оспорюваного правочину (хоч і добросовісною), та в обов`язковому порядку за такою вимогою вона має виступати в якості співвідповідача.

З огляду на те, що суд задовольняє також зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в частині її вимог до ОСОБА_3 про визнання недійсним цього ж договору з підстав введення ОСОБА_2 як покупця, стороною продавця, в оману в частині належності спірного майна виключно продавцю ОСОБА_3 та відшкодування за рахунок ОСОБА_3 завданих ОСОБА_2 вчиненням вказаного правочину збитків, на підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір, сплачений з нею при зверненні до суду з зустрічним позовом в сумі 13397,40 грн. (з яких: 12405 грн. максимальна ставка судового збору передбачена законом для 2022 року за вимогу про відшкодування збитків та 992,4 грн. судового збору за вимогу немайнового характеру про визнання недійсним оспорюваного договору). На переконання суду ОСОБА_1 судові витрати за цим зустрічним позовом нести не повинна, оскільки судом не встановлено вчинення нею будь яких протиправних дій на шкоду ОСОБА_2 , та в задоволенні цього зустрічного позову в частині вимог до ОСОБА_1 суд відмовляє.

Судові витрати ОСОБА_3 слід залишити за ним, оскільки в задоволенні його зустрічного позову суд відмовляє.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. ст. 13, 81, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення недійсним задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлового приміщення та відшкодування збитків задовольнити частково.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка Володимира Борисовича про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлового приміщення та визнання недійсною та скасування довіреності відмовити.

Визнати недійсним договір купівлі продажу нежитлового приміщення, салону перукарні № 3 (три), що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , який укладено 07 червня 2021 року між ОСОБА_3 , від імені якого діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою Оксаною Миколаївною, реєстровий номер 1345.

Застосувати наслідки недійсності правочину (двосторонню реституцію):

Повернути ОСОБА_3 нежитлове приміщення, салон перукарню № 3 (три), що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 28837906.

Повернути ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 360 600 (триста шістдесят тисяч шістсот) гривень, сплачені нею при укладенні 07 червня 2021 року договору купівлі продажу (реєстровий № 1345) за нежитлове приміщення, салон перукарню № 3 (три), що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 28837906.

Здійснити реєстрацію змін в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, повернувши державну реєстрацію права на нежитлове приміщення, салон перукарню № 3 (три), що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , до стану, що існував до державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за ОСОБА_2 , тобто до стану, що існував на 06 червня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдані збитки в сумі 8 077 972 (вісім мільйонів сімдесят сім тисяч дев`ятсот сімдесят дві) гривні.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлового приміщення та відшкодування збитків, в частині вимог до ОСОБА_1 відмовити.

Встановити порядок виконання судового рішення, яким визначити, що фактичне повернення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 нежитлового приміщення салону - перукарні № 3 (три), що у АДРЕСА_2 (п`ятдесят дев`ять) та поновлення реєстрації права власності на нього за ОСОБА_3 здійснюється після повної виплати ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 8 438 572 (вісім мільйонів чотириста тридцять вісім тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривні, що має бути підтверджено відповідною заявою/розпискою ОСОБА_2 , підпис на якій засвідчено нотаріально.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 13397,40 грн. (тринадцять тисяч триста дев`яносто сім гривень 40 копійок, з яких: 12405 грн. за вимогу про відшкодування збитків та 992,4 грн. за вимогу про визнання правочину недійсним).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП в Україні не отримувала), паспорт НОМЕР_5 , громадянка Азербайджанської республіки, проживає за адресою АДРЕСА_4 ;

Відповідач позивач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин Азербайджанської республіки, проживає за адресою АДРЕСА_5 ;

Відповідач позивач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_6 ;

Відповідач: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , громадянин республіки Дагестан, посвідка на постійне місце проживання в Україні Серії НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ;

Відповідач: Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимир Борисович, місце здійснення діяльності: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Замостянська 27, оф. 44.

Повний текст рішення суду складено 09.05.2023 року.

Суддя: