Справа №760/4267/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Соколовській А.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кизенко Д.О. ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

18.02.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до КМР, третя особа ОСОБА_3 , відповідно до якої позивач просить визначити йому додатковий двохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Позов обґрунтовується тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина на майно, зокрема - квартиру АДРЕСА_1 .

За життя померлою було складено заповіт від 20.02.2012 року, яким вона заповіла все своє майно позивачу.

На момент смерті ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала у вказаній квартирі, інших зареєстрованих осіб на момент її смерті не було.

Позивач на момент смерті не проживав з ОСОБА_6 за однією адресою, не є родичем останньої. Близько 10 років назад позивач орендував у неї квартиру, з того часу вони почали підтримувати дружні стосунки, вітати одне одного зі святами, адже вона проживала одна, чоловіка та дітей не мала.

В той же час, ОСОБА_6 за життя ніколи не повідомляла позивачу про той факт, що вона склала заповіт, яким заповіла йому все майно. Відповідно примірника заповіту у позивача також не було.

Про смерть ОСОБА_6 , а також про наявність заповіту позивач дізнався вже після закінчення встановленого строку для прийняття спадщини. Про вказані факти йому повідомив в телефонному режимі ОСОБА_3 , який протягом шестимісячного строку подав відповідну заяву про прийняття спадщини, вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги за законом.

Позивач 28.12.2020 року звернувся до державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . Оскільки був відсутній оригінал заповіту, нотаріусом було підготовлено відповідний запит на отримання дублікату заповіту ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Демченко О.І. 20.02.2012 року за реєстровим № 106, який було отримано позивачем 12.01.2021 року.

Постановою Першої Київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 812/02-14 від 04.02.2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру після смерті померлої у зв`язку з тим, що ним пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Позивач вважає, що причина, за якої він пропустив строк для прийняття спадщини, яка полягає в незнанні про існування заповіту, є поважною, а тому звернувся до суду та просить задовольнити позов.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.02.2021 року відкрито року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.02.2021 року вирішено питання про витребування доказів.

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.08.2021 року ОСОБА_5 залучено до участі в справі в якості відповідача.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.01.2022 року відмовлено в прийнятті зустрічного позову ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_7 як третьої особи та відзив відповідача ОСОБА_5 , поданий представником, що надійшли до суду 19.04.2021 року та 18.10.2021 року, відповідно, з яких слідує, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, оскільки з часу смерті ОСОБА_6 - відкриття спадщини до моменту звернення ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини минуло більше 8 місяців, позивач вважається таким, що не прийняв спадщину.

Тільки у разі відсутності інших спадкоємців, або відсутності взаємної згоди між спадкоємцями, спадкоємець, що пропустив строки для прийняття спадщини, може звернутись з позовом до суду про визначення йому додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини.

Крім того, посилання позивача на існуючу судову практику, якою він обґрунтовує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини як необізнаність спадкоємця про наявність заповіту, повинно сприйматись судом критично та досліджуватись з урахуванням чинного законодавства, адже твердження про те, що він випадково в телефонній розмові з ОСОБА_3 дізнався про факт смерті ОСОБА_6 та наявність заповіту спростовується наявними доказами у матеріалах справи, де міститься лист від Першої Київської державної нотаріальної контори № 7109/02-14 від 08.10.2020 року про повідомлення позивача щодо факту смерті ОСОБА_6 та наявності заповіту на його ім`я. Також, як стало відомо, ОСОБА_3 ніколи не подавав заяв про прийняття спадщини після ОСОБА_6 , а тому не міг повідомити позивача про вищенаведені юридичні факти.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вжив можливих заходів для повідомлення позивача про факт смерті ОСОБА_6 та наявність заповіту на його ім`я.

Позивач повинен довести суду, що у нього мали місце поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Натомість позивач не надав суду належних доказів щодо таких обставин, які перешкоджали йому у обізнаності в період 6-ти місячного строку про смерть заповідача, обставин, що не залежали від нього та як би заважали йому дізнатися про факт смерті вчасно та подати заяву про прийняття спадщини.

У відповіді на пояснення третьої особи та на відзив відповідача, що надійшли до суду 28.04.2021 року та 26.10.2021 року, відповідно, сторона позивача зазначає, що як на час подання цього позову до суду, так і на час відкриття провадження відсутні спадкоємці, які могли б дати письмову згоду позивачу на подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 не спростував твердження та аргументи позивача по суті позовних вимог.

Звертає увагу, що позивач не знав не лише про смерть ОСОБА_6 , а й про заповіт, за яким померла заповіла йому все своє майно. Саме тому він не зміг би реалізувати своє право на спадкування майна померлої без усвідомлення про факт існування заповіту, складеного на його користь, що вже свідчить про наявність підстави, яка спричинила пропущення строку для прийняття спадщини.

Перша Київська державна нотаріальна контора не повідомляла ОСОБА_4 про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 . Наявний в матеріалах спадкової справи лист № 7109/02-14 від 08.10.2020 року не може вважатися належним повідомленням позивача про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 та про наявність заповіту або викликом позивача до нотаріуса, оскільки у спадковій справі відсутні як докази відправлення нотаріусом такого листа позивачу, так і докази його вручення.

Таким чином, необізнаність позивача про існування складеного на його користь заповіту, враховуючи те, що вони з померлою не були родичами, проживали окремо та йому не було відомо про її смерть, остання за життя ніколи не повідомляла позивача про наявність заповіту, складеного на його ім`я, є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Наголошує, що позивач в телефонному режимі дізнався про смерть ОСОБА_6 , а також про наявність заповіту від ОСОБА_3 вже після закінчення строку для прийняття спадщини після смерті.

Дійсно, як зазначає ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не подавав заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . Водночас, ОСОБА_3 є рідним братом ОСОБА_5 , якому було відомо про смерть ОСОБА_6 .

Тому твердження у відзиві про те, що ОСОБА_3 не міг повідомити позивачу в телефонному режимі про смерть ОСОБА_6 та про наявність заповіту, складеного останньою на ім`я позивача, не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються вищенаведеним.

Отже, необізнаність про відкриття спадщини та про існування складеного ОСОБА_6 на користь позивача заповіту, а також неналежне виконання нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори своїх обов`язків щодо повідомлення спадкоємців свідчать про наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за заповітом.

В поданих 08.12.2021 року запереченнях на відповідь на відзив відповідач ОСОБА_5 стверджує, що позивач знав та дізнався про факт смерті і наявність заповіту на його ім`я у строки, достатні для подання заяви про прийняття спадщини, у межах 6-ти місячного терміну, передбаченого законодавством для вчасного подання заяви про прийняття спадщини, та це твердження, на відміну від недоведених належними доказами заяв та тверджень позивача, доводиться належними письмовими доказами, які є в матеріалах справи, як то лист від нотаріальної контори № 7109/02-14 від 08.10.2020 року. Також наполягає на тому та стверджує, що позивач достеменно знав про наявність заповіту, але внаслідок своєї неуважності та нехтування своїми цивільними правами, пропустив строк для звернення до нотаріальної контори.

Вважає, що твердження представника позивача про те, що лист нотаріальної контори № 7109/02-14 від 08.10.2020 року є неналежним доказом повідомлення позивача, адже відсутні докази відправлення нотаріусом такого листа, а також, що нотаріус була зобов`язана повідомити позивача про наявність заповіту шляхом розміщення повідомлення у газеті, не може бути прийнято з наступних підстав.

Так, позивач не ставить під сумнів адресу, на яку було направлено вказане повідомлення, а лише стверджує, що не було доведено сам факт відправлення листа.

Відповідно до адвокатського запиту, направленого до Першої Київської державної нотаріальної контри, було отримано відповідь, якою повідомляється, що нотаріус дійсно повідомляла позивача листом від 08.10.2020 року та додано витяг з журналу реєстрації вихідних документів, відповідно до якого вбачається, що 08.10.2020 року було зареєстровано відправлення листа.

Також, як вбачається із змісту відповіді на адвокатський запит, нотаріус здійснила низку дій по виявленню заповіту, розшуку та повідомлення спадкоємця за заповітом про наявність спадкової справи та заповіту на його ім`я, чим в повній мірі виконала вимоги законодавства. Однак позивач не з`явився у нотаріальну контору, не надіслав нотаріально завірену заяву про прийняття спадщини (у випадку неможливості з`явитись особисто) у встановлений термін для подання такої заяви. Не встановлено й обов`язку нотаріуса вчиняти дії з повідомлення спадкоємців шляхом розміщення публічного оголошення у пресі про їх виклик, а закріплено право нотаріуса на вчинення вказаних дій.

Представником позивача також було подано в судовому засідання 12.01.2022 року письмові пояснення, в яких вказано, що посилання Першої Київської державної нотаріальної контори в листі №11774/01-16 від 07.12.2021 року на те, що лист № 7109/14 від 08.10.2020 року був належним чином зареєстрованим у книзі реєстрації вихідної кореспонденції та направлено на адресу, вказану в повідомленні, також не свідчить про те, що позивачу стало відомо про факт смерті ОСОБА_6 і наявність заповіту на його ім`я у строки, визначені ст. 1270 ЦК України, для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки відсутні як будь-які докази передачі нотаріальною конторою письмового повідомлення до відділення поштового зв`язку з метою його відправлення на ім`я позивача, так і докази направлення та отримання позивачем зазначеного листа.

Копія витягу з журналу реєстрації вихідних документів, на яку посилається відповідач як на доказ того, що позивач знав про смерть ОСОБА_6 та про існування заповіту, до закінчення 6-ти місячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, не може вважатися беззаперечним доказом отримання позивачем листа № 7109/02-14 від 08.10.2020 року, адже ведення журналу реєстрації вихідних документів залежить від волевиявлення Першої Київської державної нотаріальної контори, є внутрішнім документом останньої та має суб`єктивний характер.

Крім того, листом Першої Київської державної нотаріальної контори № 12260/01-16 від 20.12.2021 року підтверджено про відсутність у нотаріальній конторі доказів передачі письмового повідомлення № 7109/02-14 від 08.10.2020 року до відділення поштового зв`язку з метою його відправлення на ім`я ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_2 , копії фіскального чеку про відправлення зазначеного повідомлення та номеру (трек-номеру) поштового відправлення.

До того ж, вказана квартира не належить на праві власності ні позивачу, ні його батькам (була відчужена іншій особі близько 20 років тому), останні, як і позивач, не зареєстровані та не проживають за адресою вказаної квартири.

Таким чином, твердження відповідача не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються вищенаведеним.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, а представник відповідача ОСОБА_5 та третя особа просили в задоволенні позову відмовити, з викладених ними підстав в поданих раніше до суду заявах по суті.

Представник відповідача КМР у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, встановленому процесуальним законом. У поданому до суду в квітні 2021 року відзиві представник вказав, що позивач не є єдиним спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, а тому КМР не являється належним відповідачем по даній справі. Просив суд прийняти рішення згідно норм чинного законодавства та слухати справу у відсутності представника.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 8), після смерті якої залишилось спадкове майно.

25.06.2020 року за заявою ОСОБА_5 , який стверджує, що проживав з померлою однією сім`єю не менше п`яти років до дня її смерті, Першою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 640/2020 до майна померлої, належним чином завірену копію якої було надано на вимоги ухвали суду (т. 1 а.с. 105-135).

Вбачається, що ОСОБА_6 за життя склала заповіт, посвідчений 20.02.2012 року приватним нотаріусом КМНО Демченко О.І., зареєстрований в реєстрі за № 106, якими заповіла все своє майно ОСОБА_4 , дублікат якого видано 12.01.2021 року та зареєстровано в реєстрі за № 25 (т. 1 а.с. 119).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звернувся у визначений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про складений на його ім`я заповіт, а спадкоємцем за законом він не є, оскільки не є родичем померлої та з якою, до того ж, на момент смерті не проживав.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

04.02.2021 року ОСОБА_1 від імені ОСОБА_4 звернулася до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 127).

Постановою державного нотаріуса Кароєвою-Яремчук Т.М. від 04.02.2021 року ОСОБА_4 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском 6-ти місячного строку для прийняття спадщини (т. 1 а.с. 128).

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

На час розгляду справи по суті інші спадкоємці відсутні, що жодним чином не спростовано належними та допустимими доказами.

Місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста Києва як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні у місті Києві ради та їх виконавчі органи.

Згідно з положеннями ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, тобто, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави та ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Позивач посилається на необізнаність про відкриття спадщини та про існування складеного заповіту, оскільки про смерть ОСОБА_6 та наявність заповіту йому повідомив в ході телефонної розмови ОСОБА_3 , однак вже після закінчення встановленого строку для прийняття спадщини.

Дані обставини не визнаються та оспорюються відповідачем ОСОБА_5 , який стверджує, що позивач достеменно знав про наявність заповіту та дізнався про смерть ОСОБА_6 в межах визначеного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За положеннями ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач ОСОБА_5 в обґрунтування своїх доводів посилається на лист Першої Київської державної нотаріальної контори № 7109/02-14 від 08.10.2020 року (т. 1 а.с. 117), яким, за його доводами, повідомлено позивача щодо факту смерті ОСОБА_6 та наявності заповіту на його ім`я у відповідності до ст. 63 Закону України «Про нотаріат».

Згідно зі ст. 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

В матеріалах спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_6 дійсно міститься вказаний лист, який, як вбачається з відповіді нотаріальної контори № 11774/01-16 від 07.12.2021 року (т. 1 а.с. 176), після з`ясування нотаріусом єдиного відомого останнього місяця реєстрації ОСОБА_4 за місцем реєстрації його батьків ( АДРЕСА_2 ) 08.10.2020 року було належним чином зареєстровано у книзі реєстрації вихідної кореспонденції та направлено, що підтверджується копією витягу з журналу реєстрації вихідних документів (т. 1 а.с. 177-179).

Разом з тим, відсутні будь-які докази, які б дійсно свідчили про відправку такого повідомлення позивачу та отримання його останнім.

Копія витягу з журналу реєстрації вхідної кореспонденції не може вважатися беззаперечним доказом отримання позивачем повідомлення, про яке йдеться, адже ведення журналу реєстрації вхідної кореспонденції залежить від волевиявлення самого органу, є його внутрішнім документом та має суб`єктивний характер, в той час як належним доказом отримання такого повідомлення є поштовий конверт із штрих-кодовим ідентифікатором та відмітками відділення поштового зв`язку або належним чином завірена його копія.

Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 03.12.2021 року (справа № 910/2474/21).

До того ж, за адресованою адресою позивач не зареєстрований та не проживає, про що свідчить надана копія будинкової книги, за відомостями якої він з 08.07.2008 року зареєстрований в буд. АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 195).

Доводячи свої твердження, сторони також посилалися на пояснення свідків.

Так, у судовому засіданні, що відбулося 09.02.2023 року, за клопотанням сторони позивача у якості свідків були допитані сам позивач, його батько - ОСОБА_4 та колега по роботі - ОСОБА_8 .

Позивач як свідок пояснив, що познайомився зі спадкодавцем через старшого брата в 2009 року, який орендував житло у неї, а він жив з братом в цьому житлі. Спілкувався часто з ОСОБА_6 та допомагав їй, мав товариські відносини, однак з приводу заповіту жодних розмов не було. Особистих даних спадкодавцю не повідомляв, можливо брат або батько повідомляли.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що був особисто знайомий зі спадкодавцем, про заповіт не знав, особисті дані сина не повідомляв.

Свідок ОСОБА_8 зі спадкодавцем особисто знайомив не був, позивач йому розповів про те, що знайома родина залишила йому спадщину, коли саме він про неї дізнався, не повідомляв.

У судових засіданнях, що відбулися 21.03.2023 року та 27.04.2023 року, за клопотанням сторони відповідача ОСОБА_5 у якості свідків були допитані ОСОБА_9 , цивільним чоловіком якої є ОСОБА_3 , та третя особа - ОСОБА_3 .

ОСОБА_9 пояснила, що померлу знала давно, приблизно 10 років, час від часу спілкувалися. З позивачем познайомилася приблизно в жовтні-листопаді 2020 року через заповіт, про який він однозначно знав. Була також розмова про поділ квартир як спадкового майна.

ОСОБА_3 пояснив обставини зі слів своєї дружини, особисто з позивачем не знайомий. Спадкодавця знає давно, познайомились через брата та постійно спілкувалися. Брат з позивачем були знайомі. Відомо, що спадкодавець та брат їздили знайомитися з батьками позивача. Зі слів ОСОБА_9 свідок зрозумів, що про заповіт позивач, який приходив після смерті спадкодавця до належної останній квартири та вказував, що це його квартира і він буде тут жити, був обізнаний.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З наданих документів, приведених доводів сторін та пояснень свідків побічно слідує, що позивач був обізнаний про наявність на його ім`я заповіту, який містить його особисті данні, що не могли бути відомі сторонній особі, та фактично не подав заяву про прийняття спадщини через незнання про смерть спадкодавця, однак прямих та безпосередніх доказів на підтвердження таких обставин матеріали справи не містять, а доказування не може ґрунтуватися на припущення.

У постанові Верховного Суду від 13.12.2018 року (справа 459/295/16-ц, провадження № 61-19401св18) зазначено, що, якщо у спадкоємця немає перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Натомість, 04.03.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 133/1880/18, провадження № 61-12000св19 (ЄДРСРУ № 88232181) вказав, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Верховний Суд України у своїй постанові від 26.06.2019 року (справа № 565/1145/17) зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту. При цьому суд виходив з того, що позивач на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, про наявність заповіту, складеного на його користь, дізнався, за його твердженням, які не є достеменно спростованими, поза межами строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, і ці обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

З огляду на те, що позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку, а необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, враховуючи вище наведене, суд вважає, що причина пропуску позивачем строку є поважною, вимога за позовом є обґрунтованою, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1220, 1222, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 200, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до Київської міської ради, ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) додатковий строк в два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Перебіг зазначеного строку рахувати з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 08 травня 2023 року.

Суддя: