Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 755/1603/22
Номер провадження 22-ц/824/665/2023
Головуючий у суді першої інстанції В. П. Гончарук
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
11 квітня 2023 року місто Київ

Справа №755/1603/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Сіра Ю. М.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Семеновою Ольгою Геннадіївною , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року, постановлену у складі судді Гончарука В. П., в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва

у с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства стосовно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення аліментів на його утримання в розмірі частини від доходу відповідача, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування заявлених вимог вказала, що з листопада 2010 року вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках з відповідачем та у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитини відповідач у відділення РАЦС не подав відповідну заяву про визнання свого батьківства по відношенню до народженої динити, тому актовий запис про народження ОСОБА_5 здійснено у відповідності до вимог ст. 135 СК України. З червня 2012 року між позивачем та відповідачем були припинені шлюбно - сімейні стосунки та сторони почали проживати окремо, малолітній ОСОБА_5 проживає разом з його матір`ю. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням вирішити питання щодо внесення змін до актового запису про народження їх спільного сина, але отримувала відмову з різних причин. Позивач вказала, що відповідач не приймає будь - якої участі у вихованні та матеріальному забезпечені їх спільного сина.

З урахуванням заначеного, просила суд визнати відповідача батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; внести зміни до актового запису № 2822 від 11.10.2011 про народження динити, виключивши відомості про батька та зазначити батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просила стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внесено зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за № 2822 від 11 жовтня 2011 року Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, в графі «відомості про батька» вказано батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виключено відомості про ОСОБА_6 . Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини від всіх його доходів, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 992, 40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у цій справі, мотивовану тим, що під час ухвалення рішення судом не вирішено питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у розмірі 10 000,00 грн, про які стороною позивача заявлено під час подачі позову до суду, у відповіді на відзив відповідача на позовну заяву, а також вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу заявлялася представником позивача у судовому засіданні під час розгляду справи та до початку судових дебатів було надано відповідні докази на підтвердження надання адвокатом правової допомоги та понесення таких витрат. Заявник вказала, що оскільки судом частково задоволено заявлені нею позовні вимоги, але під час ухвалення судового рішення не вирішено питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, тому вона просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. У заяві ОСОБА_1 вказала, що надання адвокатом професійної правничої допомоги та витрати на професійну правничу допомогу у цій справі підтверджуються доказами, які містяться у матеріалах справи, а саме: договором про надання правової допомоги №67/01 від 27.01.2022 з детальним описом робіт, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №3439 від 09.06.2010, ордером на надання правової допомоги серії АІ №1208736 від 31.01.2022, додатковою угодою №1 до Договору про надання правової допомоги №67/01 від 27.01.2022, актом виконаних робіт (надання послуг) до договору про надання правової допомоги №67/01 від 27.01.2022, квитанціями про сплату послуг на 6 000,00 грн та 1 000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 755/1603/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини.

Не погоджуючись з ухвалою суду від 12.09.2022 ОСОБА_1 через свого представника Семенову О. Г. подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги на ухвалу суду у розмірі 496, 20 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом було безпідставно відмовлено в ухваленні додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу через недоведеність понесення таких витрат позивачем у зв`язку із розглядом цієї справи, оскільки такі витрати було документально підтверджено позивачем та належні докази подано у відповідності до вимог закону, про що зроблено відповідну заяву разом з подачею позову, відповіддю та відзив відповідача на позовну заяву та до закінчення судових дебатів. Суд не взяв до уваги подані позивачем докази, на підтвердження надання адвокатом професійної правничої допомоги та понесення таких витрат, а саме: договір про надання правової допомоги №67/01 від 27.01.2022 та додаткову угоду № 1 до нього, детальний опис робіт та акт виконаних робіт (наданих послуг), ордер на надання правової допомоги та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанції про сплату витрат на правову допомогу у розмірі 6 000, 00 грн та 1 000,00 грн та виписки з рахунку адвоката, скірншоти сторінок з інтернету із зазначенням вартості послуг адвоката у м. Києві та Київській області.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 вказав, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки він визнав позовні вимоги щодо визнання батьківства та частково визнав вимоги позивача про стягнення аліментів, проте повністю заперечував проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу. Вважає, що оскільки ним було частково визнано позовні вимоги ОСОБА_1 , тому витрати на професійну правничу допомогу у відповідності до вимог п. 3 ч. 2. ст. 141 ЦПК України мають бути покладені на позивача. Також вказав, що стороною позивача не надано доказів, що адвокатом надавалася правова допомога саме у цій справі та не надано доказів на підтвердження заявлених витрат та їх складових, зокрема понесення позивачем витрат на правничу допомогу у заявленому нею розмірі та його обґрунтування. Відповідач вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним заявленим позовним вимогам, так як підготовка позову у цій справі за даних обставин не може становити більше ніж 1 500, 00 грн, послуги за підготовку та направлення відзиву є занадно завищеними та не можуть складати 1 000,00 грн. Загалом уважає, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження надання послуг на правничу допомогу у цій справі та їх оплати у сумі 10 000, 00 грн. З посиланням на правові висноки Верховного Суду відповідач вважає, що суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи та їх представники не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи належним чином повідомлялися.

Представнику позивача ОСОБА_1 - адвокату Семеновій О. Г. вручено судову повістку - повідомлення про час та дату розгляду справи 06.03.2023 на електронну адресу, зазначену нею у апеляційній скарзі.

Із матеріалів справи вбачається, що представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Самокиш В. Ю. належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи на 30.03.2023, що підтверджується відміткою проставленою нею у заяві про ознайомлення із матеріалами справи 10.03.2023 та направлення 14.03.2023 відзиву на апеляційну скаргу позивача, тобто після визначення судом дати призначення справи до розгляду (03.02.2023).

Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від позивача та відповідача (їх представників) не надходило.

Третя особа Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надіслав до суду заяву, у якій просить розглядати справу без участі їхнього представника відповідно до фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи та їх представників, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та не перешкоджає розгляду справи, скласти повне судове рішення у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини судового рішення не виготовлялись та не проголошувались судом 30.03.2023.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Так, відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Пунктом третім частини першої статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вирішив питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору за подачу вказаного позову до суду. При цьому судом не вирішено питання про розподіл судових витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу.

Із матеріалів справи вбачається, що професійну правничу допомогу позивачу у цій справі надавала адвокат Семенова О. Г. згідно договору про надання правової допомоги №67/01 від 27.01.2022, якиий є оплатним, що сторони узгодили п. 4 цього Договору.

Вимогу про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу заявлено позивачем у позові, у прохальній частині якого ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Також у позовній заяві ОСОБА_1 вказала орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн. До позовної заяви додано копії договору про надання правової допомоги №67/01 від 27.01.2022 та детального переліку (опису) послуг (робіт), що є додатком №1 до договору про надання правової допомоги №67/01 від 27.01.2022, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3439 від 09.06.2010, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1208736 від 31.01.2022 (а.с.5-6, 33-36).

У відповіді на відзив відповідача на позовну заяву, поданій до суду першої інстанції 21.06.2022, ОСОБА_1 виклала обставини на заперечення відповідача щодо компенсації їй судових витрат на професійну правничу допомогу та вказала, що витрати на правничу допомогу у цій справі є необхідними та їх розмір є розумним та виправданим, співмірним заявленим позовним вимогам. Оскільки надання послуг адвокатом не завершилося подачею позову до суду, між позивачем та її адвокатом складено акт виконаних робіт на підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн, які вона просила стягнути з відповідача на її користь, про що зазначила у прохальній частині відповіді на відзив відповідача на позовну заяву.

На підтвердження надання позивачу професійної правничої допомоги та понесення нею витрат ОСОБА_1 до відповіді на відзив відповідача на позов додала копію додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №67/01 від 27.01.2022, з детальним описом робіт, копію акту виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги № 67/01 від 27.01.2022, копії квитнацій про сплату витрат на професійну правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн та 1 000,00 грн (а.с. 110 (зворот) - 113).

Оскільки ухвалюючи рішення у справі судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, ОСОБА_1 07.08.2022 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у цій справі, мотивовану тим, що під час ухвалення рішення судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених нею на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції не врахував зазначених вище обставин та дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Суд не звернув увагу на наявність в матеріалах справи належних доказів на понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, що були надані у розпорядження суду разом із відповіддю позивача на відзив на позовну заяву, проти стягнення яких заперечував відповідач.

Отже питання щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи, судом першої інстанції вирішено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Так, відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 зроблено висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що 30.05.2022 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, у якому ОСОБА_2 заперечував проти покладення на нього обов`язку щодо відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 виклав свої заперечення щодо наявності підстав для стягнення з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на відсутність доказів надання професійної правничої допомоги адвокатом позивачу саме у цій справі та неспівмірністю розміру таких витрат заявленим позовним вимогам, а тому вважає, що заявлені до стягнення з нього витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню.

З урахуваннмя наведених вище норм закону, вирішуючи питання щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції бере до уваги заяву відповідача про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу.

Так, понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу повністю підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме: договором про надання правової допомоги №67/01 від 27.01.2022 з детальним описом робіт, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №3439 від 09.06.2010, ордером на надання правової допомоги серії АІ №1208736 від 31.01.2022, додатковою угодою №1 до Договору про надання правової допомоги №67/01 від 27.01.2022, актом виконаних робіт (надання послуг) до договору про надання правової допомоги №67/01 від 27.01.2022, квитанціями про сплату послуг на 6 000,00 грн та 1 000,00 грн.

При цьому твердження відповідача про відсутність підстав для покладення на нього обов`язку по відшкодуванню судових витрат через ненадання позивачем доказів про сплату адвокату витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі (10 000,00грн) колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

Так, відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанови Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18).

У справі, що переглядається апеляційним судом встановлено подання позивачем у встановленому законом порядку заяви про розподіл судових витрат, у якій вона просила стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн за консультації, формування правової позиції у справі, вивчення документів, аналіз законодавства та судової практики, складання позовної заяви та супровід у суді першої інстанції, складання відповіді на відзив та направлення її сторонам та до суду.

На підтвердження факту понесення судових витрат позивач надала суду договір на правову допомогу разом з додатками, акт про надання правової допомоги із зазначенням обсягу наданих послуг та виконаних робіт, рахунки на оплату правової допомоги на загальну сумум 7 000,00 грн. Відповідач подав до суду заяву про зменшення розміру судових витрат та зазначив про їх неспівмірність.

Так, при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20).

Таким чином колегія суддів вважає, що позивачем доведено обставини надання їй послуг правничої допомоги, належним чином обґрунтовано понесення таких витрат та вони підтверджені наданими стороною позивача належними доказами.

Урахувавши наявність заяви відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі та її складність, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, тривалість розгляд справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатом послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. Саме такий розмір витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, та він відповідає критерію реальності та розумності.

Твердження відповідача про те, що оскільки ним було частково визнано позовні вимоги ОСОБА_1 , тому витрати на професійну правничу допомогу у відповідності до вимог п. 3 ч. 2. ст. 141 ЦПК України мають бути покладені на позивача, суперечать вимогам закону, а тому колегія суддів не бере їх до уваги.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, порушивши норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, таке судове рішення не може вважатись законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд першої інстанції не установив всіх обставин справи та дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для ухвалення у справі додаткового рішення щодо розподілу судових витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу. У порушення вимог закону суд першої інстанції за результатами розгляду заяви позивача про розполіг судових витрат постановив ухвалу про відмову у задоволенні такої заяви.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищенаведеного, ухвала суду першої інстанції не може вважатись законною та обґрунтованою, і такою, що постановлена з правильним застосуванням норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для її скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, понесених позивачем у цій справі з наведених вище підстав.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу суду у розмірі 496,20 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки апеляційним судом частково задоволено апеляційну скаргу позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Семеновою Ольгою Геннадіївною , задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 (дев'ять тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 11 квітня 2023 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна