Справа № 243/1386/21
Провадження № 2/243/90/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

09 травня 2023 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.,

секретаря судового засідання Бочарової М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, діючи з використанням власних технічних засобів на підставі наказу голови № 29 «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10.05.2022 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивач звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. Свої вимоги мотивуючи тим, що 02.12.2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки ГАЗ 2410, реєстраційний номер НОМЕР_1 та водія ОСОБА_1 , який керував мопедом VIPER MX 50 S, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної події водію мопеда ОСОБА_1 було заподіяно закритий перелом великогомілкової кістки в верхній третині зі змішенням, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Порушення водієм ОСОБА_2 вимоги п. 10.1, п. 16.13 Правил дорожнього руху України знаходились в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настання суспільно-небезпечних наслідків.

За фактом вищевказаної ДТП, Слов`янським ВП ГУНП в Донецькій області 02.12.2019 року відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України, були внесені до ЄРДР.

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20.11.2020 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. Зазначає в позові, що протиправними діями відповідача йому була завдана матеріальна шкода в сумі 5762 грн. 25 коп., яка складається із втрати мопеда VIPER MX 50 S на суму 4482 грн. 00 коп. та витрат на лікування в сумі 1280 грн. 25 коп.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника наземного транспортного засобу ГАЗ 2410, реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай».

У зв`язку з чим позивач просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 5762 грн. 25 коп., яка складається із матеріальних збитків по втраті мопеда VIPER MX 50 S на суму 4482 грн. 00 коп. та з витрат на лікування в сумі 1280 грн. 25 коп.

Крім того позивач просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на свою користь шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності, а саме не отримані доходи за час лікування в сумі 41 130 грн. 00 коп.

Також вказав, що як власнику пошкодженого транспортного засобу та водію, який на момент дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом та зазнав тілесних ушкоджень, протиправними діями відповідача йому була завдана і моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із виникненням стресової ситуації, пошкодженням свого майна, тривалим лікуванням, зміною звичного укладу життя та пасивними діями відповідача щодо усунення заподіяних ним негативних наслідків. Ці обставини порушили звичний спосіб життя та потребували додаткових зусиль для організації змін у повсякденному житті позивача.

З урахуванням вищевикладеного, розмір моральної шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних, позивач оцінює в 100 000 грн. 00 коп. та вважає, що саме цієї суми буде достатньо для усунення негативних наслідків та моральних страждань, які він зазнав в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.12.2019 року.

Витрати по оплаті правової допомоги в сумі 12 510 грн. 00 коп. та витрати по оплаті послуг авто товарознавця в сумі 600 грн. 00 коп. просить стягнути з відповідачів солідарно.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Землянський Ю.В. у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялись про час та дату судового розгляду, подали до суду заяви, в яких просили розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача ТДВ страхова компанія «Ю.Ес.Ай» у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 02.12.2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки ГАЗ 2410, реєстраційний номер НОМЕР_1 та позивача ОСОБА_1 , який керував мопедом VIPER MX 50 S, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної події водію мопеда ОСОБА_1 заподіяно закритий перелом великогомілкової кістки в верхній третині зі змішенням, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Порушення водієм ОСОБА_2 вимоги п. 10.1, п. 16.13 Правил дорожнього руху України знаходились в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настання суспільно-небезпечних наслідків.

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20.11.2020 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами

Відповідно до частини третьої ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зі змісту вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20.11.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Таким чином, суд дійшов висновку про існування причинного зв`язку між шкодою, завданою позивачу ОСОБА_1 і протиправним діянням відповідача ОСОБА_2 , а також вини останнього в її заподіянні.

З метою визначення вартості матеріального збитку, завданого володільцю транспортного засобу внаслідок ДТП, ОСОБА_1 звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 .

Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 006-20 від 13.01.2020 року, щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику мопеда VIPER MX 50 S, реєстраційний номер АНАА 6188 вбачається, що вартість відновлювального ремонту складає - 5552 грн. 20 коп.; вартість матеріальних збитків з урахуванням фізичного зносу деталей складає 3451 грн. 50 коп.; ринкова вартість мопеда VIPER MX 50 S, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без урахування аварійних пошкоджень складає 4482 грн. 00 коп. Відповідно до п. 8.2 Методики авто товарознавчої експертизи вартість матеріальної шкоди може бути прирівняна до ринкової вартості без врахування пошкоджень, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує або дорівнює його ринковій вартості. Таким чином вартість матеріальних збитків власника мопеда VIPER MX 50 S, реєстраційний номер НОМЕР_2 може скласти 4482 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України визначено, що діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З урахуванням обставин справи суд може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст.ст. 9,13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування, при цьому франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком.

Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Матеріалами справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника наземного транспортного засобу ГАЗ 2410, реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ страхова компанія «Ю.Ес.Ай», згідно полісу обов`язкового страхування №АМ8410506, строк дії якого становив з 12.12.2018 року по 11.12.2019 року. Страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200000 грн, за шкоду, заподіяну майну становить 100000 грн, розмір франшизи становить 1000 грн.

Враховуючи, що страховик відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодовує вартість франшизи, тому на думку суду обов`язок її сплатити лягає на відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальних збитків, як власника мопеда VIPER MX 50 S, реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 4482 грн. 00 коп. підлягають задоволенню, а з відповідача ТДВ страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь позивача підлягає стягненню сума матеріальних збитків в розмірі 4482 грн. 00 коп. 1000 = 3482 грн. 00 коп.; в той час, як з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню сума франшизи в розмірі 1000 грн. 00 коп.

При вирішенні питання відшкодування матеріальної шкоди, що пов`язана з витратами на лікування суд зазначає наступне.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як видно із виписки з історії хвороби № 2496 травматологічного відділення КНП «Міська лікарня №3» Краматорської міської ради, ОСОБА_1 отримував наступне лікування: алмірал, кетальгін, Л-лизина есцинат, реосорбілакт, пентоксифілін, актовегін, лесфаль, магніт, УВЧ, ЕФ, массаж.

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 830 видно, що ОСОБА_1 отримував наступне лікування: артрокол, лідокаїн.

З наданого до суду позивачем фіскального чека ТОВ фармацевтична компанія «Здравиця» Аптека №5 від 21.04.2020 року на суму 1815 грн. 20 коп., підтверджується придбання медикаментів вказаних в історії хвороби.

Таким чином вказані витрати та їх причинно-наслідковий зв`язок з призначеними і отриманими медичними препаратами знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Придбання ж позивачем таких медичних препаратів, як троксевазин, вендиол, кальцемин та синофлан на загальну суму 486 грн. 90 коп., що підтверджується чеками ТОВ «Регіонфарм» Аптека 38, судом не береться до уваги, оскільки відсутні належні і допустимі докази, що ці кошти є витратами на лікування, підтвердженими документально закладом охорони здоров`я, а саме історією хвороби ОСОБА_1 чи медичною картою стаціонарного хворого.

Таким чином з відповідача ТДВ страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь позивача підлягає стягненню сума коштів витрачених на лікування травм отриманих внаслідок ДТП в розмірі 1815 грн. 20 коп.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення доходу, який він втратив внаслідок тимчасової втрати працездатності, суд зазначає наступне.

Позивач як на підставу своїх вимог посилається на положення ст. 1197 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст. 1197 ЦК України - до втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. Разом з тим до втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо.

Згідно ч.4 ст. 1197 ЦК України якщо заробіток (дохід) потерпілого до його каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я змінився, що поліпшило його матеріальне становище (підвищення заробітної плати за посадою, переведення на вищеоплачувану роботу, прийняття на роботу після закінчення освіти), при визначенні середньомісячного заробітку (доходу) враховується лише заробіток (дохід), який він одержав або мав одержати після відповідної зміни.

Таким чином шкода у вигляді втраченого заробітку (доходу) визначається з урахуванням двох факторів, а саме: 1) середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я (визначення середньомісячного заробітку здійснюється за правилами статті 1197 ЦК України); 2) ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Працездатність - це здатність людини до активної діяльності, що характеризується можливістю виконання роботи і функціональним станом організму в процесі роботи («фізіологічною ціною» роботи) (ГОСТ 12.4.061-88) (Методичні рекомендації для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджені постановою Міністерства праці України від 01.09.92 р. №41).

Поняття «професійна працездатність» випливає із поняття «професія» - рід трудової діяльності людини, яка володіє комплексом спеціальних знань, практичних навичок, одержаних шляхом спеціальної освіти, навчання чи досвіду, які дають можливість здійснювати роботу в певній сфері виробництва (Інструкція про встановлення

груп інвалідності, затвердженанаказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561).

Відповідно до пунктів 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 № 561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю.

Законодавство виокремлює професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах.

Отже, на підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

Відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо).

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06.07.2022 у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 18 постанови від 27.03.1992 № 9 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником трудових обов`язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медична експертиза - в решті випадків.

Таким чином,у даному випадку належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати позивачем професійної працездатності (у процентах) є відповідний висновок судово-медичної експертизи з визначенням процента втрати працездатності.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів),

який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При зверненні до суду з даним позовом на підтвердження своїх позовних вимог в частині втраченого заробітку внаслідок тимчасової непрацездатності позивачем було надано виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 830 КНП «Міська клінічна лікарня м. Слов`янськ», виписку з історії хвороби № 2496 травматологічного відділення КНП «Міська лікарня №3» Краматорської міської ради та висновок комп`ютерної томографії від 17.02.2020 року.

На думку суду вищевказані докази не є належним в розумінні роз`яснень Верховного Суду України в пункті 18 постанови від 27.03.1992 № 9 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»

Клопотань щодо призначення експертизи позивачем в суді не ініціювалося.

У зв`язку з вищевикладеним суд, приходить до висновку, що відсутність достовірних, підтверджених належними доказами відомостей про ступінь (відсоток) втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності позивача отриманої внаслідок ДТП травми не дає підстав для висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення втраченого позивачем заробітку.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997).

Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004)

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

В даному випадку, вирішуючи позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги понесені позивачем моральні та фізичні страждання від кримінального правопорушення, враховує ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень та їх наслідки.

Зокрема, суд бере до уваги те, що позивач, внаслідок ДТП та отриманих тілесних ушкоджень змінив звичний уклад життя, а саме в нього змінився звичний ритм та спосіб життя, погіршилось здоров`я, відбувалось тривале лікування, у зв`язку із настанням самої події ДТП ОСОБА_1 зазнав душевних страждань у зв`язку із пошкодженням свого майна та витрачанням часу на відновлення своїх прав та ремонту транспортного засобу. Вказані обставини свідчать про заподіяння потерпілому з вини обвинуваченого моральної шкоди, яка знайшла своє вираження також у фізичному болю внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

Виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, з врахуванням глибини, часу фізичних та душевних страждань, їх тривалості, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому задоволенню з урахуванням обставин, що мають істотне значення для встановлення розміру такої, і на думку суду, буде доцільним стягнути на користь позивача 7000 грн. 00 коп. на відшкодування завданої відповідачем ОСОБА_2 моральної шкоди.

Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Приймаючи рішення щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2,3 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до квитанції № 714 від 15.02.2021 року вбачається, що позивач сплатив адвокату Землянському Ю.В. кошти в сумі 12 510 грн. 00 коп. за консультаційні послуги, підготовку позовної заяви, участь в суді.

Надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу, а також враховуючи критерій складності справи, обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог та пропорційність задоволеної і відхиленої частини позовних вимог, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі (х = 13297,2 грн. - розмір задоволеної частини позовних вимог х 12510 грн. - сума коштів на правову дорогу / 147427, 20 грн. розмір заявлених позовних вимог) = 1 128 грн. 33 коп.

Згідно п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України, та враховуючи, що позовні вимоги про відшкодування матеріальних збитків, як власника мопеда були задоволенні, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 600 грн. 00 коп. витрат на проведення звіту про оцінку завданих матеріальних збитків, яка підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 6 від 13.01.2020 року.

З приводу вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу та на проведення авто товарознавчого дослідження суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань

Солідарне зобов`язання і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.

Судове рішення не може бути підставою виникнення солідарності, оскільки судовим рішенням утверджуються права осіб, а не створюються заново. Судове рішення не може створювати й солідарну відповідальність там, де вона не випливає з самого правовідношення, яке зумовило виникнення спору.

Таким чином, солідарне стягнення суми судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу та проведення експертного дослідження законом не передбачено.

Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, із відповідачів слід стягнути судовий збір у доход держави.

Суд зазначає, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому еквіваленті, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає сплаті як за вимогу майнового характеру (1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). В даному випадку 1% від заявлених 100 000 грн. = 1000 грн. 00 коп.

В ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 , а саме в сумі 7 000,00 грн, що становить 7% від заявленої позивачем суми моральної шкоди - 100 000,00 грн (7 000,00 х 100 : 100 000,00). Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, у відсотковому співвідношенні від розміру задоволеної частини позовних вимог в сумі 70 грн. 00 коп. (1000,00 х 7% :100).

Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана, що станом на день звернення позивача до суду складає 908 грн.00 коп.

В ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову щодо вимог майнового характеру, а саме в сумі 13 297 грн. 00 коп, що становить 28% від заявленої позивачем суми матеріальної шкоди - 47 427,20 грн (13 297,00 грн. х 100 : 47 427,20 грн.). Тому з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь держави підлягає стягненню судовий збір, у відсотковому співвідношенні від розміру задоволеної частини вказаних позовних вимог в сумі 254 грн. 24 коп. (908,00 х 28% :100).

Керуючись ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. 4, 12, 76 - 82, 141, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - задоволити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» Україна, 04210, місто Київ, ПРОСПЕКТ ГЕРОЇВ СТАЛІНГРАДА , будинок 4, корпус 6А (Код ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме в розмірі 3482 грн.00 коп., в рахунок відшкодування матеріального збитку та в розмірі 1815 грн. 20 коп., в рахунок відшкодування витрат на лікування.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 - 1000 грн. 00 коп. безумовної франшизи та 7 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_4 та з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» Україна, 04210, місто Київ, ПРОСПЕКТ ГЕРОЇВ СТАЛІНГРАДА , будинок 4, корпус 6А (Код ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП РНОКПП НОМЕР_3 витрати на правову допомогу в сумі 1 128 грн. 33 коп., а саме по 564 грн. 16 коп. з кожного відповідача; та витрати по оплаті авто товарознавчого дослідження в сумі 600 грн. 00 коп., а саме по 300 грн. 00 коп. з кожного відповідача.

У задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» Україна, 04210, місто Київ, ПРОСПЕКТ ГЕРОЇВ СТАЛІНГРАДА , будинок 4, корпус 6А (Код ) на користь держави судовий збір в сумі 254 грн. 24 коп.

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь держави судовий збір в сумі 70 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду

Донецької області Д.В. Воронков