Дата документу 16.08.2023 Справа № 175/3823/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 175/3823/22
Провадження №22-ц/807/1125/23
Головуючий в 1-й інстанції Мануйлова Н.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП БАНК» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 березня 2023 року, ухвалене у м. Вільнянськ у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 34509,38 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.07.2018 між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , на підставі якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник отримав його на умовах передбачених кредитним договором. 28.07.2018 між позивачем та АТ «ОТП БАНК» укладено Заяву-Анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № CARD від 28.07.2018, що є невід`ємною частиною Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток та Правил користування карткою, інформаційного листка, Тарифів Тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП Банк». Відповідач при підписанні Заяви-Анкети підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява, разом з усіма додатками до неї, укладена між нею та Банком, є Кредитний Договір. Згідно з умовами вказаного договору АТ «ОТП Банк» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку, надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки, на картковий рахунок встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування картою. Позивач свої зобов`язання виконав повністю, а відповідач взяті на себе зобов`язання сплачувати платежі згідно умов Кредитного Договору не виконувала належним чином, що спричинило виникнення заборгованості в загальному розмірі 34509,38 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 20197,41 грн., заборгованість за відсотками 1334,87 грн., заборгованість за прострочене тіло кредиту 6802,59 грн., заборгованість за простроченими відсотками 6174 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 березня 2023 року, позов Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» (01003, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43, ) заборгованість за кредитним договором № від 28.07.2018 у розмірі 6781,83 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» (01003, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43, ) витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 487,57 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «ОТП БАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимог позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що всі нараховані суми у розрахунку заборгованості по відповідачу є актуальними та підлягають задоволенню повністю оскільки були нараховані по користуванню ОСОБА_1 кредитною лінією, а термін дії картки якою користувалася відповідачка не скінчився.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2023 року це 268400,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 грн. (2684,00 грн. Х 100 = 268 400 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.07.2018 між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , на підставі якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник отримав його на умовах передбачених кредитним договором.

28.07.2018 між позивачем та АТ «ОТП БАНК» укладено Заяву-Анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № CARD від 28.07.2018, що є невід`ємною частиною Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток та Правил користування карткою, інформаційного листка, Тарифів Тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП Банк». Відповідач при підписанні Заяви-Анкети підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява, разом з усіма додатками до неї, укладена між нею та Банком, складає Кредитний Договір.

Згідно з умовами вказаного договору АТ «ОТП Банк» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку, надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки, на картковий рахунок встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування картою.

Позивач свої зобов`язання виконав повністю, а відповідач взяті на себе зобов`язання сплачувати платежі згідно умов Кредитного Договору не виконувала належним чином, що спричинило виникнення заборгованості в загальному розмірі 34509,38 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 20197,41 грн., заборгованість за відсотками 1334,87 грн., заборгованість за прострочене тіло кредиту 6802,59 грн., заборгованість за простроченими відсотками 6174 грн., тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до п. 1 кредитного договору № від 28.07.2018 дата остаточного повернення кредиту 28.09.2019.

Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від Банку за вищезазначеним кредитним договором у цій справі, з розрахунку кредитної заборгованості встановлено, що позичальник частково сплачував заборгованість.

Таким чином, в результаті порушення відповідачем умов кредитного договору № від 28.07.2018, Банк мав право на нарахування відповідачу у цій справі заборгованості за кредитним договором станом на 28.09.2019, враховуючи строк кредитування.

Нарахування Банком відповідачу за вищезазначеним договором відсотків, неустойки після закінчення строку дії договору 28.09.2019 безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18).

Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, пені та комісії за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Банк у цій справі будь-яких позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК не заявляв.

Як встановлено із розрахунку Банку з 29.08.2019 по 28.09.2019 загальна сума заборгованості відповідача станом на дату остаточного повернення кредиту складала 6781,83 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і необхідно стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № від 28.07.2018 станом на 28.09.2019 у розмірі 6781,83 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року № 186/1743/15-ц, зокрема, зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Встановлено, що АТ «ОТП Банк» у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог до ОСОБА_1 , тому лише у вищезазначеній частині судове рішення підлягає перевірці апеляційним судом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно із ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

28.07.2018 між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , на підставі якого банк надав позичальнику кредит.Відповідно до п. 1 кредитного договору № від 28.07.2018 дата остаточного повернення кредиту 28.09.2019.

Враховуючи вказане, правильним є висновок суду першої інстанції про порушення відповідачем умов кредитного договору № від 28.07.2018, внаслідок чого у Банку виникло право на нарахування відповідачу у цій справі заборгованості за кредитним договором станом на 28.09.2019, враховуючи строк кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування …право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, пені та комісії за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Банк у цій справі будь-яких позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК не заявляв.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність нарахування Банком відповідачу за вищезазначеним договором відсотків, неустойки після закінчення строку дії договору 28.09.2019, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18).

Доводи апеляційної скарги щодо дії кредитної картки відповідача та наявності підстав здійснення у зв`язку з цим нарахувань за користування кредитом визнаються судовою колегією необґрунтованими.

Строк дії картки, який перевищує строк кредитування, установлений кредитним договором, не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання. А тому такий строк її дії не має значення для настання кінцевого терміну повернення заборгованості.

Отже, враховуючи, що строк кредитування за договором закінчується 28.09.2019 року, правильним є висновок суду про наявність у Банку права заявляти вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , яка виникла в межах строку кредитування.

Доводи банку щодо можливості нарахування процентів за користування кредитними коштами є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 березня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 16 серпня 2023 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков