Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2770/23 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Григорусь Н.Й., Галацевич О.М.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №279/2770/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шульги О.М., м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду із даним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 37600,00 грн, яка складається з: 8000,00 грн - заборгованості по кредиту; 28080,00 грн - заборгованість за відсотками; 1520,00 грн - заборгованість за комісією та понесені судові витрати у розмірі 2684,00 грн. Вимоги мотивовані тим, що 07.02.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір № 3858647, згідно з умовами якого, відповідач отримав 8000 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору №3858647) повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 29.03.2021 року. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підтвердженням добровільного укладення відповідачем кредитного договору є Анкета-заява позичальника, в якій зазначені особисті дані відповідача. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням. 11 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений договір відступлення прав вимоги №72-МЛ від 11.06.2021 року. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором №3858647 від 27.02.2021 року було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги №72-МЛ від 11.06.2021 року.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2023 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №3858647 від 27.02.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в розмірі 37600 гривень 00 копійок ( з яких: 8000,00 гривень - заборгованість за основним боргом; 28080,00 гривень - заборгованість за відсотками; 1520,00 гривень - заборгованість за комісією), а також стягнуто понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом припинилося після 29.03.2021, після закінчення строку дії договору права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначення заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за користування позикою складає 28080,00 грн включає період з 30.03.2019 по 28.05.2021, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки, тому заявлена вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню в сумі 4080,00 грн та 8000,00 грн заборгованості за тілом кредиту.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2023 року оскаржується в частині стягненні відсотків в сумі 28080,00 грн, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції на законність та обґрунтованість не перевіряється.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без виклику сторін в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції дійшов висновку, що правильність нарахування розміру заборгованості відповідачем на час розгляду справи не спростована, а у матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договорів, їх форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

В статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Встановлено судом першої інстанції, що 27.02.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3858647, згідно з умовами якого, останній отримав 8000 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкції, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору №3858647) платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 29.03.2021 року. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму.

11 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №72-МЛ від 11.06.2021 року. Відповідно до умов даного договору, відбулося відступлення прав вимоги і за кредитним договором №3858647 від 27.02.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 (витяг з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №72-МЛ від 11.06.2021 року). Таким чином, до позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», починаючи з 11.06.2021 відповідно до договору відступлення прав вимоги №72-МЛ від 11.06.2021, перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 3858647 від 27.02.2021 року.

Згідно розрахунку заборгованості за вищевказаним договором, відповідач користувався грошовими коштами позивача та заборгованість ОСОБА_1 за договором № 3858647 від 27.02.2021, становить 37600,00 грн, яка складається: заборгованість по кредиту 8000,00 грн; заборгованість за відсотками 28080,00 грн; заборгованість за комісією 1520,00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про нарахування відсотків після спливу визначеного договором строку кредитування та посилання відповідача, що інтереси позивача після закінчення строку дії кредитного договору забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України.

Із позовної заяви вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» обґрунтовуючи заборгованість по відсотках, посилається на умови кредитного договору, зокрема на п.1.6 Договору, на ч. 2 ст.625 ЦК України.

Предметом апеляційного перегляду у цій справі є рішення суду першої інстанцій в частині вирішення вимоги про нарахування відсотків.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 910/21449/17 зазначено, що «4.11. У пункті 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 зауважено, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12). Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012). Аналогічну правову позицію викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зазначено, що «статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18)».

Зазначених висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах суд першої інстанцій не врахував та не звернув уваги на суть позовних вимог банку щодо стягнення відсотків за ч.2 ст.625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням зобов`язання за кредитним договором.

Згідно умов кредитного договору №3858647 від 27.02.2021, загальний розмір кредиту становить 8000,00 грн, комісія за надання кредиту 1520,00 грн, проценти за користування кредитом 4080,00 грн.

Із відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №3858647 вбачається, що ТОВ «Мілоан» після закінчення строку дії договору 29.03.2021, а саме з 30.03.2021 нараховував відсотки за користування кредитом за кожний день у розмірі 400,00 грн.

Відповідно до пункту 4 підпункту 4.2. укладеного між сторонами договору про споживчий кредит №3858647 - відповідальність сторін. У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) має право нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6. Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової ) ставки, передбаченої п.1.6 Договору.

Згідно п.1.6. Договору, базова процентна ставка становить 5%.

Строк дії договору закінчився 29.03.2021, відтак, відповідно до статті 625 ЦК України, ОСОБА_1 , який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також 5 відсотків річних від простроченої суми, так як, саме цей розмір відсотків встановлений п.1.6, п.п.4.2 п.4 Договору, який підписаний сторонами та не оспорюється.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення відсотків, разом з тим, здійснив невірний обрахунок розміру заборгованості по відсоткам.

У даному випадку колегія суддів визначає порядок обчислення п`яти відсотків річних за формулою: сума заборгованості 8000,00 грн х 60 (кількість днів прострочення виконання зобов`язання з 30.03.2021 по 28.05.2021 - дату вказану у відомостях про нарахування та погашення кредитної заборгованості, долучених до позовної заяви) х 5 (розмір процентів, встановлених Договором та відповідно з частиною другою статті 625 ЦК України) : 100: 365 (днів у році).

Тобто, 8000,00 грн х 5% х 60 : 365 : 100 = 65,75 грн.

Тому, ураховуючи визначений період прострочення та формулу розрахунку процентів відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, судове рішення в частині стягнення відсотків за невиконання грошового зобов`язання необхідно змінити, зменшивши суму стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінансова компанія «Кредит Капітал» з 28080,00 грн до 4145,75 грн, з яких: 4080,00 грн - відсотки за користування кредитом згідно п.1.5.2 умов Договору та 65,75 грн відсотки згідно ч.2 ст. 625 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За звернення до суду із позовом ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» сплатило 2684,00 грн судового збору.

Зважаючи на відсоток задоволення позовних вимог, з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 975,36 грн.

За подання апеляційної скарги, ОСОБА_1 сплатив 4026,00 грн судового збору.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 36,34%, тому із ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1463,04 грн судового збору.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2023 року в частині стягнення заборгованості за відсотками змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 4145,75 грн заборгованості за відсотками, з яких : 4080,00 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 65,75 грн заборгованість по відсоткам, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 975,36 грн судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 1463,04 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді