Провадження № 2/760/4906/23
Справа № 760/2564/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» /далі - Страхова компанія/ (адреса: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26; адреса представника: 02100, м. Київ, вул. Георгія Тороповскього, 14, офіс, 302) до ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

03.02.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 01.02.2022, за підписом представника позивача - адвоката Грідіна В.В. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача:

- 20 000,00 грн страхового відшкодування в порядку регресу;

- 5 000,00 грн судових витрат пов`язаних з оплатою позивачем професійної правової допомоги та 2 481,00 грн судового збору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 08.02.2022.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Остання відповідь на запит надійшла 19.07.2022.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22.07.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.11.2020 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Hyundai Elantra, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та ряду інших автомобілів, в т.ч., автомобіля Renault Logan, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , внаслідок якої транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.

Як вказує позивач, згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.01.2021 у справі № 369/14988/20 дорожньо-транспортна пригода сталася у зв`язку з порушенням відповідачем Правил дорожнього руху.

При цьому, позивач звертає увагу на те, що цією ж постановою встановлено, що відповідач 23.11.2020, керував транспортним засобом Hyundai Elantra, реєстраційний номер: НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стало встановлення судом вини відповідача у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Крім того, позивач зауважує, що вину відповідача також встановлено і у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП, оскільки останній керував транспортним засобом без посвідчення водія, тобто без права керування транспортним засобом.

Зі слів позивача, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», згідно з договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № 201198692).

Разом з тим, в позові вказується, що власник пошкодженого транспортного засобу Renault Logan, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , звернувся до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до висновків аварійного сертифікату 37-D/79/2, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Renault Logan, реєстраційний номер: НОМЕР_2 приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин та становить 34 107,31 грн.

Як зазначає позивач, страховик та потерпіла особа досягли домовленості про розмір та спосіб страхового відшкодування, у зв`язку з чим, позивачем було здійснено виплату потерпілому в сумі 20 000,00 грн.

У зв`язку з викладеним в позові вказується, що у Страхової компанії виникло право регресної вимоги до відповідача.

Щодо правової позиції відповідача

Станом на день винесення рішення відзив на позовну заяву не надійшов.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особі - відповідача.

З відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 26.04.2021 вбачається, що відповідач ( ОСОБА_1 ) мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період з 01.02.2011 по 19.03.2019 (а.с. 56).

Відповідно до повідомлення Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 14.07.2022, за наявною в ДМС інформацією, місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встановлено (а.с. 59).

За змістом ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV громадянин України зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Відповідно до ч. 10 ст. 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом.

Суд надіслав копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів на останню відому адресу реєстрації відповідача. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а листи повернулися до суду за закінченням терміну зберігання.

Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача про розгляд даної справи, 14.03.2023 зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (унікальний покажчик ресурсу: https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1395254/).

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Зі змісту полісу № 201198692 (а.с. 11) вбачається, що між ПАТ «СК «ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 , 09.09.2020 було укладено внутрішній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з наступними умовами:

-строк дії: з 00:00 10.09.2020 про 09.09.2021;

-страхова сума за шкоду, заподіяну майну: 130 000,00 грн.

-забезпечений транспортний засіб: Hyundai Elantra, 2013 р.в.; номерний знак НОМЕР_1 ; номер кузова/шасі/рами: НОМЕР_3 .

Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 12), за підписом ОСОБА_3 , вбачається, що таке складено у зв`язку з настанням 01 год 20 хв 23.11.2020 за участі транспортного засобу потерпілого Renault Logan, реєстраційний номер: НОМЕР_2 ; страхова компанія: VUSO; обставини події: «вночі, 22.11.2020, Я ОСОБА_3 , припаркував авто Renault Logan НОМЕР_2 на узбіччі дороги. Вранці наступного дня 23.11.2020, я вийшов до авто та побачив ДТП з моєю машиною».

Також до позову долучено заяву про страхове відшкодування від 23.11.2020 (а.с. 13), за підписом ОСОБА_3 , в якому він просить відшкодувати йому витрати, пов`язані з пошкодженням Renault Logan, реєстраційний номер: НОМЕР_2

Зі змісту долученого свідоцтва серії НОМЕР_4 про реєстрацію транспортного засобу Renault Logan, реєстраційний номер: НОМЕР_2 вбачається, що такий зареєстровано 26.05.2020 територіальним сервісним центром № 8043 за ОСОБА_3 (а.с. 17-18).

Відповідно до Висновків аварійного сертифікату 37-D/79/2 (а.с. 23), вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Renault Logan, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , з урахуванням фізичного зносу, становить 34 107,31 грн (без ПДВ).

З постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.01.2021 у справі № 369/14988/20 (а.с. 29-32), зокрема, вбачається, що ОСОБА_1 , 23.11.2020 о 01 год. 20 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, а саме: керував автомобілем Hyundai Elantra, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Печерській, 6 в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» № 0371, результат позитивний 1,09 промиле, у присутності двох свідків.

ОСОБА_1 , 23.11.2020 о 01 год. 20 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, а саме керуючи автомобілем Hyundai Elantra, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Печерській, 6 в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на стоячий транспортний засіб Hyundai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_5 , який від удару зіткнувся з транспортним засобом Mazda 6, державний номерний знак НОМЕР_6 , який від удару зіткнувся з транспортним засобом Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_2 , які були припарковані на узбіччі, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.

Вказаною постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

26.04.2021, між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_3 укладено угоду про розмір страхового відшкодування (а.с. 33), п. 2 якої передбачено, що Сторони досягли згоди, що сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 23.11.2020 складає 20 000,00 грн.

06.05.2021 ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було складено страховий акт № ЦВ/20/8120 (а.с. 35) в якому вказано, зокрема:

- страхувальник: ОСОБА_2 ;

- договір страхування: № 201198692 від 09.09.2020;

- постраждалий власник або особа, яка має право на отримання відшкодування: ОСОБА_3 ;

- особи, винні в настанні страхового випадку: ОСОБА_1 ;

- розмір страхового відшкодування: 20 000,00 грн.

Зі змісту платіжного доручення № 16756 від 06.05.2021 (а.с. 36) вбачається, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» здійснило переказ 20 000,00 грн отримувачу ОСОБА_3 ; призначення платежу: страхове відшкодування ОСОБА_3 згідно страхового акту за договором страхування № 201198692 від 09.09.2020.

До позовної заяви також долучено довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України щодо Страхової компанії(а.с. 6-7), наказ № 410-КВ від 06.10.2005 про вступ на посаду (а.с. 8), протокол № 10 від 05.10.2005 загальних зборів учасників Страхової компанії (а.с. 9-10), протокол, схему та пояснення учасників ДТП (а.с. 19-22), протокол огляду транспортного засобу (а.с. 27-28).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як вбачається з постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.01.2021 у справі № 369/14988/20, ОСОБА_1 , 23.11.2020 о 01 год. 20 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, а саме: керував автомобілем Hyundai Elantra, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Печерській, 6 в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» № 0371, результат позитивний 1,09 промиле, у присутності двох свідків. ОСОБА_1 , 23.11.2020 о 01 год. 20 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, а саме керуючи автомобілем Hyundai Elantra, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Печерській, 6 в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на стоячий транспортний засіб Hyundai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_5 , який від удару зіткнувся з транспортним засобом Mazda 6, державний номерний знак НОМЕР_6 , який від удару зіткнувся з транспортним засобом Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_2 , які були припарковані на узбіччі, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.

Такою постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

26.04.2021, між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_3 , було укладено угоду про розмір страхового відшкодування, п.2 якої передбачено, що Сторони досягли згоди, що сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 23.11.2020 складає 20 000,00 грн.

06.05.2021 ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було складено страховий акт № ЦА/20/8120 в якому вказано, зокрема:

- страхувальник: ОСОБА_2 ;

- договір страхування: № 201198692 від 09.09.2020;

- постраждалий власник або особа, яка має право на отримання відшкодування: ОСОБА_3 ;

- особи, винні в настанні страхового випадку: ОСОБА_1 ;

- розмір страхового відшкодування: 20 000,00 грн.

Зі змісту платіжного доручення № 16756 від 06.05.2021 вбачається, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» здійснило переказ 20 000,00 грн отримувачу ОСОБА_3 ; призначення платежу: страхове відшкодування ОСОБА_3 згідно страхового акту за договором страхування № 201198692 від 09.09.2020.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п.п. «а», п. 38.1.1, ч. 38.1, ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Матеріалами справи підтверджено, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» набуло право регресної вимоги до відповідача в частині 20 000,00 грн в порядку п.п. «а», п. 38.1.1, ч. 38.1, ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому позов підлягає задоволенню .

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо судового збору

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 481,00 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (а.с. 5).

Щодо витрат на правову допомогу

Згідно положень ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне:

«Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших».

Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем, зокрема, вказано розмір витрат на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн (а.с. 4).

На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи позивачем долучено:

- витяг з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, укладеного між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та адвокатським бюро «Грідін і Партнери» (а.с. 37-38), з п. 1.1 якого вбачається, що за цим договором адвокатське бюро зобов`язується надавати Клієнту професійну правничу допомогу, передбачену цим договором та/або додатками, додатковими угодами, завданнями-дорученнями до цього договору, а клієнт зобов`язується прийняти відповідну правничу допомогу та оплатити її;

- завдання-доручення № 147 від 20.07.2021 (а.с. 39-40), з якого вбачається, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» передало адвокатському бюро «Грідін і Партнери» страхову справу, зокрема, № ЦВ/20/8120; Страхувальник: ОСОБА_2 ; Договір страхування № 201198692; винна в настанні ДТП особа: ОСОБА_1 ; сума збитку: 20 000,00 грн; сума гонорару за надання правничої допомоги: 5 000,00 грн;

- копію платіжного доручення № 18724 від 21.07.2021, з якого вбачається, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» здійснило переказ загальної суми 48 000,00 грн за правничу допомогу по договору від 14.05.2019 за завданням дорученням № 147 від 19.07.2021

- акт прийому-передачі наданої правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, датований 01.02.2022, складений між «Альфа-Гарант» та адвокатським бюро «Грідін і Партнери» (а.с. 43), п. 1 якого передбачено, зокрема, що цим актом сторони підтверджують, що адвокатське бюро надало клієнту правову допомогу згідно визначеного та погодженого завдання-доручення № 147 від 20.07.2021 до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, яке є невід`ємним додатком до Договору, згідно наступного переліку справ: № ЦВ/20/8120; Страхувальник: ОСОБА_2 ; Договір страхування № 201198692; винна в настанні ДТП особа: ОСОБА_1 ; сума збитку: 20 000,00 грн; сума гонорару за надання правничої допомоги: 5 000,00 грн.

Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Крім того, судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19).

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі N 922/1964№21, провадження № 12-14гс22).

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21).

Водночас, суд також бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 915/606/21, суд порушує принцип змагальності сторін, якщо самостійно з власної ініціативи здійснює за сторону доведення обставин, що мають значення для вирішення питання розподілу судових витрат.

Відповідач не надав суду будь-яких доказів та обґрунтувань, у тому числі власних розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, та/або нерозумність, та/або нереальність здійсненого заявником розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до цієї справи.

Крім того, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17).

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Позивачем доведено реальність судових витрат, щодо фінансового стану сторін, то відповідачем не доведено, що його фінансовий стан свідчить про непомірність покладення на нього тягаря сплати витрат на правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі.

При цьому, суд бере до уваги те, що відповідач своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався, хоча положеннями п. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього.

Враховуючи результат розгляду справи в суді, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн в даній справі відповідає критеріям співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.

З урахуванням наведеного, відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також з огляду на приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме: пропорційно розміру задоволених позовних вимог (100 %) у сумі 5 000,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Альфа-Гарант» (; адреса: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26):

- 20 000,00 грн (двадцять тисяч гривень) в порядку регресу;

- 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень) судових витрат на правничу допомогу;

- 2 481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню) судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич