РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/963/21

2/609/3/2023

27 квітня 2023 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючої судді Катерняк О.М.

при секретарі судового засідання Мацишиній Г.О.

за участю: позивача-відповідача ОСОБА_1 ,

представника позивача-відповідача адвоката Сідорової І.А.,

відповідача-позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача-позивача адвоката Никитюка Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ цивільну справу за первісним позовом: ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, зустрічним позовом: ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Шумського районного нотаріального округу Хаблюк Тетяни Віталіївни про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позицій сторін.

1. 18 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 . Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, що видане 21 червня 1987 року виконкомом Шумської районної ради, ОСОБА_3 є головою колгоспного двору, якому належить житловий будинок по АДРЕСА_1 . Коли позивач звернувся до приватного нотаріуса Шумського районного нотаріального округу Хаблюк Т.В. з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, то у задоволенні цього прохання йому нотаріусом було відмовлено з огляду на те, що цей будинок зареєстрований за колгоспним двором, а частка його батька ОСОБА_3 у майні колгоспного двору не виділена. За таких обставин він змушений звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Так, відповідно до довідки № 219, що видана 11 травня 2021 року Шумською міською радою, станом на 15 квітня 1991 року відповідно до записів Домової книги для прописки громадян, що проживають в населеному пункті с. Сураж, згідно записів на сторінці 14 були зареєстровані такі особи:

ОСОБА_3 - прописаний 21 листопада 1977 року;

ОСОБА_4 - прописана 21 листопада 1977 року;

ОСОБА_1 - прописаний 30 травня 1989 року.

Отже, до членів колгоспного двору, які не втратили права на частку у його майні, належать три особи, двоє з яких померли, а тому внаслідок їх смерті відкрилася спадщина на належні кожному з них частки у майні двору.

Таким чином, внаслідок смерті батька відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частину майна колгоспного двору. Жоден із членів колгоспного двору заповіту не склав, а тому в силу ст. 1223 ЦК спадкування після їх смерті здійснюється спадкоємцями за законом.

Як зазначає позивач в позовній заяві, доказом прийняття спадщини є факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час його смерті, або ж заява про прийняття спадщини, що подана нотаріусу у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. Як вбачається з довідки № 268, що видана 04 червня 2021 року Шумською міською радою, станом на день смерті ОСОБА_3 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані:

-дружина ОСОБА_4 ,

-син ОСОБА_2 ,

-син ОСОБА_1 .

Також позивач зазначає, що факт спільної реєстрації відповідача ОСОБА_2 разом з батьком не є достатнім доказом факту його спільного проживання з батьком на час його смерті. До того ж заяви про прийняття спадщини після смерті батька відповідач до нотаріуса не подавав.

При цьому звертає увагу суду, що з початку 2000-х років його брат, відповідач у справі ОСОБА_2 виїхав з села Сураж Шумського району Тернопільської області на постійне проживання в Італію, до батьків приїжджав на короткі проміжки часу (не більше одного місяця) один раз в рік, або й рідше, що підтверджується актом обстеження, що складений 08 квітня 2021 року старостою сіл Сураж, Ходаки ОСОБА_5 в присутності представників громадськості, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 листопада 2018 року, а також дані обставини можуть підтвердити свідки. Тому позивач вважає, що спадщину, що відкрилася внаслідок смерті батька, прийняли лише два його спадкоємці за законом першої черги: дружина ОСОБА_4 та він. Відтак належну батькові 1/3 частину майна колгоспного двору успадкували порівну по 1/6 частині він та його мати ОСОБА_4 , а тому їхні частки у майні колгоспного двору збільшились у кожного до 1/2 частини.

Надалі, внаслідок смерті матері ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частину майна колгоспного двору.

Згідно з довідкою № 269, що видана 04 червня 2021 року Шумською міською радою, станом на 11 травня 2010 року разом із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані:

-син ОСОБА_2 ,

-син ОСОБА_1 .

Однак, як зазначено вище, з початку 2000-х років брат позивача ОСОБА_2 виїхав з села Сураж Шумського району Тернопільської області на постійне проживання в Італію, а тому на день смерті їх з братом матері він не проживав постійно разом із нею, заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня її смерті до нотаріальної контори не подав, що свідчить про неприйняття відповідачем спадщини, що відкрилася внаслідок смерті матері. Отже, позивач як єдиний спадкоємець ОСОБА_4 за законом першої черги, що прийняв спадщину, отримав право на спадкування належної матері 1/2 частини майна колгоспного двору. Відтак з урахуванням належної йому особисто частки у майні колгоспного двору та успадкованої батькової частки у майні цього двору після смерті ОСОБА_4 він набув майнових прав на весь житловий будинок, що зареєстрований за колгоспним двором.

На підставі викладеного просить визнати за ним, ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом внаслідок смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_6 право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .

2. 07 жовтня 2021 року представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвокат Никитюк Ростислав Ігорович звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Шумського районного нотаріального округу Хаблюк Тетяни Віталіївни про визнання права власності.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що 30 серпня 2021 року ОСОБА_2 отримав копію ухвали судді Шумського районного суду Тернопільської області від 25 серпня 2021 року про відкриття провадження у цивільній справі № 609/963/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, а також копію згаданого позову.

Ознайомившись із змістом позовної заяви ОСОБА_1 , який є рідним братом ОСОБА_2 , сторона Відповідача ОСОБА_2 вважає наведені у ній вимоги безпідставними та такими, що спрямовані на порушення прав останнього на успадковане ним за батьками майно та заволодіння належним йому на праві власності житловим будинком.

Як зазначає представник позивача за зустрічним позовом, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Сураж, Шумського району Тернопільської області, батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Окрім його довірителя ОСОБА_2 , у ОСОБА_4 і ОСОБА_3 були інші діти, які також народилися в с. Сураж Шумського району, а саме:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - позивач за первісним позовом;

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Батько Позивача ОСОБА_2 , тобто ОСОБА_3 , був головою колгоспного двору, якому належить житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

Окрім того орієнтовно в 1968 році голова колгоспного двору ОСОБА_3 придбав також і старий житловий будинок АДРЕСА_2 .

Надалі, починаючи з 1970р., за кошти членів колгоспного двору ОСОБА_3 на присадибній земельній ділянці вище згаданого житлового будинку АДРЕСА_2 поступово були побудовані літня кухня, хлів та погріб, розібрана будівля старого житлового будинку, та розпочато будівництво власними силами нового житлового будинку.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні.

Як вбачається із «Архівного витягу із погосподарської книги № 9 Суразької сільської ради Кременецького (Шумського) району Тернопільської області за 1991-1995 роки станом на 15.04.1991 року село Сураж», станом на вказану дату в погосподарській книзі № 9 Суразької сільської ради були наявні відомості про відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , згідно якого членами домогосподарства, головою якого ОСОБА_3 , 1941 р.н., окрім останнього, були члени його сім`ї: ОСОБА_4 , 1938 р.н. - дружина; ОСОБА_1 , 1968 р.н. - син; ОСОБА_2 , 1977 р.н. - син; ОСОБА_8 , 1972 р.н. - невістка. Окрім згаданих осіб членом колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3 , була також і його дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка 02.05.1987р. вийшла заміж та почала проживати окремо.

Згідно із підпунктом «а» пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Так, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 01 вересня 1990 року одружився з ОСОБА_10 , яка взяла його прізвище ОСОБА_11 , та почала проживати разом із позивачем в будинку АДРЕСА_1 . Таким чином ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які протягом трьох років до 15 квітня 1991 року не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору ОСОБА_3 , не набували права власності на майно цього колгоспного двору.

В той же час станом на 15 квітня 1991 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 перебував у тринадцятирічному віці. Згідно із ст. 17 ЦК УРСР передбачено, що «Місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів».

Згідно із підпунктом «б» пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відтак, ОСОБА_2 станом на 15 квітня 1991 року належала на праві власності частка майна, яке належало колгоспному двору, головою якого був його батько ОСОБА_3 , і яке збереглося після припинення його існування, зокрема і частина житлового будинку АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_2 . А тому відповідач-позивач ОСОБА_2 вважає первісний позов ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на весь будинок №5 безпідставним.

Надалі, орієнтовно у 1996 році, після виділення частки із спільного майна колгоспного двору, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 разом із своєю сім`єю переїхав на місце постійного проживання в будинок АДРЕСА_2 та став головою цього домогосподарства.

Також, відповідач-позивач ОСОБА_2 зауважує в позовній заяві, що житловий будинок АДРЕСА_2 є майном колишнього колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3 , та складає його частину, в той час як у Відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 станом на 15 квітня 1991 р. було право лише на 1/4 частку у праві власності цього колгоспного двору. Однак всі співвласники дійшли згоди щодо такого виділу ОСОБА_1 його частки із їхньої спільної часткової власності, а тому його право на згадувану частку у праві власності колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3 , припинилося, а нерозподілене майно даного колгоспного двору надалі належало на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_2 - тобто в рівних частках по 1/3 у кожного з них.

ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , постійно мешкав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Разом з ним на момент смерті були зареєстровані його дружина ОСОБА_14 та син позивач за зустрічним позовом ОСОБА_15 . Отже за ОСОБА_3 належну йому 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 успадкували за законом його дружина ОСОБА_4 і його син ОСОБА_2 - по 1/6 частині даного будинку, у відповідності до ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно на день його смерті проживали з ним в одному домоволодінні, та вступили у фактичне володіння його майном, а відтак у власності ОСОБА_2 та його матері, після прийняття ними спадщини за ОСОБА_3 , знаходились по 1/2 частині спірного житлового будинку. Також позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ще при житті своїх батьків отримав правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1 , державні акти на земельні ділянки, як молодший син, який залишався проживати разом з батьками в цьому будинку. А відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 за згодою матері отримав корову, кобилу, свині, кури, сани, плуги, борони, січкарню. За час спільного проживання з батьками, які були особами похилого віку та часто хворіли, ОСОБА_2 за свої кошти, які він заробив, час від часу виїжджаючи на заробітки в Італійську Республіку, здійснив капітальний ремонт житлового будинку АДРЕСА_1 , газифікував даний будинок, облаштував на присадибній ділянці свердловину для забезпечення будинку водопостачанням, облаштував в будинку ванну кімнату.

В результаті огляду копії погосподарської книги №4 за 2006-2010 роки Суразької сільської ради на домогосподарство за адресою АДРЕСА_1 , виявлено, що після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1 залишався проживати лише ОСОБА_2 . В той же час, за адресою АДРЕСА_2 , протягом 2006-2010 проживали позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , а також його дружина ОСОБА_8 і його діти, сини ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Отже, як вважає представник позивача за зустрічним позовом, за ОСОБА_4 належні їй станом на день її смерті 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 успадкував її син ОСОБА_2 . Таким чином після цього, та по сьогоднішній день, у власності ОСОБА_2 знаходиться весь спірний житловий будинок (тобто 1/3 частина, що належала йому як члену колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3 , 1/6 частина успадкована за ОСОБА_3 та 1/2 частина успадкована за ОСОБА_4 ), який після смерті батьків одноособово користується спірним будинком, та в повному обсязі несе тягар щодо утримання в належному стані даного будинку. В той же час Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 володіє та користується житловим будинком АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, окрім іншого, представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_18 просить визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .

3. 12 листопада 2021 року від представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Сідорової І.А. надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокат Сідорова І.А. вважає, що зустрічна позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, такою, що не підлягає до задоволення. Так, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , з твердженням позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про те, що він є членом колгоспного двору, що розташований по АДРЕСА_1 , а також з тим, що він прийняв спадщину, що відкрилася внаслідок смерті їх батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також спадщину, що відкрилася внаслідок смерті їх матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не згідний. Крім того, не згідний з твердженням ОСОБА_2 , що він втратив право на частку у майні вказаного колгоспного двору, оскільки господарство № 27, на його думку, виділилося зі складу старого господарства АДРЕСА_1 .

Доводи ОСОБА_2 стосовно його частки у майні колгоспного двору АДРЕСА_1 вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не був зареєстрований у житловому будинку станом на 15 квітня 1991 року, права на частку у майні колгоспного двору він не набув. Так, станом на 15 квітня 1991 року у спірному будинку були зареєстровані: ОСОБА_3 - прописаний 21 листопада 1977 року; ОСОБА_4 - прописана 21 листопада 1977 року; ОСОБА_1 - прописаний 30 травня 1989 року.

Отже, до членів колгоспного двору, які не втратили права на частку у його майні, належать три особи, двоє з яких померли, а тому внаслідок їх смерті відкрилася спадщина на належні кожному з них частки у майні двору, про що позивач зазначав у первісному позові.

Вважає безпідставними доводи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 стосовно прийняття ним спадщини після смерті батьків, як і доводи про неприйняття ОСОБА_1 спадщини, оскільки факт спільної реєстрації ОСОБА_2 з батьками не є достатнім доказом факту спільного проживання з ними на час їхньої смерті. При цьому звертає увагу суду, що з початку 2000-х років його брат ОСОБА_2 виїхав з села Сураж Шумського району Тернопільської області на постійне проживання в Італію, до батьків приїжджав на короткі проміжки часу (не більше одного місяця) один раз в рік, або й рідше. Обоє батьків були онкохворими та потребували належного догляду та операцій. Всім цим займався саме ОСОБА_1 , оскільки його рідні брат ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_19 тривалий час перебували в Італії і висловили думку, що хтось із трьох дітей повинен доглянути батьків до смерті. Відтак, як брат ОСОБА_2 так і сестра ОСОБА_19 приїздили лише на похорони батьків.

Стосовно доводів позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про втрату ОСОБА_1 права на частку у майні колгоспного двору також не погоджується, оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 належить йому на праві власності згідно зі свідоцтвом на право власності на житловий будинок, що видане на підставі рішення виконавчого комітету Суразької сільської ради від 15 листопада 2003 року № 35. Вказаний житловий будинок ніколи не належав колгоспному двору, тим паче двору, головою якого був би батько сторін, відтак відсутні підстави стверджувати, що вказаний житловий будинок утворився шляхом виділу з колгоспного двору по АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки № 219, що видана 11 травня 2021 року Шумською міською радою, станом на 15 квітня 1991 року відповідно до записів Домової книги для прописки громадян, що проживають в населеному пункті с. Сураж, були зареєстровані такі особи: - ОСОБА_3 - прописаний 21 листопада 1977 року; - ОСОБА_4 - прописана 21 листопада 1977 року; - ОСОБА_1 - прописаний 30 травня 1989 року. Отже, права на частку у майні колгоспного двору по АДРЕСА_1 , головою якого був батько сторін, ОСОБА_1 не втратив.

На підставі викладеного просить в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Шумського районного нотаріального округу Хаблюк Т.В. про визнання права власності на спадкове майно - відмовити повністю.

4. 07 грудня 2021 року від представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвоката Никитюка Р.І. надійшла відповідь на відзив.

У відповіді на відзив представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвокат Никитюк Р.І. не погоджується із наведеними у відзиві на позовну заяву запереченнями проти позову. Звертає увагу, що підставою позовних вимог як позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , так і позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , вказаний факт їхнього постійного проживання разом із спадкодавцями, їхнім батьком ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_4 на час відкриття спадщини. Вважає, що для вірного вирішення справи по суті необхідно встановити саме наявність чи відсутність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зі спадкодавцями на момент відкриття спадщини, а не факт реєстрації місця проживання сторін за тією ж адресою, за якою було зареєстроване місце проживання спадкодавців. Дійсно, ОСОБА_2 змушений був виїздити за кордон на тимчасові заробітки, оскільки в 2000-х роках були проблеми із працевлаштуванням та можливістю заробити кошти на прожиття, щоб утримувати себе та непрацездатних батьків. Він облаштував ванну кімнату в будинку, де проживали його батьки в АДРЕСА_1 , підвів в даний будинок воду. При цьому, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 погодився доглядати за батьками, постійно проживаючи у своєму будинку АДРЕСА_2 разом із своєю дружиною та дітьми, та навідуючись при цьому до батьків, за кошти, які ОСОБА_2 був згоден платити сторонній людині за догляд батьків у період його тимчасової відсутності. Відтак ОСОБА_2 час від часу надсилав з Італії кошти ОСОБА_1 як оплату за догляд за батьками.

На підставі викладеного, представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвокат Никитюк Р.І. вважає первісний позов ОСОБА_1 безпідставним.

5. Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник адвокат Сідорова І.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали частково. Просили визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом внаслідок смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_6 право власності на 3/4 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 . Позовні вимоги, заявлені позивачем у зустрічному позові ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 просили задовольнити частково, визнати за ним право власності на 1/4 частину цього житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, як за членом колгоспного двору та відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом внаслідок смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , а саме на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що до 1996 року проживав зі своєю дружиною та дітьми разом з батьками та за адресою АДРЕСА_1 , там же був приписаний. А з 1996 року переселився в домогосподарство за адресою АДРЕСА_2 . Його сестра ОСОБА_19 з 1997 року виїхала до Італії, пізніше з 1999 року до неї приєднався і його брат ОСОБА_2 , який в Україну приїжджав рідко, 1 раз на рік, або й рідше. Приїхав до батька вже на похорон. Тоді як він постійно відвідував батька, допомагав по господарству, організовував його лікування, оскільки батько хворів на онкологічне захворювання, та займався його похованням. Після смерті батька, з кінця лютого 2009 року мама перейшла жити до нього на АДРЕСА_2 . З серпня 2009 року по лютий 2010 року мама проживала з братом ОСОБА_2 та його дружиною в м.Шумськ, звідки вкінці лютого 2010 року знову переїхала проживати до нього в АДРЕСА_2 , де прожила до своєї смерті, до ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час в будинку батьків не буває, оскільки брат ОСОБА_20 змінив замки до вхідних дверей. Повідомив, що після смерті батька в 6-місячний строк до нотаріуса не звертався, звернувся в 2018 році та отримав свідоцтво про право на спадщину на земельний пай, на будинок отримав відмову, оскільки не було правовстановлюючих документів. Після смерті мами до нотаріуса не звертався, мама також не оформила спадщини після батька.

6. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник адвокат Никитюк Р.І. заявлені позовні вимоги підтримали. Просили, окрім іншого, визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , з яких на: - 1/3 частину житлового будинку, що належить ОСОБА_2 як члену колгоспного двору, який станом на 15.04.1991р. не втратив право на дану частку в майні колгоспного двору в с. Сураж, Шумського району, Тернопільської області, головою якого був ОСОБА_3 ; - 1/6 частину житлового будинку, що набута ОСОБА_2 у власність в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - 1/2 частину житлового будинку, що набута ОСОБА_2 у власність в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомив, що з дитинства проживав з батьками в АДРЕСА_1 , проживав там безперервно до 2014 року, в подальшому переїхав в Тернопіль. На підтвердження свого проживання в Україні зауважив, що в 2001 році провів телефон в будинок АДРЕСА_1 , в 2003 році отримав водійське посвідчення, в 2005 році проводив ремонтні роботи у спірному будинку, а з 1998 року почав займатись бджільництвом. В Італію їздив на роботу, але проживав в Україні, в АДРЕСА_1 . На день смерті батька, ОСОБА_3 , він був в Італії, в Україні до цього був у вересні-жовтні 2008 року та в січні 2009 року. Приїхав на наступний день після смерті батька. Мама з березня 2009 року перейшла жити до ОСОБА_21 , проживала там до липня 2009 року, потім 2 тижні знаходилась в лікарні, звідти повернулась на АДРЕСА_1 , де він проживав з нею до дня свого одруження, 5 вересня 2009 року, звідти переїхав в м.Шумськ до дружини та забрав мати з собою. До середини березня 2010 року мати жила з ним, а з середини березня 2010 року до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати проживала в брата Миколи, по АДРЕСА_2 . Стверджує, що на день смерті матері проживав і в АДРЕСА_1 , та в м.Шумськ, в будинку дружини. До нотаріуса ні після смерті батька, ні після смерті матері не звертався.

7. Свідок ОСОБА_8 , яка була викликана в судове засідання за клопотанням представника позивача за первісним позовом, в судовому засідання показала, що вона є дружиною позивача ОСОБА_1 , з 1990 року вони проживали разом з батьками чоловіка після одруження в їх будинку, по АДРЕСА_1 , приблизно на початку 1996 року переселилися на АДРЕСА_2 . На момент смерті батька, ОСОБА_3 , брат чоловіка ОСОБА_20 був в Італії на заробітках, а її чоловік ОСОБА_21 був у батьків. На початку 2000 року ОСОБА_2 поїхав в Італію, спочатку декілька років взагалі не приїжджав, а пізніше приїжджав один раз на рік, на свята, здебільшого на Різдво, а також влітку, на декілька тижнів, не більше 1 місяця, приїжджав в гості. На день смерті батька, ОСОБА_3 , ОСОБА_20 не було, приїхав після похорону, побув 40 днів, і поїхав знову в Італію. Після смерті батька, вони маму ОСОБА_4 забрали жити до себе, на ОСОБА_22 , 27, де вона проживала до смерті, з квітня 2009 по травень 2010 року, в цей період двічі лежала в лікарні, в цей час ОСОБА_21 постійно був з нею. ОСОБА_20 в цей час був в Україні, проживав в м.Шумськ, в своєї дружини. Ні на день смерті батька, ні на день смерті матері він в АДРЕСА_1 , не проживав. ОСОБА_4 померла в них, на АДРЕСА_2 , до свого будинку за адресою АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 більше не поверталася. Її чоловік ОСОБА_1 фактично проживає по АДРЕСА_2 , хоча його місце проживання зареєстровано по АДРЕСА_1 . В батьківську хату, на АДРЕСА_1 , їх не пускають, в них немає доступу. Спірним будинком користується ОСОБА_2 з сім`єю, інколи приїжджає, поставив нові замки. Коли одного разу їх син зайшов на подвір`я по АДРЕСА_1 , батьки дружини ОСОБА_20 викликали поліцію.

8. Свідок ОСОБА_23 , яка була викликана в судове засідання за клопотанням представника позивача за первісним позовом, в судовому засідання показала, що вона є тещею позивача ОСОБА_1 , знайома з ОСОБА_1 з 1990 року, після шлюбу ОСОБА_21 з її дочкою, вони проживали в його батьків в АДРЕСА_1 , після народження другого сина переселились на АДРЕСА_2 , в будинок, який побудував її зять ОСОБА_21 , йому допомагали його батьки та вона з чоловіком, як батьки дружини ОСОБА_21 . Вона часто відвідувала (декілька разів на рік) батьків ОСОБА_21 , вони жили самі ( ОСОБА_24 з дружиною), спочатку деякий час жили з внуками, дітьми доньки. Коли батько помер, ОСОБА_2 приїхав з Італії після похорону, в ОСОБА_25 поїхав задовго до смерті батька, точно не пам`ятає. ОСОБА_2 приїжджав до батьків з Італії в гості, 1 чи 2 рази в рік, на недовго, тривалістю до місяця. ОСОБА_4 після смерті чоловіка ОСОБА_3 проживала в її дочки та зятя, ОСОБА_1 , в АДРЕСА_2 , потім потрапила в лікарню, після пожила деякий час в м.Шумську у ОСОБА_26 , потім син ОСОБА_1 перевіз її до себе, де вона доживала до смерті.

9. Свідок ОСОБА_27 , яка була викликана в судове засідання за клопотанням представника позивача за первісним позовом, в судовому засідання показала, що сторони спору є її односельцями. Знає сім`ю ОСОБА_11 з 1992 року. На день смерті ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , він проживав з дружиною самі, син ОСОБА_2 був постійно на заробітках в Італії, рідко приїжджав, а декілька років взагалі не приїжджав, а син ОСОБА_1 здійснював догляд за батьком перед смертю та його поховання. Їй відомо, що після смерті чоловіка ОСОБА_4 проживала трохи вдома, далі в сина ОСОБА_21 , на АДРЕСА_2 , і в сина ОСОБА_20 в м.Шумськ. Їй це відомо від ОСОБА_28 , дружини ОСОБА_1 , з якою вона працювала в одному приміщенні, коли була секретарем Суразької сільської ради, а ОСОБА_29 працювала фельдшером у сільському ФАП. Від неї дізналась, що мати ОСОБА_21 , ОСОБА_4 , проживає в них і вони її доглядають. ОСОБА_30 був прописаний з батьками, але його не було з ними на час їх смерті, був на роботі, на заробітках в Італії. Похованням батька та матері займався ОСОБА_31 .

10. Свідок ОСОБА_32 , яка була викликана в судове засідання за клопотанням представника позивача за первісним позовом, в судовому засіданні показала, що сторони спору є її сусідами, проживає в АДРЕСА_2 , з ОСОБА_33 в дружніх відносинах. В будинку по АДРЕСА_1 , в 1991 році проживала сім`я ОСОБА_11 у складі батьків ОСОБА_24 та ОСОБА_34 , син ОСОБА_21 з дружиною, син ОСОБА_20 . На час смерті ОСОБА_3 він проживав з дружиною ОСОБА_4 , на той час з ними не проживав ніхто, син ОСОБА_21 з батьками не жив, а приходив з дружиною до них і допомагали їм. Син ОСОБА_20 весь час був в Італії, інколи приїжджав. Мати перед смертю тривалий час проживала в будинку ОСОБА_21 , хворіла і дружина ОСОБА_21 її доглядала, там і померла. Володимира не було в с.Сураж на день смерті матері, він в батьківській хаті не проживав.

11. Свідок ОСОБА_35 , яка була викликана в судове засідання за клопотанням представника позивача за первісним позовом, в судовому засідання показала, що працює вчителем школи с.Сураж, є сусідкою ОСОБА_1 , проживає по АДРЕСА_3 , та однокласницею ОСОБА_2 . Пригадує, що ОСОБА_3 помер в будинку по АДРЕСА_1 , а мати ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 . На день смерті ОСОБА_3 вони проживали вдвох з дружиною, і ОСОБА_21 ходив постійно до батьків і допомагав їм, а в день смерті батька був присутній. ОСОБА_20 більше ніж за 10 років до смерті батьків поїхав в Італію, десь на початку 2000-х років, приїжджав 1 раз в рік. Сина ОСОБА_20 на похороні батька не бачила. Мати на час своєї смерті проживала в ОСОБА_21 , він доглядав за нею. Після смерті батька ОСОБА_21 забрав її до себе жити. Потім вона пожила у Володимира в м.Шумськ, потім знову у ОСОБА_21 .

12. Свідок ОСОБА_36 , який був викликаний в судове засідання за клопотанням представника відповідача за первісним позовом, в судовому засідання показав, що є кумом та другом ОСОБА_2 , а з ОСОБА_1 односельці. Починаючи з 1999 чи 2000 років ОСОБА_20 їздив на заробітки закордон, в Італію, на час відпустки приїжджав додому на 3 тижні 1 місяць. У вересні 2009 року ОСОБА_30 одружився, після одруження поїхав в Італію, а мама залишилась проживати в м.Шумськ, в його дружини, жила до весни 2010 року, а 2-3 місяці перед смертю переїхала жити до старшого сина, ОСОБА_37 проживала не менше півроку.

13. Свідок ОСОБА_38 , яка була викликана в судове засідання за клопотанням представника відповідача за первісним позовом, в судовому засідання показала, що є тіткою дружини ОСОБА_2 , із сторонами спору є односельцями. Їй відомо, що ОСОБА_3 купив будинок по АДРЕСА_2 , в свого брата, віддав сину ОСОБА_21 , той його перебудував і переїхав з сім`єю туди жити. ОСОБА_20 в 20-21-річному віці почав їздити на заробітки в Італію, двічі на рік приїжджав в Україну, всю молодість провів на заробітках, приїхав з Італії після смерті батька, на другий чи третій день. Мати, ОСОБА_4 , проживала після смерті батька деякий час в сина ОСОБА_21 , потім 1 місяць в лікарні, з серпня 2009 року в дружини ОСОБА_20 в м.Шумськ, потім десь в квітні 2010 року повернулась до ОСОБА_21 і жила там до смерті.

14. Свідок ОСОБА_39 , яка була викликана в судове засідання за клопотанням представника відповідача за первісним позовом, в судовому засідання показала, що сторони спору є її рідними дядьками, братами її мами, з 1997 року після народження брата проживала з бабусею та дідусем в АДРЕСА_1 , виїхала після одруження в 2008 році. Їй відомо, що після смерті діда ОСОБА_31 забрав маму, ОСОБА_40 , до себе на 3-4 місяці, по червень 2009 року, потім бабуся місяць перебувала в лікарні, звідти в серпні 2009 року ОСОБА_30 забрав її до своєї нареченої в м.Шумськ, де вона прожила до березня чи квітня 2010 року, потім переїхала жити знову до сина ОСОБА_21 .

15. Свідок ОСОБА_41 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який був викликаний в судове засідання за клопотанням представника відповідача за первісним позовом, в судовому засідання показав, що є племінником сторін спору, з 1997 року по 2008 рік проживав з дідом та бабою в АДРЕСА_1 , потім переїхав до батька в м.Шумськ. Його дядько ОСОБА_30 працював в Італії, приїжджав в Україну 1-2 рази на рік на строк до 1 місяця.

16. Свідок ОСОБА_16 , який був викликаний в судове засідання за клопотанням представника позивача за первісним позовом, в судовому засідання показав, що є сином ОСОБА_1 та племінником ОСОБА_2 , від свого народження проживав з батьками, дідом та бабою в АДРЕСА_1 , а з 1996 року їх сім`я переселилась в будинок АДРЕСА_2 , на цій же вулиці. Був в одинадцятому класі, коли помер дід, ОСОБА_3 , та на 1 курсі ВУЗу, коли баба, ОСОБА_4 . Пригадує, що його дядько ОСОБА_2 протягом 2000-х років їздив на заробітки в Італію, приїжджав в Україну 1 раз на рік на 2 тижні-місяць. З дідом, на АДРЕСА_1 , постійно проживала тільки баба, а вони з батьком постійно відвідували їх, допомагали по господарству, а коли дід хворів, чи був після операції, по черзі з батьком там ночували. ОСОБА_2 до дня смерті діда в Україні не було, приїхав на поховання та через кілька днів поїхав в Італію. Після смерті діда баба, ОСОБА_4 , проживала в них, на АДРЕСА_2 , проте скільки часу, йому невідомо, оскільки він на той час вчився та проживав в Києві. Ключі від будинку по АДРЕСА_1 , його батько не має, тому що ОСОБА_42 змінив там замки.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

17. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 25 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15 вересня 2021 року.

18. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року підготовче судове засідання було відкладено на 07 жовтня 2021 року.

19. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2021 року ОСОБА_2 поновлено строк для подачі зустрічної позовної заяви, підготовче засідання призначено на 03 листопада 2021 року.

20. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 03 листопада 2021 року підготовче судове засідання було відкладено на 24 листопада 2021 року, яке в подальшому відкладалось ухвалами суду на 13.12.2021, на 31.01.2022.

21. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 31 січня 2022 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 02 березня 2022 року.

22. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 02 березня 2022 року судовий розгляд справи було відкладено на 12 квітня 2022 року, який в подальшому ухвалами суду було відкладено на 11.05.2022, 07.06.2022.

23. В судовому засіданні, яке призначене на 07 червня 2022 року, було оголошено перерву до 13 липня 2022 року, а пізніше оголошено перерву до 19.07.2022, до 04.08.2022, до 31.08.2022, до 29.09.2022, до 27.10.2022 та до 24.11.2022.

24. Судове засідання, яке було призначене на 24 листопада 2022 року було відкладено на 13 грудня 2022 року, у зв`язку із знеструмленням Кременецького району Тернопільської області.

25. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 13 грудня 2022 року судовий розгляд справи було відкладено на 19 січня 2023 року, яке в подальшому було відкладено на 16 лютого 2023 року.

26. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2023 року судовий розгляд було відкладено на 15 березня 2023 року, яке в подальшому було відкладено на 26 квітня 2023 року.

27. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Шумського районного нотаріального округу Хаблюк Тетяна Віталіївна в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала письмовий лист про розгляд справи у її відсутності.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

28. Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 слідує, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Сураж Шумського району Тернопільської області, в графі «батьки» вказано: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 .

29. Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Суразькою сільською радою Шумського району Тернопільської області вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сураж Шумського району Тернопільської області, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №3.

30. Відповідно до довідки № 268 від 04.06.2021р., виданої Шумською міською радою Тернопільської області, підписаною старостою сіл Сураж, Ходаки вбачається, що згідно даних довідки про реєстрацію проживання особи виданої Шумською міською радою 02.06.2021р. № 13.01-27/824, запису в паспорті гр. ОСОБА_1 та даних погосподарського обліку Суразької сільської ради Шумського району Тернопільської області за 2005-2010 роки, гр. ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на день смерті були зареєстровані: дружина ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_2 1977р.н., син ОСОБА_1 1968р.н.

31. Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №0, сформованого 02.06.2021р., наданого Шумським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) підтверджується, що 22 жовтня 1967р. Суразькою сільською радою Шумського району Тернопільської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_43 , про що зроблено відповідний актовий запис за №11, прізвища подружжя після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_11 , дружини ОСОБА_11 .

32. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №1260, спадкова справа №189/2018, виданого 19 листопада 2018 року приватним нотаріусом Шумського районного нотаріального округу вбачається, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 і яке складається із земельної ділянки площею 1.7495га (рілля), що розташована на території Суразької сільської ради, Шумського району, Тернопільської області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №143491871, виданого 31 жовтня 2018 року Великомлинівецькою сільською радою Кременецького району, Тернопільської області, номер запису про право власності 28679227, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0170.

33. Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Суразькою сільською радою Шумського району Тернопільської області слідує, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Сураж Шумського району Тернопільської області, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №11.

34. Відповідно до довідки № 269 від 04.06.2021р., виданої Шумською міською радою Тернопільської області, підписаною старостою сіл Сураж, Ходаки вбачається, що згідно даних довідки про реєстрацію проживання особи виданої Шумською міською радою 02.06.2021р. за №13.01-27/824, запису в паспорті гр. ОСОБА_1 та даних погосподарського обліку Суразької сільської ради Шумського району Тернопільської області за 2005-2010 роки, гр. ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею на день смерті були зареєстровані: син ОСОБА_2 1977 р.н., син ОСОБА_1 1968 р.н.

35. Відповідно до Акту обстеження, складеного старостою села Сураж 08.04.2021р. вбачається наступне: з кінця 1990-х початку 2000-х років ОСОБА_2 постійно не проживав фактично за місцем реєстрації у АДРЕСА_1 і по даний час не проживає. Він переїхав в Італію, до батьків приїздив на короткі проміжки часу (не більше одного місяця) один раз в рік або і рідше. Доглядом та лікуванням батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 займався їх син ОСОБА_1 . На день смерті батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , який тяжко хворів із діагнозом «рак крові» і потребував постійного догляду, постійно проживав і доглядав декілька місяців син ОСОБА_1 в якого він на руках і помер. Після смерті батька, ОСОБА_4 з 1 березня чи кінця лютого 2009р. і по день смерті проживала постійно разом з сином ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , де вона і померла.

36. Відповідно до Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок та Реєстрового напису на документі про право особистої власності вбачається, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в цілому, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 та зареєстрований в Кременецькому бюро технічної інвентаризації по праву особистої власності та записаний в реєстрову книгу за реєстровим №125 21 червня 1987р. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Шумської районної ради народних депутатів №130 від 22.05.1987р. «Про оформлення права особистої власності на житловий будинок».

37. Згідно із довідкою №97 від 20.05.2021р., виданою КП «Шумське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано будинковолодіння за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 . Інформація достовірна станом на грудень 2012 року.

38. Із довідки № 141 виданої 01.07.2021р. КП «Шумське бюро технічної інвентаризації» про технічні показники об`єкта нерухомого майна, наявність (відсутність) нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, перепланування вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 зареєстрований в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 1 реєстровий №125. Станом на 31.12.2012р. право власності на майно зареєстровано в КП «Шумському БТІ» за ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями, яке видано згідно рішення виконкому Шумської районної Ради народних депутатів №130 від 22.05.1987р.

39. Відповідно до довідки № 219 від 11.05.2021р., виданої Шумською міською радою Тернопільської області, підписаною старостою сіл Сураж, Ходаки вбачається, що відповідно до записів Домової книги для прописки громадян, що проживають в населеному пункті с. Сураж, згідно записів на сторінці 14, станом на 15.04.1991р. були зареєстровані: ОСОБА_3 прописаний 21.11.1977р., ОСОБА_4 прописана 21.11.1977р., ОСОБА_1 прописаний 30.05.1989р.

40. Відповідно до довідки № 75 від 25.05.2021р., виданої Шумською міською радою Тернопільської області, підписаною старостою сіл Сураж, Ходаки вбачається, що відповідно до записів Домової книги для прописки громадян, що проживають в населеному пункті с. Сураж на сторінці 14, 15 здійснено наступні записи: ОСОБА_3 прописаний 21.11.1977р.; ОСОБА_4 прописана 21.11.1977р.; ОСОБА_1 прописаний 30.05.1989р.; ОСОБА_2 прописаний 08.11.1994р., виписаний 11.06.1997р., прописаний 27.12.1999р.; ОСОБА_8 прописана 04.12.1991р.; ОСОБА_16 відмітка про прописку відсутня; ОСОБА_17 - відмітка про прописку відсутня.

41. Як вбачається із листа приватного нотаріуса Шумського районного нотаріального округу Тернопільської області Хаблюк Т.В. №135/01-16 від 24.05.2021р. «Про роз`яснення щодо порядку спадкування», остання роз`яснила ОСОБА_1 порядок успадкування житлового будинку з господарськими будівлями, який належав колгоспному двору.

42. В судовому засіданні було оглянуто ксерокопію із сторінок 14-15 Домової книги для прописки громадян, проживаючих в населеному пункті с. Сураж, де міститься інформація про прописку-виписку громадян: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Інформація, що міститься у довідці № 75 від 25.05.2021р., яка видана Шумською міською радою Тернопільської області ідентична до записів, викладених на відповідних сторінках 14-15 вищезгаданої Домової книги.

43. Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 слідує, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Сураж Шумського району Тернопільської області, в графі «батьки» вказано: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 .

44. Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 слідує, що ОСОБА_44 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Сураж Шумського району Тернопільської області, в графі «батьки» вказано: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 .

45. Відповідно до довідки №218 від 02.09.2021р., виданої КП «Шумське БТІ» вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований житловий будинок з господарськими будівлями за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Шумської районної Ради народних депутатів №130 від 22.05.1987р. та зареєстровано в реєстровій книзі №1 реєстровий номер 125. Інформація достовірна станом на грудень 2012 року.

46. Згідно із Архівним витягом із погосподарської книги №9 Суразької сільської ради Кременецького (Шумського) району Тернопільської області за 1991-1995 роки станом на 15.04.1991року с. Сураж, виданим Архівним відділом Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області за №03-01/2/9 від 15.04.2021р., вбачається, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 суспільної групи колгоспна, головою сім`ї був ОСОБА_3 1941 р.н., членами сім`ї були: дружина - ОСОБА_4 1938р.н., син ОСОБА_1 1968р.н., син ОСОБА_2 1977р.н., невістка ОСОБА_8 1972р.н.

47. Відповідно до довідки №988 від 26.08.2020р., виданої Шумською міською радою Тернопільської області вбачається, що громадянин ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на день смерті постійно мешкав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на момент смерті були зареєстровані: дружина ОСОБА_4 1939р.н., син ОСОБА_2 1977р.н.

48. Шумським БТІ виготовлено Технічний паспорт на жилий дім індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 , де власником вказано ОСОБА_3 , загальна площа будинку становить 102,6 кв.м., вартість будов і споруд станом на 10.02.2010 складає 21962 грн.

49. Технічним бюро при районному архітекторі Шумського району 1968 року була заведена Справа №266 відведення в натурі земельної ділянки і погодження проектної документації на будівництво індивідуального житлового будинку в селі Сураж Шумського району забудовником ОСОБА_3 . На підставі рішення виконавчого комітету Шумської районної Ради депутатів трудящих від 27 грудня 1968 року №490 було видано Свідоцтво на забудову індивідуальної садиби гр. ОСОБА_3 . На підставі рішення виконкому Суражської сільської Ради депутатів трудящих від 12 серпня 1968 року №25 та відповідно до колгоспу ім. Леніна від 12 серпня 1968 року №28 представником техбюро при районному архітекторі було встановлено в натурі межі присадибної ділянки площею 1000 кв.м., розташованої в АДРЕСА_1 , виділеної гр. ОСОБА_3 для будівництва індивідуального жилого будинку.

50. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №807883 вбачається, що ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Шумської районної адміністрації від 21.09.2005р. №453, є власником земельної ділянки площею 1.75га, кадастровий номер :01:001:0170, яка розташована на території Суразької сільської ради Шумського району Тернопільської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

51. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №806480 вбачається, що ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Шумської районної адміністрації від 21.09.2005р. №453, є власником земельної ділянки площею 0.15га, кадастровий номер :01:001:0835, яка розташована на території Суразької сільської ради Шумського району Тернопільської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

52. На підтвердження факту вступу в управління та володіння спадковим майном позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 було надано:

- Заяву-приєднання від 05.10.2021, укладену між ВАТ «Тернопільобленерго» та ОСОБА_2 про приєднання до умов договору споживача про розподіл електричної енергії за технічними даними Паспорту точки розподілу за об`єктом споживача за адресою: АДРЕСА_1 ;

- Типовий договір №438 від 21.11.2003 про надання послуг електрозв`язку, укладений між ВАТ «Укртелеком» та ОСОБА_2 на номер телефону НОМЕР_7 ;

- Типовий договір №371 від 06.02.2001 про надання послуг електрозв`язку, укладений між ВАТ «Укртелеком» та ОСОБА_2 ;

- Розрахункову квитанцію від 16.12.2009 про оплату послуг телефону за № НОМЕР_7 , від ОСОБА_2 ;

- Заяву ОСОБА_2 адресовану начальнику УЕГГ ПАТ «Тернопільгаз» від 20.02.2014 про переукладення договору про надання послуг з газопостачання у зв`язку із смертю ОСОБА_45 та Договір №490151 від 20.02.2014 про надання послуг з газопостачання;

- Заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 22.07.2016, укладену між ПАТ «Тернопільгаз» та ОСОБА_2 за об`єктом споживача за адресою: АДРЕСА_1 ;

- Акт розмежування балансової належності електричних мереж та/або експлуатаційної відповідальності сторін станом на 16.01.2017;

- Заяву ОСОБА_2 начальнику Шумського РЕМ від 12.01.2017 про укладення договору про користування електроенергією та Договір №110003 про користування електричною енергією, укладений між ОСОБА_2 та Шумським РЕМ стосовно постачання електроенергії у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 ;

- Заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 04.06.2016, укладену між ПАТ «Тернопільгаз» та ОСОБА_1 за об`єктом споживача за адресою: АДРЕСА_2 .

53. Із довідки № 458 від 08.10.2021р., виданої Шумським УЕГГ ПрАТ «Тернопільгаз», вбачається, що газифікація житлового будинку АДРЕСА_2 здійснено 02.09.2005р. Замовником даних робіт виступив ОСОБА_1 . На даний час газопостачання здійснюється на підставі Типового договору розподілу природного газу, заява-приєднання до умов якого, укладена 04.06.2016 року із побутовим споживачем ОСОБА_1 .

54. Своїм листом № 6128/19-500-104730-ВН від 01.10.2021 «Щодо надання інформації» Перший секретар з консульських питань Посольства України в Італійській Республіці інформує, що на консульському обліку Посольства України в Італійській Республіці ОСОБА_2 не перебуває; інформацією щодо його можливої реєстрації на території консульського округу Посольства України в Італії консульський відділ не володіє.

55. Із оглянутих в судовому засіданні ксерокопій сторінок 13, 22 погосподарської книги №4 на 2006-2010 роки Суразької сільської ради Шумського району Тернопільської області вбачається наступне:

- за особовим рахунком № НОМЕР_8 , адреса домогосподарства АДРЕСА_2 значаться: голова домогосподарства ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_16 , син ОСОБА_17 ;

- за особовим рахунком № НОМЕР_9 адреса домогосподарства АДРЕСА_1 значаться: голова домогосподарства ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , дружина ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , син ОСОБА_2 .

56. Виконавчим комітетом Шумської районної Ради народних депутатів Тернопільської області в 1991 році було видано Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_1 . Відповідно до Паспорту садиби в сільських населених пунктах, забудовником є ОСОБА_1 , місце будівництва: с. Сураж, Шумського району Тернопільської області, земельна ділянка під забудову площею 008 га, виділена на підставі рішення виконкому Суразької сільської Ради народних депутатів від 12 липня 1990 року №2, для належного будування житлового будинку.

57. Свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями від 27 листопада 2003 року, яке видане на підставі Рішення виконавчого комітету Суразької сільської ради №35 від 15 листопада 2003 року та Реєстраційний напис на документі про право особистої власності посвідчують, що житловий будинок з господарськими будівлями в цілому по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві особистої власності та зареєстровано в Шумському бюро технічної інвентаризації по праву особистої власності за ОСОБА_1 та записано в реєстрову книгу за №583.

58. Із листа №61227/19-091-78062 від 07.10.2021р. генерального консула Генерального консульства України в Мілані слідує, що станом на 07.10.2021р. громадянин України ОСОБА_2 ані на тимчасовому, ані на постійному консульському обліку в Генеральному консульстві України в Мілані не перебуває.

59. Відповідно до листа №239 від 05.10.2021р., наданого директором КП «Шумського БТІ» вбачається, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Суразької сільської ради №35 від 15.11.2002 року. Технічна інвентаризація проводиться на підставі заяви ОСОБА_1 від 03.12.2003р.

60. Рішенням №35 від 15 листопада 2002 року Суразької сільської ради Шумського району Тернопільської області «Про визнання правовласником індивідуального житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 » визнано правовласником індивідуального житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 . Шумським бюро технічної інвентаризацію було виготовлено технічну документацію на житловий будинок в АДРЕСА_2 , на підставі заяви ОСОБА_1 від 13.12.2003.

61. Для огляду та дослідження суду було надано ксерокопії по господарських книг Суразької сільської ради Шумського району Тернопільської області за 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005 роки, з яких вбачається наступне:

- за особовим рахунком № НОМЕР_10 значаться: голова сім`ї ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_2 (справа №4 за 2001-2005 роки);

- за особовим рахунком № НОМЕР_11 адреса домогосподарства АДРЕСА_2 значаться: голова сім`ї ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_16 , син ОСОБА_17 (справа №4 за 2001-2005 роки);

- за особовим рахунком № НОМЕР_12 адреса домогосподарства с. Сураж, значаться: голова сім`ї ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_16 , син ОСОБА_17 (справа №7 за 1996-2000 роки);

- за особовим рахунком № НОМЕР_1 значаться: голова сім`ї ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 , невістка ОСОБА_8 , внук - ОСОБА_16 , внук ОСОБА_17 (по господарська книга №9 за 1991-1995 роки);

- за особовим рахунком № НОМЕР_13 адреса домогосподарства с. Сураж, значаться: голова сім`ї ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 (вибув), син ОСОБА_2 , невістка ОСОБА_8 (вибула), внук - ОСОБА_16 (вибув), (по господарська книга №3 за 1996-2000 роки).

ІV. Оцінка Суду.

Проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

62. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

63. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

64. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

65. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

66. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

67. Як передбачено ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

68. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

69. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч.2 ст.76 ЦПК України).

70. Згідно ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

71. Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

72. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, вислухавши показання свідків, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог сторін спору, з огляду на наступне.

73. Правовий статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. За положеннями статті 120 ЦК Української РСР 1963 року колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

У відповідності до ст. 112 ЦК Української РСР, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

74. Згідно зі ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

75. Відповідно до ст. 563 ЦК УРСР 1963 року, у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двора не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишилося, майно двору спадкується на загальних підставах.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст.563 ЦК про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

76. За змістом ст.123 Цивільного кодексу УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Так, відповідно до Архівного витягу із погосподарської книги №9 Суразької сільської ради Кременецького (Шумського) району Тернопільської області за 1991-1995 роки станом на 15.04.1991 року село Сураж, який наданий Архівним відділом Кременецької районного державної адміністрації Тернопільської області за №03-01/2/9 від 15.04.2021р. вбачається, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 суспільної групи колгоспна, головою сім`ї був ОСОБА_3 , 1941р.н.; членами сім`ї були: ОСОБА_4 , 1938р.н. дружина; ОСОБА_1 , 1968р.н. син; ОСОБА_2 , 1977р.н. син; ОСОБА_8 , 1972р.н. невістка. Отже кожен з них набув у власність по 1/5 частині вказаного вище жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами.

77. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Таким чином, право на частку у колгоспному дворі, яке було набуто до 15 квітня 1991 року мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку.

Як вбачається із наявної серед матеріалів даної цивільної справи фотокопії паспорта громадянина України позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , то 01 вересня 1990 року ним був укладений шлюб з ОСОБА_10 , яка взяла його прізвище ОСОБА_11 , та почала проживати разом із позивачем в будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином ОСОБА_12 , яка протягом трьох років до 15 квітня 1991 року не брала участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору ОСОБА_3 , не набула права власності на майно цього колгоспного двору.

Виходячи з вищезазначених норм законодавства, слідує, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, а це: голова сім`ї - ОСОБА_3 ; члени сім`ї: ОСОБА_4 , дружина; ОСОБА_1 син; ОСОБА_2 син. Отже кожен з них набув у власність по 1/4 частині вказаного вище жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами.

Тобто майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності, а після припинення колгоспних дворів в Україні це право перетворилось на право спільної часткової власності.

78. Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Таким чином вимоги первісного позивача ОСОБА_1 в частині визнання права власності на частину спірного житлового будинку, яка належить йому, як члену колгоспного двору підлягають до задоволення, з огляду на зміст позовної заяви, її вимог та встановлених судом обставин справи, незважаючи на те, що позивач не обґрунтовував своїх вимог цією нормою, однак дане право власності підлягає судовому захисту, оскільки не визнається відповідачем за первісним позовом.

Аналогічно підлягає захисту право власності позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 на частину спірного житлового будинку, яка належить йому, як члену колгоспного двору, шляхом задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на частину спірного житлового будинку, оскільки не визнається відповідачем за зустрічним позовом.

79. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

80. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

81. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

82. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, часом відкриття спадщини є день смерті особи (статті 1220, 1222 ЦК України).

83. Згідно із ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

84. Згідно із частиною першою статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

85. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

86. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною 2 статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

87. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

88. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Тому правове значення для даної справи має встановлення та дослідження судом факту постійного місця проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця, який дає йому право вважатися таким, що прийняв спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України. При виборі місця проживання виявляється воля особи, право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає, у той час коли під тимчасовим місцем проживання розуміється місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Тимчасова відсутність може бути безперервною, однак не повинна перевищувати шість місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

89. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що сама по собі реєстрація місця проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, місце реєстрації та місце проживання не є тотожними поняттями.

90. Для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Для прийняття спадщини за статтею 1270 ЦК України встановлено преклюзивний (присічний) строк у шість місяців для звернення спадкоємців з особистою заявою до нотаріуса, який починається з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини за статтею 1268 ЦК України спадкоємцям необхідно було постійно проживати разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на частину житлового будинку з допоміжними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , яке відносилось до суспільної групи - колгоспний двір.

Померлий заповіту не залишив, а тому має місце спадкування за законом.

Як позивач за первісним позовом так і відповідач-позивач за зустрічним позовом стверджують, що вони як спадкоємці першої черги прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , тому що постійно проживали з ним у спадковому будинку, однак суд відхиляє їх доводи, як такі, що не знайшли свого підтвердження.

Довідкою № 268 від 04.06.2021р., виданою Шумською міською радою Тернопільської області підтверджується, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на день смерті були зареєстровані: дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 . Тобто даною довідкою підтверджено реєстрацію з померлим на день смерті його дружини та синів, а не їх фактичне з ним проживання.

Як вбачається з копії паспорта НОМЕР_14 , виданого на ім`я первісного позивача ОСОБА_1 21 грудня 1999 року, при видачі паспорта у 1996 році до нього внесена відмітка про реєстрацію позивача із 30.05.1989 року у с. Сураж. Жодних згадувань про його реєстрацію в будинку АДРЕСА_1 немає.

Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №13.01-27/824 від 02.06.2021, виданою Шумською міською радою, підтверджується, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 30.05.1989 р. по теперішній час.

Наведене не підтверджує фактичне постійне проживання позивача ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 , станом на момент смерті батька у лютому 2009 року.

Ці ж обставини спростовуються також копіями сторінок 13, 22 погосподарської книги №4 на 2006-2010 роки Суразької сільської ради Шумського району Тернопільської області, в яких містяться відомості, про те, що головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 значиться ОСОБА_1 , членами: дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_16 , син ОСОБА_17 ; тоді як в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 зазначені: голова домогосподарства ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , дружина ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , син ОСОБА_2 .

Такі відомості відповідають наявному у справі свідоцтву про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, виданому 27 листопада 2003 року на ім`я позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , згідно якого він є власником житлового будинку за АДРЕСА_2 .

Окрім того, доводи позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про його проживання у спірному будинку на день смерті батька ОСОБА_3 викликають обгрунтований сумнів у суду з огляду на те, що на момент смерті батька позивач був одружений із ОСОБА_8 , мав двох дітей, народжених у шлюбі, які не проживали у спірному будинку і не були у ньому зареєстровані, а мешкали окремо за адресою АДРЕСА_2 .

Фактично позивач намагається переконати суд, що він проживав окремо від дружини та дітей, тобто окремо від сім`ї, доказів про що не надав.

Окрім того, доводи позивача ОСОБА_1 про постійне проживання з батьком на день його смерті спростовуються поясненнями самого позивача та показами свідків, допитаних в судовому засіданні: ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_16 .

Твердження ОСОБА_1 , що він прийняв спадщину після батька, оскільки постійно відвідував його, доглядав його під час хвороби, допомагав по господарству, займався його похованням, суд до уваги не бере, оскільки зазначені дії не є тотожні постійному проживанню із спадкодавцем на день смерті, як передбачено ч.3 ст.1268 ЦК, що є підставою для того, щоб вважати особу такою, що прийняла спадщину.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, що після смерті батька звертався за оформленням спадщини, але не в 6-місячний строк, а в 2018 році, як такий, що постійно проживав з померлим на час смерті. На своє звернення отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, оформлене приватним нотаріусом Шумського районного нотаріального округу Хаблюк Т.В. 19 листопада 2018 року, відповідно до якого прийняв у спадщину належну ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1.7495га. Однак, як вбачається з листів за №№ 410/01-16, 411/01-16 від 16.11.2021, поданих до суду третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача за зустрічним позовом, приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Хаблюк Т.В., остання окрім іншого, роз`яснила, що відповідно до статті 27 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи, що може свідчити про надання ОСОБА_1 під час подання заяви при оформлення спадщини неправдивої інформації, яка вплинула на прийняття нотаріусом рішення видати ОСОБА_1 зазначене свідоцтво.

91. Не довів належними доказами фактичне проживання з батьком на день його смерті і позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 .

Зокрема з паспорта НОМЕР_15 , виданого 02 січня 1999 року на ім`я ОСОБА_2 , при видачі паспорта у 1999 році до нього внесена відмітка про реєстрацію позивача за зустрічним позовом із 1998 року у с.Сураж. Жодних згадувань про його реєстрацію в будинку АДРЕСА_1 .

Довідкою № 268 від 04.06.2021р., виданою Шумською міською радою Тернопільської області підтверджується реєстрація ОСОБА_2 за однією адресою з померлим на день смерті ОСОБА_3 , а не його фактичне там проживання.

В листі № 6128/19-500-104730-ВН від 01.10.2021 «Щодо надання інформації» Перший секретар з консульських питань Посольства України в Італійській Республіці інформує, що на консульському обліку Посольства України в Італійській Республіці ОСОБА_2 не перебуває; інформацією щодо його можливої реєстрації на території консульського округу Посольства України в Італії консульський відділ не володіє. Листом №61227/19-091-78062 від 07.10.2021р. генерального консула Генерального консульства України в Мілані підтверджено, що станом на 07.10.2021р. громадянин України ОСОБА_2 ані на тимчасовому, ані на постійному консульському обліку в Генеральному консульстві України в Мілані не перебуває. Такі листи консульських установ також не доводять його фактичне постійне проживання за місцем реєстрації у спірному будинку станом на день смерті батька у лютому 2009 року.

Окрім того, доводи позивача за зустрічним позовом про проживання з батьком на день його смерті спростовуються поясненнями самого позивача та показами свідків, допитаних в судовому засіданні: ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_49 , ОСОБА_48 , ОСОБА_50 , ОСОБА_16 .

Надані ОСОБА_51 копії укладених договорів з комунальними підприємствами про надання послуг газопостачання, електропостачання, зв`язку також не доводять факт постійного проживання відповідача-позивача ОСОБА_2 у будинку за адресою АДРЕСА_1 , станом на день смерті батька у лютому 2009 року.

Судом встановлено та досліджено той факт, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 постійно не проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , хоча і був зареєстрований з ним у спірному житловому будинку АДРЕСА_1 , а також у визначений законом строк не звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, тому вважається таким, що не прийняв її.

92. Відповідно до ст. 1297 ЦК України (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

93. Відповідно до ст. 1298 ЦК України (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст.182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

94. З показів свідків та пояснень сторін спору вбачається, що з ОСОБА_3 на день його смерті постійно проживала тільки дружина ОСОБА_4 .

95. Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Сураж померла ОСОБА_4 , однак станом на день своєї смерті не отримала свідоцтва про право на спадщину на частину спірного будинку свого чоловіка, не зареєструвала права на спадщину на цю частку в органах, які здійснювали державну реєстрацію нерухомого майна, як це вимагалось нормами ст.ст.1297, 1299 ЦК України, в редакції чинній на день її смерті, та, відповідно, не набула у власність частку свого чоловіка у будинку АДРЕСА_1 , належну йому як члену колгоспного двору. Відтак після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну їй частину житлового будинку з допоміжними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , оскільки станом на 15 квітня 1991 року вона була членом колгоспного двору.

Померла заповіту не залишила, тому відкрилась спадщина за законом. Спадкоємцями ОСОБА_4 по закону є її діти, які претендують, як такі, що постійно проживали із спадкодавицею на день її смерті.

З довідки № 269 від 04.06.2021р., виданої Шумською міською радою Тернопільської області вбачається, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею на день смерті були зареєстровані: син ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 . Тобто даною довідкою підтверджено реєстрацію померлої ОСОБА_4 із синами на день її смерті за адресою АДРЕСА_1 , а не їх фактичне там проживання.

Крім того, як більшість допитаних свідків, які були викликані за клопотанням представника позивача за первісним позовом, так і викликані за клопотанням представника відповідача позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , ОСОБА_47 , ОСОБА_49 , ОСОБА_48 , ОСОБА_52 , ОСОБА_50 , ОСОБА_16 в судовому засіданні показали, що ОСОБА_4 після смерті чоловіка, приблизно з березня 2009 року по липень 2009 року (близько 5 місяців) проживала в будинку сина ОСОБА_1 , позивача за первісним позовом, по АДРЕСА_2 , в подальшому перебувала в лікарні в м. Шумськ, та після лікарні її забрав до себе, в будинок своєї нареченої в м. Шумськ, ОСОБА_2 , відповідач - позивач за зустрічним позовом, там вона проживала після його одруження, з вересня 2009 по березень 2010 року (приблизно 6 місяців), далі з березня 2010 року до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , (приблизно 2 місяці) - спадкодавиця знову переїхала проживати до сина ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 . Свідки зауважили, що після смерті свого чоловіка, ОСОБА_4 за адресою своєї реєстрації ( АДРЕСА_1 ) не проживала, а проживала по черзі в своїх синів, сторін по справі.

Таким чином судом встановлено, що протягом останнього року свого життя ОСОБА_4 не проживала постійно за адресою своєї реєстрації, в АДРЕСА_1 , натомість почергово тимчасово проживала в синів ОСОБА_1 та в ОСОБА_2 , а перед смертю, близько двох місяців, жила із сином ОСОБА_1 в його будинку по АДРЕСА_2 . Відсутність періоду постійного проживання в померлої до дня смерті, тобто протягом більше 6 місяців, приводить суд до висновку про відсутність фактичного постійного проживання з нею і її синів, як спадкоємців.

96. Відтак, оскільки сторони спору не довели фактичне постійне (більше 6 місяців) проживання із спадкодавцями на день їх смерті, вони спадщини не прийняли, як такі, що постійно з ними проживали на день смерті.

У постанові від 18.10.2021 у справі №148/1036/19 КЦС ВС виклав наступну правову позицію:

«Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивач не надала належних і допустимих доказів того, що її матір ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла спадщину після смерті батька останньої - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у порядку, передбаченому частиною третьою статті 1268 ЦК України, а державна реєстрація ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_4 за однією адресою сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті ОСОБА_4 за адресою реєстрації.»

У постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) зроблено висновок про те, що державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті матері за адресою реєстрації.

97. У свою чергу, ч. 1 ст.1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкоємця, однак, ні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , ні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 зазначені вимоги закону не виконали, не звернулися вчасно в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, тому вважаються такими, що не прийняли спадщину після своїх батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Разом з тим ч. 3 ст. 1272 ЦК України захищає спадкоємця у разі пропущення з поважних причин ним строку для прийняття спадщини та надає йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. Так, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Однак, сторони спору не скористалися своїм правом на звернення до суду із визначенням додаткового строку для прийняття ним спадщини та належним чином не реалізували своє право на прийняття спадщини.

98. Також, статтею 1297 ЦК України регламентовано обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України), однак всупереч вимогам зазначеної статті сторони спору після смерті матері взагалі не звернулись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, після смерті батька позивач за первісним позовом звернувся до нотаріуса лише у 2018 році, а відповідач-позивач за зустрічним позовом не звертався взагалі.

99. Таким чином, реєстрація місця проживання сторін спору за місцем проживання спадкодавців не може бути доказом того, що вони проживали зі спадкодавцями, оскільки сама по собі така реєстрація згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємці проживали зі спадкодавцями на час відкриття спадщини, якщо обставини, передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України, не підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані сторонами спору, та оцінені судом.

100. Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у заявах по суті, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»).

101. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин з огляду на недоведеність сторонами спору того, що вони постійно проживали разом із своїми батьками на день їх смерті та на цій підставі прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті батьків у розумінні положень ч.3 ст.1268 ЦК України, підстави для задоволення первісного позову та зустрічного позову в цій частині відсутні.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

102. Згідно з ч.1 та п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати, у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід покласти на сторони в межах сум ними понесених.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 120-126 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, статтями 29, 392,1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, статтями 5, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , паспорт НОМЕР_14 , РНОКПП НОМЕР_16 ), як за членом колгоспного двору, право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Шумського районного нотаріального округу Хаблюк Тетяни Віталіївни про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстроване місце проживання: 47114, Тернопільська область, Кременецький район, с. Сураж, паспорт НОМЕР_15 РНОКПП НОМЕР_17 ), як за членом колгоспного двору, право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за сторонами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 08 травня 2023 року

Суддя: О. М. Катерняк