ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м.Суми

Справа №591/4563/20

Номер провадження 22-ц/816/490/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Ніко Прайм Мегаполіс»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Прайм Мегаполіс» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 січня 2023 року в складі судді Сидоренко А.П., ухвалене в м. Суми,

в с т а н о в и в :

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за квітень-червень 2020 року у розмірі 8447,35 грн, середній заробіток за весь період затримки розрахунку (з моменту звільнення до моменту постановлення судового рішення) виходячи з того, що середньоденна заробітна плата позивача складає 242 грн. 76 коп., та 50000,00 грн. моральної шкоди.

Свою заяву мотивував тим, що з 01 липня 2019 року по 08 липня 2020 року він працював у відповідача на посаді менеджера з продажу автомобілів. При звільненні відповідачем не було здійснено з ним розрахунку заборгованої заробітної плати за квітень 2020 року, за травень 2020 року, за червень 2020 року та липень 2020 року включно, а також заробітну плату в розмірі трьох місячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України. Позивач зазначає, що був вимушений звільнитись з займаної посади та розірвати трудовий договір, так як відповідачем систематично порушувались його права, тим самим порушувалось законодавство про працю, зокрема: - затримка та заборгованість по виплаті заробітної плати; - затримка розрахунку при звільненні і не в повній мірі, - затримка трудової книги і внесений невірний запис, згідно його заяви; - вимагали підписувати протиправні документи - заяву заднім числом за власний рахунок. Відповідачем не здійснено виплати йому компенсації та нарахування всіх належним сум до виплати. 24 червня 2020 року ним була подана заява (поштою лист №663, яка отримана відповідачем 02 червня 2020 року) про звільнення за ст. 38ч.3 КЗпП, але в супереч чинного законодавства, відповідач звільнив його за власним бажанням. 06 липня 2020 року він звернувся до відповідача з Вимогою (поштовий лист № 139) про виплату всіх необхідних нарахувань, що належать йому згідно чинного законодавства, проте його звернення було проігноровано відповідачем. 08 липня 2020 року відповідач розрахувався з ним не в повній мірі, не виплативши йому суму, яку він заборгував по заробітній платі та не повернув вчасно трудову книжку, в наказі, який було йому надіслано зазначено, що за трудову книжку роботодавець відповідальності не несе. Крім того, позивач зазначає, що вищенаведені дії відповідача призвели до його моральних страждань, він втратив довіру до оточуючих, його соціальні зв`язку значно погіршились, оскільки він втратив відчуттям захищеності, більше не довіряє людям, які пропонують роботу, оскільки боїться, що його знов введуть в оману. Внаслідок чого, було підірвано його здоров`я, що змусило його позичати гроші, користуватися кредитними картками, так як він винаймав житло в м. Києві, він вимушений був платити за житло кредитними коштами, та платити за них відсотки з вини роботодавця, який затримав його заробітну плату. Таким чином, вважає, що діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 50 000 грн. Вказує, що у відповідності до наказу відповідача № 0708/к-1 його було звільнено з посади з 08 липня 2020 року. У відповідності до розрахункових листів відповідача та довідки ОК-7 відповідачем нараховано до виплати заробітну плату, зокрема: за квітень 2020 року - 4345,17 грн, за травень 2020 року 2201,17 грн, за червень 2020 року -1901,01 грн. Проте всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України відповідач не провів повний розрахунок з позивачем та не виплати заробітну плату за квітень-червень 2020 року у розмірі 8447 грн 35 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 січня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Прайм Мегаполіс», на користь ОСОБА_1 2767 грн. 71 коп. заборгованості по заробітній платі, 5000 грн. 00 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди в розмірі 2000 грн. 00 коп., а також 840 грн. 80 коп. судового збору. При виплаті суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснити утримання податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Прайм Мегаполіс», на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про наявність заборгованості по заробітній платі на час його звільнення 08 липня 2020 року знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, проте розмір такої заборгованості становить 2767,71 грн, які суд і вважав за необхідне стягнути з відповідача. Крім того, в зв`язку з проведенням несвоєчасного розрахунку підлягає стягненню середній заробіток не більше як за шість місяців, тобто за 128 робочих дні (за період з 08 липня 2020 року по 08 січня 2021 року). З огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості (яка як встановлено судом становить 2767 грн. 71 коп.), враховуючи характер цієї заборгованості, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, суд вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат в сумі 5000 грн. 00 коп. Крім того, дії відповідача щодо невиплати належних позивачеві сум при звільненні, призвели до порушення його законних прав, завдали моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховуючи характер порушення прав позивача, тяжкість і істотність вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, виходячи з засад розумності та справедливості, визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 2000 грн. Також, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було пропущено встановлені законодавством строки звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням товариство з обмеженою відповідальністю «Ніко Прайм Мегаполіс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що висновки суду про існуючу заборгованість не відповідають дійсності, оскільки в період з 01.07.2019 року по 29.02.2020 року позивач своєчасно отримував основну заробітну плату в розмірі посадового окладу та додаткові доплати, надбавки, винагороди, премії. З 12.03.2020 року на всій території України був запроваджений карантин. В період з 24.03.2020 року по 31.03.2020 року позивач був відсутнім на роботі, але узгодив, що в квітні буде працювати лише чотири дні 3,9,25,29. Однак 29.04.2020 року позивач на роботу не вийшов. Зазначає, що позивачеві було нараховано та виплачено в квітні заробітну плату за 3 дні. В травні та червні 2020 року позивач на роботу не виходив. В подальшому надав три лікарняні листи за період з 24.03.2020 року по 30.03.2020 року, з 12.05.2020 року по 21.05.2020 року, з 15.06.2020 року по 24.06.2020 року. Вказує, що 02.07.2020 року на його адресу надійшла заява позивача про розірвання трудового договору з 25.06.2020 року, так як права позивача були порушені. 08.07.2020 року позивача було звільнено. В цей же день позивачу було нараховано лікарняні та компенсацію за 13 днів невикористаної відпустки. 08.07.2020 року позивачем було отримано належні йому грошові кошти, а 28.07.2020 року одержано від Фонду соціального страхування належні йому лікарняні. Оскільки розрахунок з відповідачем був проведений своєчасно, то відсутні підстави для стягнення з нього середнього заробітку та моральної шкоди. Крім того, середньоденна заробітна плата позивача складає 242 грн. 66 коп., а не 616 грн. 56 коп. як зазначено в рішенні суду. Вказує, що судом першої інстанції не було встановлено обставин того, чи працював позивач в період з квітня 2020 року по червень 2020 року.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому представник відповідача апеляційну скаргу підтримала та просила суд її задовольнити.

Позивач та його представник підтримали рішення суду і просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як становлено судом і вбачається з матеріалів справи, з 01 липня 2019 року по 08 липня 2020 року позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Ніко Прайм Мегаполіс» на посаді менеджера з продажу автомобілів, що підтверджується копією трудової книжки (том.1, а.с. 7).

Наказом ТОВ «Ніко Прайм Мегаполіс» №0708/К-1 від 08 липня 2020 року ОСОБА_1 , продавця-консультанта автомобілів відділу продажів автомобілів звільнено із займаної посади з 08 липня 2020 року за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Наказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку у кількості 13 календарних днів за період з 01 липня 2019 року по 08 липня 2020 року (том.1, а.с.10, 165).

З довідки ТОВ «Ніко Прайм Мегаполіс» про середню заробітну плату ОСОБА_1 , яка завірена печаткою підприємства та підписана посадовою особою ОСОБА_2 , вбачається, що його середньоденна заробітна плата складає 616,56 грн. (том.1, а.с.131).

Саме в цій довідці вказано про місяці розрахункового періоду, кількість робочих днів за графіком роботи працівника ОСОБА_1 , помісячний розмір нарахованої заробітної плати з лютого по липень 2020 року та щомісячний розмір заробітної плати з якої сплачені страхові внески. Даний долучений до пояснень по справі представлений директором товариства ОСОБА_2 .

З банківських виписок ОСОБА_1 за період з 01 липня 2019 року по 31 липня 2020 року , за період з 05 липня 2019 року по 11 червня 2020 року та за період з 01 липня 2019 року по 28 липня 2020 року вбачається, що 08 липня 2020 року ним отримано кошти в розмірі 29 890,06 грн., але у виписці не зазначено джерело надходження цих коштів (том.1, а.с. 56-58, 61-63, 64-66).

З копії зарплатної відомості отримувачів платні за липень 2020 року, перерахованої на поточні рахунки у УЕІБ «УкрексімБанк», філія м. Київ вбачається, що ОСОБА_1 належить до виплати сума 29 890,06 грн (том.1, а.с.173).

З розрахункового листа за квітень 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 належить до виплати сума в розмірі 4345,17 грн. (том.1, а.с. 174).

З розрахункового листа за травень 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 належить до виплати сума в розмірі 2201,17 грн.( том.1, а.с.174).

З розрахункового листа за червень 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 належить до виплати сума в розмірі 1901,01 грн. (том.1, а.с.175).

З розрахункового листа за липень 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 належить до виплати сума в розмірі 26 411,59 грн. (том.1, а.с.175-176).

З копії виписки по рахунку вбачається, що 08 липня 2020 року позивачем отримано кошти в розмірі 29 890, 06 грн., але у виписці не зазначено джерело надходження цих коштів (а.с. 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України (в редакції на день звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що станом на день звільнення позивача з роботи, ним було проведено з останнім повний розрахунок, проте вказані твердження відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, розрахунковими листами відповідача за квітень 2020 липень 2020 року, відповідно до яких, позивачу до виплати належить заробітна плата за вказаний період в розмірі 34858 грн. 94 коп. (4345,17 грн + 2201 грн 17 грн + 1901,01 грн. + 26411,59 грн.) (том 1 а.с. 174-176). Разом з тим, станом на день звільнення позивачеві було виплачено грошову суму в розмірі 29890 грн.06 коп. (том.1, а.с.173). З огляду на викладене, сума недоплачених позивачу грошових коштів становить 4968 грн. 88 коп. (34858 грн. 94 коп. 29890 грн. 06 коп.).

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що у день звільнення позивача з роботи відповідач не провів виплату всіх сум, що належать йому від підприємства.

Доводи відповідача, що викладені ним в його апеляційній скарзі, а також додані ним до апеляційної скарги докази відносно того, що позивач в квітні 2020 відпрацював лише 4 дні, а в травні липні 2020 року взагалі не працював, колегія суддів відхиляє, бо відповідно до наданих до суду першої інстанції розрахункових листів відповідача за вказані періоди, позивачу нараховувалася заробітна плата в повному обсязі, а тому судом першої інстанції було вирішено справу на підставі наданих сторонами належних доказів, що свідчать про розміри нарахованої та виплаченої позивачеві заробітної плати.

Разом з тим, надані відповідачем до апеляційної скарги докази в силу ч. 3 ст. 367 ЦПК України не можуть бути взяті апеляційним судом до уваги, оскільки товариство не надало пояснень та доказів, які б свідчили, що посадова особа, яка видала довідку із розрахунком середньої заробітної плати діяла незаконно, а докази, долучені до апеляційної скарги, не були подані відповідачем до суду першої інстанції з поважних причин. Крім того, з огляду на протилежність інформації в наданих відповідачем доказах відносно одних і тих самих обставин до суду першої та суду апеляційної інстанції, колегія суддів вбачає наявність зловживання процесуальними правами з боку відповідача та відхиляє надані ним з порушенням порядку докази до апеляційної скарги.

Так, відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як визначено у частинах 1 ст. 10 і ст.11 цього Кодексу суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Принцип змагальності викладено у ст.12 цього Кодексу, а саме, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1,2 ст. 13 цього Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм процесуального закону вказує, що цивільне судочинство здійснюється за правилами норм процесуального закону, яким чітко визначені норми процесуальної поведінки сторін та інших учасників судового процесу, а суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу;2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Таким чином ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дослідив надані докази сторонами і надав їм правову оцінку ухвалив рішення на користь позивача, а тому колегія суддів не вбачає підстав для надання їм переоцінки на підставі наданих товариством нових доказів, які не були подані до суду першої інстанції, без пояснення неможливості їх подання з причин, що об`єктивно не залежали від самого товариства.

Оскільки, як було правильно встановлено судом першої інстанції, у день звільнення позивача з роботи відповідач не провів виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, тому на його користь також підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що викладені ним в апеляційній скарзі відносно того, що судом першої інстанції неправильно обрахований середній заробіток.

Доводи відповідача викладені в його апеляційній скарзі відносно того, що судом першої інстанції неправильно обрахована середньоденна заробітна плата позивача, яка повинна складати 242 грн. 66 коп., замість 616 грн. 56 коп. колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вказаний розмір середньоденної заробітної плати був визначений самим відповідачем в наданій ним довідці (том.1, а.с.131) на підставі нарахованої відповідачу заробітної плати, з огляду на що колегія суддів не вбачає підстав для неврахування інформації про розмір середньоденної заробітної плати позивача наданої відповідачем в його довідці.

Також, колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, оскільки такий розмір відповідає характеру та глибині понесених відповідачем страждань а також принципам розумності та справедливості.

Таким чином, з огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, яка є законною і обґрунтованою, ухваленою з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Прайм Мегаполіс» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко