ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4304/23 Справа № 199/6648/22 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

11 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у вересні 2020року він дізнався про намір ОСОБА_2 продати батьківський будинок, на який вона отримала право як спадкоємець за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак для на оформлення необхідних документів потрібні були кошти, які відповідач запропонувала передати позивачу в рахунок оплати за будинок з умовою наступного оформлення всіх необхідних документів.

Згідно досягнутою домовленості 08 грудня 2020 року позивач грошовим переказом надіслав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5 600,00 доларів США, остання ж у свою чергу написала розписку від 10 грудня 2020 року про отримання коштів та підтвердила своє зобов`язання продати будинок позивачу як тільки будуть оформлені всі необхідні документи на такий будинок. Також, відповідачка 08 грудня 2020 року видала на ім`я позивача нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження будинком та передала оригінали наявних у неї документів для оформлення спадкових прав та права власності.

02 березня 2021 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія НМР № 151347, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С., відповідачка набула право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Після оформлення спадкових прав та права власності на вищезазначений житловий будинок на ім`я відповідачки, позивач звернувся до неї із проханням виконати своє зобов`язання та переоформити спірний будинок на його ім`я. Відповідач не заперечувала свого обов`язку, однак вказані дії не здійснила.

Ураховуючи викладене, позивач заявив вимогу про визнання за ним права власності на будинок АДРЕСА_1 , загальна площа будинку 85,3 кв.м., житлова площа квартири 56,0 кв.м.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявив вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилався на те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки такий висновок не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 грудня 2020 року ОСОБА_2 надала розписку, зі змісту якої вбачається, що вона отримала 5 600,00 доларів США, як повний розрахунок ОСОБА_1 за купівлю будинку АДРЕСА_1 . Гроші отримані нею при наданні довіреності позивачу для подальшого отримання спадщини та розпорядженням вказаним будинком.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-162, виданого 02 березня 2021 року Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на спірне домоволодіння, оскільки підстави правомірного набуття права власності позивачем на спірне майно відсутні, так як договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами не укладався та нотаріально не посвідчувався.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України - ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, і частиною першою статті 182 ЦК України визначено, що право власності на нерухому річ підлягають державній реєстрації.

Та, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої державної реєстрації /частина друга статті 331 ЦК України/.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права предмет цього договору складає відплатна передача майна у власність та істотною умовою договору купівлі-продажу виступає обов`язок продавця передати майно у власність другої сторони в обмін на зустрічну дію покупця по сплаті продавцеві обумовленої в договорі грошової суми за прийняте майно, також чинне законодавства містить вимоги до форми цього договору і обов`язкового нотаріального посвідчення та державної реєстрації такого права власності.

Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності

У даній справі позивач стверджував про виникнення у нього права власності на спірний будинок, наявність зазначеної обставини пов`язував із укладенням розписки з власницею майна про передачу їй коштів в рахунок оплати за будинок.

Однак визначальним у даній справі є не безпосередньо факт передачі коштів в рахунок оплати за майно, щодо якого сторони досягли згоди та уклали письмову розписку, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для всіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Наявна розписка є підтвердженням факту передачі коштів від однієї особи іншій, що є тільки однією з істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, обставини з приводу волевиявлення сторін щодо інших умов договору не підтверджені.

Укладення розписки та дії щодо передачі коштів та видачі власником довіреності іншій стороні по своїй суті не охоплюється поняттям договір купівлі-продажу та не є достатньою підставою для задоволення позовних вимог.

Так само, дана розписка не може бути розцінена як договір завдатку, до якого чинне законодавство висуває такі самі вимоги щодо форми та змісту, як до договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Враховуючи зазначене, позивачем обраний спосіб захисту, який законом не передбачений, а відтак, підстав до задоволення позову немає.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку. Апеляційний суд не знаходить підстав, щоб дійти іншого висновку в цій справі.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду та саме правильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2023 року.

Судді: