КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Київ

Справа № 757/34031/22-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Волкової С.Я.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами про визнання протиправними дій відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо нарахування заборгованості за договором споживчого кредитування від 29.11.2006 року № DNH4KP73001094, зобов`язання відповідача списати нараховану заборгованість, припинити дію зазначеного договору та визнати його закритим.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він був позичальником відповідно до укладеного із АТ КБ «Приватбанк» договору споживчого кредитування від 29.11.2006 року № DNH4KP73001094. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2014 року стягнуто з нього на користь банку 92 346,45 грн. заборгованості за вказаним договором.

Всі стягнуті за рішення суду суми сплачені ним в повному обсязі 23.10.2020 року. У подальшому 16.08.2022 року з телефонної розмови з працівником банку йому стало відомо, що у нього існує заборгованість за кредитом у розмірі 16 390 грн.

Позивач зазначав, що нарахування йому заборгованості у розмірі 16 390 грн. після повного виконання судового рішення, яким у тому числі стягнуто тіло кредиту у сумі 9 612,24 грн, суперечить вимогам чинного законодавства.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд:

- визнати протиправними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо нарахування заборгованості за договором споживчого кредиту від 29.11.2006 року № DNH4KP73001094, укладеного з ОСОБА_1 ;

- визнати безнадійною та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» списати всю нараховану за договором споживчого кредиту від 29.11.2006 року № DNH4KP73001094 заборгованість;

- припинити договір споживчого кредиту від 29.11.2006 року № DNH4KP73001094 та визнати його закритим;

- зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» надати ОСОБА_1 довідку про закриття кредиту за договором споживчого кредиту від 29.11.2006 року № DNH4KP73001094.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішення, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом не надано оцінку позовним вимогам щодо протиправності дій про нарахування суми заборгованості в розмірі 15 305,03 грн. після повного виконання судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, яким в тому числі стягнуто тіло кредиту у сумі 9612,24 грн. Заборгованість у розмірі 15 305,03 грн. була нарахована відповідачем за кредитним договором, що також підтверджується листом відповідача від 26.08.2022 року № 20.1.0.0.0/7-220823/1117, до введення в Україні особливого періоду, який розпочався 18 березня 2014 року.

Наголошує, що 26.02.2022 року у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації він був мобілізований для проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , де служить по сьогоднішній день. Також є учасником бойових дій з 02.03.2016 року та приймав безпосередню участь в Антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях.

Звертає увагу на положеннями п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» із внесеними змінами від 20.05.2014 року, в якому закріплено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Після отримання відомостей про те, що за позивачем рахується заборгованість за договором споживчого кредитування від 29.11.2006 року ним було надіслано лист з проханням списати заборгованість, як безпідставно нараховану та видати довідку про закриття кредиту. Всі необхідні документи, в тому числі оригінал Довідки Ф-5, були надані відповідачу та наявні в матеріалах справи. При цьому, протиправність дій відповідача підтверджується розрахунком,наданим суду 23.01.2023 року представником АТ КБ «Приватбанк» Гордієнко В.А., де пеня була нарахована та обліковувалася за позивачем.

При прийнятті оскаржуваного рішення не встановлено підстав нарахування пені після погашення суми боргу за договором споживчого кредитування від 29.11.2006 року .

Судом не надано жодних обґрунтувань щодо законодавчих підстав та обставин виникнення спірного боргу, а також правомірності дій відповідача щодо його нарахування. Не враховано того факту, що позивач звертався до відповідача таНаціонального Банку України з проханням списати безпідставно нараховану пеню (докази наявні в матеріалах справи). Проте, навіть після надання всіх передбачених чинним законодавством документів, заборгованість списана не була. У зв`язку з протиправно нарахованою пенею, картковий рахунок позивача був заблокований, що вимусило його укласти з відповідачем угоду про списання боргу та сплатити при цьому ще 500 грн. з метою розблокування рахунку. Отже, судом не встановлено, чи були правомірні дії відповідача щодо нарахування та відмови у списанні пені протягом 2015-2023 років, в тому числі і з огляду на строки позовної давності, про що було заявлено у позовній заяві.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу, що надійшли 03.10.2023 року, представник АТ КБ «Приватбанк» - Гордієнко В.А., вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Вказує, що 19.01.2023 року між сторонами у справі укладено додаткову угоду до кредитного договору від 29.11.2006 року № DNH4KP73001094, відповідно до якої банк здійснив прощення заборгованості, встановивши заборгованість на момент підписання цієї додаткової угоди у розмірі 500 грн. 20.01.2023 року позивач вніс на погашення заборгованості кошти в розмірі 500 грн., після чого заборгованість за договором споживчого кредитування від 29.11.2006 року № DNH4KP73001094 була погашена у повному обсязі.

Отже, вимога позивача встановити протиправність нарахування заборгованості не підлягає задоволенню, оскільки під час розгляду справи позивач визнав наявність заборгованості шляхом підписання додаткової угоди та погашення залишку заборгованості.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Гордієнко В.А. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що надані АТ КБ «ПриватБанк» докази підтверджують, що станом на 23.01.2023 року в ОСОБА_1 відсутня заборгованість за кредитним договором від 29.11.2006 року № DNH4KP73001094. За таких обставин вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені з неправильним застосування норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.11.2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № DNH4KP73001094, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 9984 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.05.2010 року (а. с. 55, 56).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2014 року у справі № 211/3697/13-ц, яке набрало законної сили 23.09.2014 року, стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ « Приватбанк»:

- 9612,24 грн. - заборгованість за кредитом;

- 33 061,55 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 44 799,02 грн. - пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором,

- 500 грн. - штраф ( фіксована частина); 4 373,64 грн - штраф (процентна складова), а всього стягнуто - 92 346,45 грн. (а. с. 7, 8).

11.09.2018 року старшим державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осьмак-Терновською С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 про примусове виконання виконавчого листа № 211/3697/13-ц, виданого 11.09.2014 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення боргу в розмірі 93 269,91 грн. із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (а. с. 47).

30.10.2020 року державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Щербою А.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 щодо примусового виконання виконавчого листа № 211/3697/13-ц, виданого 11.09.2014 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення боргу в розмірі 93 269,91 грн. із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі п. 9 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення (а. с. 48).

Відповідно до наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості за договором від 29.11.2006 року № DNH4KP73001094 станом на 23.01.2023 року в ОСОБА_1 існує заборгованість за пенею за порушення строків розрахунків у розмірі 14 805 грн (а. с. 57, 58).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також неустойки (пені), обумовленої цим договором, припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2014 року у справі № 211/3697/13-ц, яке набрало законної сили 23.09.2014 року, стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк»: 9612,24 грн. - заборгованість за кредитом; 33 061,55 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 44 799,02 грн. - пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також 500 грн. - штраф (фіксована частина); 4373,64 грн - штраф (процентна складова), а всього стягнуто - 92 346,45 грн.

Вказане рішення суду повністю виконане позивачем, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 30.10.2020 року № НОМЕР_2.

Зазначеним рішенням встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP73001094 від 29.11.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 9984 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 28.05.2010 року.

Вказані обставини також підтверджуються змістом кредитного договору, наявного в матеріалах даної справи ( а.с. 55-56).

Таким чином, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2014 року у справі № 211/3697/13-ц стягнуто усю суму заборгованості за кредитом, строк погашення якого у повному обсязі настав 28.05.2010 року.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що зазначеним судовим рішенням з боржника було стягнуто пеню та штрафні санкції, що нараховані станом на 02.01.2013 року, на суму 49 672 грн. 66 коп., і вказана сума у повному обсязі була сплачена ОСОБА_1 , оскільки рішення суду набуло законної сили та підлягало виконанню.

Разом з тим, із наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості за договором від 29.11.2006 року № DNH4KP73001094 вбачається, що станом на 06 лютого 2013 року банком була нарахована пеня за період 1133 дні на суму 7540 грн. 32 коп.; після ухвалення судового рішення від 11 вересня 2013 року банк продовжував нараховувати пеню та 28 січня 2015 року ОСОБА_1 була нарахована заборгованість за пенею за період 721 день на суму 4791,71 грн., та загальний розмір пені станом на 28 січня 2015 року зазначено у розмірі 15 305,03 грн.

Таким чином в суму пені 15 305 грн. 03 коп. банком було включено пеню, яка вже була стягнута за рішенням суду, однак і станом на 16 листопада 2021 року, не зважаючи на повне погашення боржником заборгованості за рішенням суду, в розрахунку заборгованості значиться така ж сама сума пені - 15 305,03 грн.

Отже, враховуючи, що строк кредитування позичальника за кредитним договором від 29.11.2006 року є таким, що закінчився, рішення суду про стягнення суми заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 виконано у повному обсязі, а тому нарахування банком пені за прострочення виконання грошового зобов`язання поза межами строку кредитування та після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості у повному обсязі, є безпідставним.

За таких обставин, АТ КБ «Приватбанк» безпідставно нарахував заборгованість позивачу за пенею згідно здоговором споживчого кредиту від 29.11.2006 року № DNH4KP73001094.

Посилання сторони відповідача на те, що 19.01.2023 року між сторонами у справі укладено додаткову угоду до договору споживчого кредиту від 29.11.2006 року № DNH4KP73001094, відповідно до якої банк здійснив прощення заборгованості, встановивши заборгованість на момент підписання цієї додаткової угоди у розмірі 500 грн, яка була погашена позивачем, не має правового значення для вирішення цього спору, адже ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом 16 листопада 2022 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові - обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника.

Виходячи з наведеного способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача.

Наведене узгоджується із правовим висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.10.2022 року у справі № 910/14224/20 (провадження № 12-20гс22).

Звертаючись до суду, позивач просив, зокрема, визнати протиправними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо нарахування заборгованості за договором споживчого кредиту від 29.11.2006 року № DNH4KP73001094, укладеного з ОСОБА_1 , припинити договір споживчого кредиту від 29.11.2006 року № DNH4KP73001094 та визнати його закритим.

Колегія суддів звертає увагу, що позичальник може звернутися до суду з позовом не про визнання кредитного договору припиненим, а про визнання відсутності права вимоги кредитора за кредитним договором (визнання його права припиненим), зокрема про визнання припиненими зобов`язань (правовідносин) за кредитним договором. У разі задоволення цього позову суд визнає відсутнім право вимоги кредитора за кредитним договором, зокрема, визнає припиненими зобов`язання (правовідносини) за кредитним договором, а не припиняє сам договір.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що виходячи з обставин цієї справи, ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій АТ КБ «Приватбанк» щодо нарахування заборгованості за пенею за договором споживчого кредиту від 29 листопада 2006 року № DNH4KP73001094 та визнання припиненими зобов`язань (правовідношення) за вказаним договором.

Водночас, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги про визнання безнадійною та зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» списати всю нараховану за договором споживчого кредиту від 29.11.2006 року № DNH4KP73001094 заборгованість та зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» надати ОСОБА_1 довідку про закриття кредиту за вказаним договором, є неефективним, оскільки не сприяють ефективному відновленню порушених прав позивача, а тому в задоволенні таких позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з підп. 2 п. 1, п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; апеляційної скарги на рішення суду - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено, що з 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2481 грн.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог (2 вимоги немайнового характеру) за розгляд справи в суді першої інстанції : 2481 грн ? 0,4 ? 2 = 1984 грн. 80 коп. та суді апеляційної інстанції: 1984,8 х 150% = 2977 грн. 20 коп., а всього на суму 4962 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року - скасувати та прийняти постанову:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо нарахування заборгованості за договором споживчого кредитування № DNH4KP73001094 від 29 листопада 2006 року, укладеним з ОСОБА_1 , в сумі неустойки - 15 305 грн. 03 коп.

Визнати припиненими правовідношення за договором споживчого кредитування № DNH4KP73001094 від 29 листопада 2006 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в сумі 4962 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 березня 2024 року.

Суддя-доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.