НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09 березня 2023 рокуСправа № 322/803/22

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом:ОСОБА_1
до:ОСОБА_2 , ОСОБА_3
про:визнання права власності на майно в порядку спадкування.

03 листопада 2022 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд:

- визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , який належав її бабусі на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право приватної власності на житловий будинок, виданого Новомиколаївською районною радою 05.03.1992 року та земельні ділянки кадастровий номер :05:011:0131 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, кадастровий номер :05:011:0132 для ведення особистого селянського господарства площею 0,29 га, які утворені в результаті приведення у відповідність до вимог чинного законодавства земельної ділянки площею 0,54 га для ведення особистого підсобного господарства, яка належала заповідачці ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЗП000012№09044 виданого головою Зеленівської сільської ради 15.11.1995 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_4 .

До складу спадкового майна увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,54 га біля будинку.

З метою оформлення спадщини позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В ході вивчення правовстановлюючих документів на спадкове майно та заповіту, нотаріус повідомив позивачу про наявність перешкод в оформленні спадщини, оскільки у заповіті зазначено невірний номер будинку, а саме вказано АДРЕСА_2 . Згідно з довідкою БТІ будинок належав спадкодавцю на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право приватної власності на житловий будинок, виданого Новомиколаївської районною радою 05.03.1992.

Земельну ділянку, на якій знаходиться будинок, на підставі рішення Зеленівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області № 10 від 13.10.2020 було приведено у відповідність до вимог чинного законодавства, в результаті чого утворилося дві ділянки кадастровий номер :05:011:0131 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, кадастровий номер :05:011:0132 для ведення особистого селянського господарства площею 0,29 га.

Відповідачі по справі також є спадкоємцями за заповітом та законом.

24.06.2022 державний нотаріус Вільнянської державної нотаріальної контори своєю постановою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позивач вважає, що помилка у заповіті обумовлена тим, що на технічному паспорті на житловий будинок зазначена адреса АДРЕСА_3 .

Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст.ст. 321, 328, 1223, 1261, 1268, 1278 ЦК України, позивач просила задовольнити її вимоги та підтримала їх у судовому засіданні.

Ухвалою судді від 04.11.2022 було відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Відповідачі у встановлений судом строк не подали відзиву на позов та подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Ухвалою суду від 23.02.2023 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 09.03.2023 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення позивача та дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 22.04.2015.

Відповідно до заповіту ОСОБА_4 від 24.11.2009, посвідченого секретарем виконкому Зеленівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, зареєстрованого в реєстрі за № 81, ОСОБА_1 було заповідано будинок, розташований в АДРЕСА_3 та земельну ділянку біля нього в розмірі 0,54 га.

Спадкоємцями іншого майна ОСОБА_4 за вищезазначеним заповітом є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 є дочкою спадкодавця, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 3 від 10.12.2018 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 7 від 10.12.2018.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є онуками спадкодавця, що підтверджується стосовно ОСОБА_2 витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 9 від 10.12.2018 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 6 від 10.12.2018, а стосовно ОСОБА_1 витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 6 від 19.02.2022 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 1 від 19.02.2022.

ОСОБА_1 прийняла спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується її заявою від 29.09.2015 у матеріалах спадкової справи № 77/2015.

ОСОБА_2 прийняла спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується її заявою від 17.10.2015 у матеріалах спадкової справи № 77/2015.

З матеріалів спадкової справи № 77/2015 вбачається, що ОСОБА_3 у встановлений законом строк не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4

ОСОБА_4 на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_4 , виданим Новомиколаївської районною радою 05.03.1992, та довідкою Новомиколаївського БТІ від 29.09.2020 № 238. При цьому, у технічному паспорті на вищезазначений будинок вказано адресу: АДРЕСА_3 .

Довідкою виконавчого комітету Зеленівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 28.09.2015 № 02-02-70/202 підтверджується те, що ОСОБА_4 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з 1937 року.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснила суду, що ОСОБА_4 не мала на праві власності інших будинків, крім будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому спадкодавець проживала по день її смерті та в якому продовжує проживати позивач зі своєю сім`єю.

ОСОБА_4 на праві власності також належала земельна ділянка площею 0,54 га для ведення особистого підсобного господарства, розташована у с. Зелене Зеленівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЗП000012 № 09044, від 15 листопада 1995 року.

Рішенням Зеленівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 13.10.2020 № 10 «Про приведення права власності на земельну ділянку у відповідність до вимог чинного земельного законодавства» вищезазначену земельну ділянку було віднесено до земель сільськогосподарського призначення, з урахуванням вимог ст. 121 ЗК України, та встановлено наступне цільове призначення земельної ділянки, відповідно до даних державного земельного кадастру: 0,2900 га для ведення особистого селянського господарства; 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.06.2022 № 47/02-31, винесеною державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори, в порядку заміщення державного нотаріуса Новомиколаївської державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з розбіжністю адреси житлового будинку та земельної ділянки в заповіті та правовстановлюючих документах.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За визначенням ч. 1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому (ч. 1 ст. 1236 ЦК України).

За приписами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1). Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (ч. 2). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3).

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно з ч. 1 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Таким чином, належними відповідачами у справі про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом є інші спадкоємці, які прийняли спадщину.

Оскільки ОСОБА_3 , як було встановлено судом з матеріалів спадкової справи, не прийняла спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , вона є неналежним відповідачем у справі, а відтак в задоволенні позову в частині вимог до неї слід відмовити.

З вищезазначених досліджених судом доказів встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належав лише житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому доказів належності спадкодавцю будинку АДРЕСА_3 , судом не встановлено. Отже, з урахуванням розбіжностей у документах на спірний житловий будинок, суд визнає доведеним твердження позивача про те, що заповідання їй саме будинку АДРЕСА_1 , відповідало дійсній волі спадкодавця, а відтак в цій частині позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Водночас позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на земельні ділянки з кадастровим номером :05:011:0131 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, та кадастровим номером :05:011:0132 для ведення особистого селянського господарства площею 0,29 га, суд визнає необґрунтованими, оскільки формування цих ділянок відбулося після смерті спадкодавця, а відтак ці ділянки не входять до складу спадщини. При цьому, суду не надано доказів реєстрації права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :05:011:0131 та :05:011:0132 за спадкодавцем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З огляду на викладене, у частині позовних вимог про визнання права власності у порядку спадкування на земельні ділянки, суд визнає позов таким, що підлягає частковому задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,54 га, на території с. Зелене Запорізького району Запорізької області, що належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП000012 № 09044 від 15 листопада 1995 року.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у вищезазначеній частині.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До позовної заяви додано квитанцію від 31.10.2022 № 10, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 1458,30 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 258, 259, 263 265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Визнати за ОСОБА_1 : право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право приватної власності на житловий будинок, виданого Новомиколаївською районною радою 05 березня 1992 року, та земельну ділянку площею 0,54 га, на території с. Зелене Запорізького району Запорізької області, що належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП000012 № 09044 від 15 листопада 1995 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позову відмовити.

3. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити повністю.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1458,30 грн. (одна тисяча чотириста п`ятдесят вісім гривень 30 коп.).

5. Реквізити учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

- відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 20 березня 2023 року.

Суддя С.С. Гасанбеков