Справа № 750/5144/23
Провадження № 2/750/919/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря - Мойсієнко К.А.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідачів - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить:

1. Визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права ОСОБА_3 на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації інформацію, яка поширена фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на першій сторінці номеру газети ІНФОРМАЦІЯ_8 «Чернігівщина: новини і оголошення» у статті під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_2 » зупинився на бобровицькому воєнкомі», а саме:

- інформацію стосовно затримання позивача у реченнях наступного змісту: « Минуло три тижні з часу оприлюднення Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України інформацію про затримання районного військового комісара, а віз і нині там. Прізвище підозрюваного, звісно, так ніхто й не оприлюднив. Втім, всі знають що мова йде про бобровицького воєнкома ОСОБА_3 »;

- інформацію щодо того, що ОСОБА_3 отримав неправомірну вигоду в реченнях наступного змісту: «як встановили оперативники управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області та слідчі слідчого управління обласної поліції, кошти воєнком отримував через посередника у 2 етапи - по 600 доларів США. Комісару інкримінують злочин, вчинений за ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України...».

2. Зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 спростувати інформацію, поширену на першій сторінці номеру газети ІНФОРМАЦІЯ_8 «Чернігівщина: новини і оголошення» у статті під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_2 » зупинився на бобровицькому воєнкомі», а саме:

- інформацію стосовно затримання позивача у реченнях наступного змісту: « Минуло три тижні з часу оприлюднення Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України інформації про затримання районного військового комісара, а віз і нині там. Прізвище підозрюваного, звісно, так ніхто й не оприлюднив. Втім, всі знають що мова йде про бобровицького воєнкома ОСОБА_3 »;

- інформацію щодо того, що ОСОБА_3 отримав неправомірну вигоду в реченнях наступного змісту: «як встановили оперативники управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області та слідчі слідчого управління обласної поліції, кошти воєнком отримував через посередника у 2 етапи - по 600 доларів США. Комісару інкримінують злочин, вчинений за ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України...»;

шляхом опублікування спростування у формі повідомлення про ухвалене судом рішення в найближчому номері газети «Чернігівщина: новини і оголошення» після набрання рішенням суду законної сили на тій же сторінці, на якій була поширена недостовірна інформація.

3. Визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права ОСОБА_3 на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації інформацію, поширену фізичною-особою підприємцем ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб сайті CHE.CN.UA «Інформаційний портал Чернігівщини» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 на першій сторінці номеру газети НОМЕР_2 «Чернігівщина: новини і оголошення» у статті під заголовком: «Заява про вчинення кримінального правопорушення», а саме:

- інформацію щодо того, що ОСОБА_3 отримав хабаря в реченні наступного змісту: « ОСОБА_3 мав сидіти у в`язниці за отримання хабаря ще два роки тому.», « ОСОБА_3 на боявся брати хабарі за «відмазування від призову» у 2021 році...».

4. Зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 спростувати інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб сайті CHE.CN.UA « ІНФОРМАЦІЯ_6 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 на першій сторінці номеру газети НОМЕР_2 «Чернігівщина: новини і оголошення» у статті під заголовком: «Заява про вчинення кримінального правопорушення», а саме:

- інформацію щодо того, що ОСОБА_3 отримав хабаря в реченні наступного змісту: « ОСОБА_3 мав сидіти у в`язниці за отримання хабаря ще два роки тому.», « ОСОБА_3 на боявся брати хабарі за «відмазування від призову» у 2021 році...»;

шляхом опублікування на веб сайті CHE.CN.UA «Інформаційний портал Чернігівщини» протягом трьох календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили спростування у формі повідомлення про ухвалене судом у справі рішення та розміщення повного тексту судового рішення, а також опублікування повідомлення про ухвалене судом рішення у найближчому номері газети «Чернігівщина: новини і оголошення» після набрання рішенням суду законної сили на тій же сторінці, на якій була поширена недостовірна інформація.

5. Зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 протягом трьох календарних днів, з моменту набрання рішенням суду законної сили, видалити з тексту статті під заголовком: «Заява про вчинення кримінального правопорушення», опубліковану 27 лютого 2023 року на веб сайті CHE.CN.UA «Інформаційний портал Чернігівщини» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 наступну інформацію:

- « ІНФОРМАЦІЯ_7 »;

- «...негідник ОСОБА_3 ...»;

- «...ця наволоч...»;

- «...покидька ОСОБА_3 ...».

6. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок приниження честі, гідності та ділової репутації.

Обгрунтовано позов тим, що вказана інформація, яку поширив ФОП ОСОБА_4 відносно ОСОБА_3 є недостовірною, а також такою, що порушує права позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації, у зв`язку із чим останній звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач ОСОБА_6 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, оскільки інформація, викладена у перелічених позивачем інформаційних ресурсах, відповідає дійсності.

Інші відповідачі відзивів на позов не подали.

Позивач відповідь на відзив не подав.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Після оголошеної в судовому засіданні перерви представник позивача, в призначений для продовження розгляду справи день та час, в судове засідання не з`явився, на електронну пошту суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на його зайнятість у іншому судовому засіданні та на неможливість позивача особисто прибути до суду через його перебування на військовій службі.

Однак, суд, керуючись основними засадами цивільного судочинства, серед яких, зокрема, є розумність строків розгляду справи, відмовив представнику позивача в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та продовжив розгляд справи, оскільки його вже розпочато по суті, правові підстави, передбачені статтею 223 Цивільного процесуального Кодексу України для відкладення розгляду справи відсутні, як і відсутні підстави для продовження перерви у судовому засіданні, оскільки така відповідно до частини другої статті 240 ЦПК України можлива в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи. При цьому, суд врахував, що позивач та його представник, з яким погоджувалася дата судового засідання, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, представник позивача в судовому засіданні надав пояснення по суті справи, а також, суд взяв до уваги, що справа перебуває в провадженні суду з 27 квітня 2023 року, розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, а відповідно до норм процесуального законодавства суд відкладає розгляд справи чи оголошує перерву в судовому засіданні в межах встановленого ЦПК України строку.

Крім того, суд врахував, що позивач скористався правом на правничу допомогу, позовну заяву до суду пред`явив його представник - адвокат Кінебас О.М., який і приймав участь у судовому засіданні та підтримав позов.

Представник відповідачів ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_4 - адвокат Данішевський А.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі через його необґрунтованість.

Крім того, представник відповідачів зазначив, що вимоги позивача про зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 спростувати недостовірну інформацію на веб сайті CHE.CN.UA «Інформаційний портал Чернігівщини» заявлені до неналежного відповідача, оскільки жоден з відповідачів у справі не мають відношення до цього інтернет сайту. Взаємовідносини між газетою «Чернігівщина» та інформаційним порталом CHE.CN.UA можна охарактеризувати як партнерські, адже даний інтернет сайт здійснює лише передрук цікавих йому статей на своій платформі. Підтвердженням цього є той факт, що інформаційний сайт CHE.CN.UA публікує на своїй платформі статті від різних видань, зокрема, «Суспільне», «Біла хата», «Українська правда» тощо. Зважаючи на те, що жоден із залучених у справі відповідачів немає стосунку до інформаційного порталу CHE.CN.UA, то частина позовних вимог, навіть у випадку їх задоволення, не може бути виконана.

Представник позивача у судовому засіданні 04 липня 2023 року зазначив, що позивач не має наміру встановлювати власника веб сайту CHE.CN.UA, а тому представник позивача просив розглянути справу в межах заявлених позовних вимог до визначених у позовній заяві відповідачів.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце його проведення повідомлялися у встановленому законом порядку, заяв чи клопотань до суду не подали.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження № 729/1279/21 (1-кп/729/35/22), суд приходить до наступного.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини першої статті 200 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про інформацію» інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 Закону України «Про інформацію» передбачено, що суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень, а об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про інформацію» кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію (стаття 7 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим, згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України, зокрема, закріплено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до статті 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтями 297, 299 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі . Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Підстави та порядок спростування недостовірної інформації регламентує стаття 277 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до вказаної статті фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила.

При цьому, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

У пункті 9 та 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захисті гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки сааме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Таку ж позицію висловила і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 листопада 2019 року в справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19).

Крім того, аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 28 лютого 2018 року в справі № 347/1525/14-ц, від 13 лютого 2019 року у справі № 687/1125/16-ц, від 09 жовтня 2019 року в справі № 183/175/16, від 13 березня 2018 року в справі № 910/2853/17, від 01 лютого 2018 року в справі № 461/6366/15-ц, від 13 лютого 2019 року в справі № 439/1469/15-ц та інших.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; веб-сайт - сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо; власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу; власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею.

Частиною 11 статті 52-1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що власники веб-сайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних веб-сайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) таку достовірну інформацію про себе: а) повне ім`я або найменування власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; б) повну адресу місця проживання або місцезнаходження власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; в) контактну інформацію власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу, у тому числі адресу електронної пошти, номер телефону, за якими з ними можливо оперативно зв`язатися. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на веб-сайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника веб-сайту, передбачену пунктом «в» цієї частини.

Належним підтвердженням того, що певна особа є власником сайту, можуть бути дані, отримані від адміністратора адресного простору українського сегмента мережі Інтернет у відповідному домені, а також дані, отримані від реєстратора, який на підставі цивільно-правового договору, укладеного з реєстрантом, здійснював реєстрацію відповідного доменного імені.

Таким чином, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві, тобто, саме на позивача покладено обов`язок, з урахуванням заявлених вимог, визначати відповідачів у справі, а суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які визначені та залучені позивачем.

Однак, позивач, ні при подачі позовної заяви та її уточненні, ні в ході розгляду справи не встановив та не заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача власника веб сайту CHE.CN.UA.

Тобто, позивач під час розгляду справи своїм правом на залучення співвідповідача/співвідповідачів у справі, визначеним статтею 51 ЦПК України, шляхом подання відповідних клопотань, не скористався.

При цьому, представник позивача, почувши заперечення представника відповідачів про те, що жоден з відповідачів не має ніякого відношення до веб сайту CHE.CN.UA, адже не є його власниками, зазначив, що не має наміру з`ясовувати хто є власником веб сайту та залучати його до участі у справі, а тому просив суд розглянути справу в межах заявлених позовних вимог до визначених позивачем у позові відповідачів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд та отримуючи професійну правничу допомогу не скористався правом щодо залучення до участі у справі в якості співвідповідача власника веб сайту CHE.CN.UA, якого позивач має обов`язок встановити.

Процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді справи роз`яснювати необхідність вчинення певних процесуальних дій учасникам (з`явлення певних клопотань), оскільки це може призвести до порушення встановленого у статті 6 ЦПК України принципу рівності перед законом і судом.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 30 травня 2023 року у справі №443/1012/18.

Верховний Суд у своїй постанові від 09 червня 2021 року в справі № 742/1485/19-ц вказав, що у разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та має вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета спору та підстав позову є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року в справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року в справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року в справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року в справі № 554/10058/17.

З огляду на наведені норми чинного законодавства, заявлені позовні вимоги та обставини справи (в усіх публікаціях, як у газеті, так і в інтернет виданні йде мова про спростування інформації по тих самих подіях), суд дійшов висновку, що позивачем заявлені вимоги не до всіх належних відповідачів, що має наслідком відмову в задоволенні позову.

Такі ж висновки зроблені Верховним Судом, який зазначив, що у разі, якщо питання про залучення усіх належних відповідачів у справі про захист честі та гідності фізичної особи судом не вирішено, суд відмовляє у позові з цих підстав.

Враховуючи наведене, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову саме у зв`язку з його пред`явленням не до всіх належних відповідачів, враховуючи, що вимоги стосуються публікацій у різних виданнях про одні і ті самі обставини, а тому достовірність поширеної інформації, спростування якої є предметом позову, судом не перевіряється. Про це зазначив також Верховний Суд у постанові від 11 червня 2020 року в справі № 761/7719/18 та інших.

Згідно із статтею 141 ЦПК України судові витрати у справі необхідно покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_6 (відоме місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_7 (відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04.08.2023.

Суддя