Справа № 367/4260/22
Провадження №2/367/2726/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2023 року місто Ірпінь

Ірпіський міський суд Київської області

в складі: головуючого судді Одарюка М.П.,

за участю: секретаря судового засідання Довгополої І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу №367/4260/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майнових прав,

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду із позовною заявою звернулася ОСОБА_1 про визнання майнових прав, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та ОСОБА_2 01.03.2016 року було укладено цивільно-правовий договір, що був посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Т.М. 01.03.2016 за реєстровим номером № 235.

Відповідно до пункту 1.2 договору відовідач в майбутньому зобов`язується передати йому у власність нерухоме майно, а він зобов`язується прийняти у власність будь яким, передбаченим діючим законодавством способом, нерухоме майно - квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та оплатити гарантійний внесок, що не перевищує загальну вартість квартири.

Згідно з пунктом 3.1 договору загальна вартість квартири на день укладення договору 1 -903 000,00 грн.

В повному обсязі та у визначені договором строки нею виконано своє грошове зобов`язання.

Згідно з пунктом 2.3 договору орієнтовний строк прийняття квартири в експлуатацію - IІ квартал 2018 року.

Відтак, нею виконано свої зобов`язання в повному обсязі, проте у власність відповідачем йому квартиру не передано, жодних дій, спрямованих на укладення договору купівлі-продажу квартири, відповідачем не вжито.

30.09.2022 р. від Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області надійшла відповідь № 3009/1 про те, що відповідач або уповноважені ним особи не звертались до Інспекції з приводу введення в експлуатацію багатоквартирних житлових об`єктів за адресами: АДРЕСА_1 , 2-С, АДРЕСА_3 .

Будинок до цього часу не збудований, будь-які будівельні роботи не ведуться, що свідчить про відсутність зі сторони відповідача будь-яких дій, спрямованих на належне виконання ним умов договорів.

Зазначені дії відповідача є такими, що порушують його право, визначене та гарантоване статтею 47 Конституції України відповідно до якої кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Просить суд визнати за ним майнові права на об`єкт будівництва квартиру АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , а також стягнути судовий збір.

В судове засідання позивич та його представник не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.

В судове засідання відповідач не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.03.2016 між позивачем та відповідачем укладено цивільно-правовий договір, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Т.М., за реєстровим № 235.

Згідно пункту 1.2. договору у відповідності до частини 1 статті 6 та статті 656 Цивільного Кодексу України, відповідач в майбутньому зобов`язується передати у власність позивачеві будь-яким, передбаченим законодавством способом (отримати свідоцтво про право власності, укласти договір купівлі-продажу тощо) нерухоме майно, а позивач зобов`язується прийняти у власність нерухоме майно - квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та оплатити гарантійний внесок, що не перевищує загальну вартість вказаної квартири в порядку та на умовах визначених цим договором та виконати інші умови даного договору.

Згідно пункту 2.1 Договору права на квартиру являють собою права на будівництво та отримання у власність квартири із наступними попередніми технічними характеристиками: найменування: квартира; будівельний номер 49; поверх 9; будинок АДРЕСА_5 ; проектна загальна площа 86,0; кількість кімнат 3.

Відповідно до п. 3.1 Договору загальна сума (вартість) квартири на день укладення договору складає 903 000,00 грн.

Згідно пункту 3.3.1 Договору сума гарантійного внеску становить 37 625,00 грн.

Пунктом 3.1.1. Договору сторони узгодили ціну 1 (одного) кв.м. загальної площі квартири 10 500,00 гривень. Ціна одного квадратного метра фіксована і перегляду не підлягає.

Пункт 3.3 Договору визначає, що варіантом оплати вказаної суми є внесення гарантійного внеску у готівковій формі шляхом передачі грошових коштів відповідачу з обов`язковим підписанням Актів приймання-передачі грошових коштів.

Згідно листа ОСОБА_2 , адресованого ОСОБА_3 вбачається, що станом на 23 лютого 2018 року позивачем виконано договір щодо сплати суми гарантійного внеску в рахунок придбання в майбутньому квартири АДРЕСА_6 .

Відповідно до умов пункту 2.3. Договору орієнтовний строк прийняття квартири та кладового приміщення в експлуатацію IІ квартал 2018 року.

З укладенням договору, позивач набув майнове право на об`єкт інвестування, а у відповідача виникло майнове право на отримання вартості квартири (грошових коштів за них) та кореспондуючий обов`язок оформлення права власності на вказані квартиру та кладове приміщення за позивачем. Вказані правочини не були визнані судом недійсними та їх недійсність не встановлена законом, що дає підстави для визнання їх правомірним.

Договора між позивачем та відповідачем було укладено за фактичної відсутності об`єктів нерухомості, які на момент укладення договору перебували на стадії будівництва, а позивачу було передано право вимоги за оплатним договором.

Згідно відповіді Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області від 30.09.2022 № 3009/1 на адвокатський запит представника позивача ОСОБА_4 вбачається, що інформаця стосовно введення в експлуатацію багатоквартирного будинку відсутня.

Зазначені дії відповідача є такими, що порушують право позивача, визначене та гарантоване статтею 47 Конституції України відповідно до якої кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Виконання позивачем грошових зобов`язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об`єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт.

Визнання майнових прав на об`єкт інвестування дасть позивачу у майбутньому можливість ідентифікувати свою квартиру, чи інше приміщення серед інших, якщо на них буде претендувати інша особа.

У разі виникнення спору щодо квартири чи іншого нежитлового приміщення у декількох інвесторів або появи нового забудовника позивач після здачі нерухомості в експлуатацію зможе визнати право власності на квартиру та приміщення, за які згідно договорів позивач сплатив кошти в повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту закінчення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію.

Таким чином, виходячи з положень цієї статті, інвестор не зможе визнати право власності на квартиру та приміщення до введення будинку в експлуатацію.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу, одним із способів захисту прав та інтересів може бути визнання права на об`єкт інвестування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність на Україні» вказує, що майнові права - це будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі й ті, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження та користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

У своїй постанові від 30 січня 2013р. № 6-168цс12 Верховний Суд України визначає майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно у майбутньому.

Тому визнання прав на об`єкт дасть у майбутньому можливість якось ідентифікувати свою квартиру та приміщення серед інших, якщо на них буде претендувати інша особа.

Відповідно до пункту 5 статті 7 та статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій. Об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). У статті 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» вказано, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально - побутового призначення в об`єкті будівництва, яке після закінчення будівництва стає окремим майном.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загальноприйнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України, на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності - можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону відносини, що виникають при здійсненні інвестиційної діяльності в Україні, регулюються цим Законом, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Майнове право - це право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні передумови, що є необхідними й достатніми для набуття права власності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, виконав свої зобов`язання за договором, повністю оплативши вартість об`єкта (як вкладу за договором), тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів необхідних для набуття майнових прав - квартири.

Із змісту договору випливає, що його предмет становить надання послуг щодо вкладання залучених коштів в будівництво житла та оформлення права власності на це майно в інтересах замовника.

Невиконання відповідачем зобов`язань за договорами призвело до порушення прав позивача, саме: через порушення відповідачем строку прийняття об`єкта фінансування (будівництва) в експлуатацію та порушення строку його передачі позивачу, у останнього відсутня можливість реєструвати право власності на цей об`єкт у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 530 ЦК України встановлює, що якщо у зобов`язанні встановлений строк термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ч. 1 ст. 190 ЦК України вказується, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен громадянин має право на житло, держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду, право приватної власності набувається в порядку визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а також право власності є непорушним.

Одним зі способів захисту порушених прав, ст. 16 ЦК України - називає визнання права.

При цьому, станом на час розгляду справи, відповідачем не виконано умов договору будь-яких заперечень з приводу виконання умов договору зі сторони позивача не надано, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 9030,00 грн.

На підставі ст. 16, 190, 331, 526, 530 ЦК України, ст. 4,10, 76, 133, 137, 141, 247, 259, 264, 265, 268, 273, 281-282, 283-289, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майнових прав - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , майнові права на об`єкт будівництва квартиру АДРЕСА_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_8 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений судовий збір у розмірі 9030 (дев`ять тисяч тридцять) гривень 00 копійок.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: М.П. Одарюк