15.03.2023 Єдиний унікальний номер 205/33/23
права № 205/33/23
Провадження № 2/205/110/23
15 березня 2023 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Федотової В.М., за участю секретаря судового засідання Глух Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення інфляційної складової та трьох відсотків річних від суми заборгованості,
У січні 2023 року представник позивача звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою.
В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22.01.2018 року позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі було задоволено, стягнуто із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 38 006, 25 грн. та судовий збір у розмірі 1 600 грн., а всього 39 606,25 грн. Зазначене рішення відповідачем не оскаржувалось та 21.02.2018 року набрало законної сили. Відповідачем вказані кошти за рішенням суду не було відшкодовано, а тому позивачем зроблено розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних від суми заборгованості.
Враховуючи викладене, представник позивача змушений звернутися до суду та просити стягнути із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 30 264,13 грн., з яких: 24 544,55 грн. інфляційне збільшення від суми заборгованості; 5 719,85 грн. 3% річних від суми заборгованості, а також вирішити питання розподілу судових витрат.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2023 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання.
Представник позивача ОСОБА_2 разом із позовною заявою надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Виклик до суду відповідача ОСОБА_1 було здійснено шляхом розміщення 31.01.2023 року та 02.03.2023 року оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 35, 37), відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому з 02.03.2023 року він вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив не подав, будь-яких заяв від нього не надходило.
Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення по справі.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22.01.2018 року позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі було задоволено, стягнуто із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 38 006, 25 грн. та судовий збір у розмірі 1 600 грн., а всього 39 606,25 грн. (а.с. 10-12).
Вказане рішення набрало законної сили 21.02.2018 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно довідки, складеної начальником ВФЗБО головним бухгалтером підполковником поліції Гуцалюком С. вбачається, що станом на 14.12.2022 року ОСОБА_1 не відшкодував суму фактичних витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі. Сума заборгованості за рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22.01.2018 року становить 39 606,25 грн. (в тому числі 1 600,00 грн. судовий збір (а.с. 13).
До правовідносин, що виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми законодавства.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 18ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини 1статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Так, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, аза відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.
За розрахунком позивача, розмір 3% річних та інфляційної складової за прострочення ОСОБА_1 виконання рішення суду за період з 21.02.2018 року по 14.12.2022 року становить 30 264,13 грн., з яких: 24 544,55 грн. інфляційне збільшення від суми заборгованості; 5 719,85 грн. 3% річних від суми заборгованості.
Суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем 3% річних та інфляційних втрат, які містяться в позовній заяві.
Відповідач, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості.
Згідно із вимогами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, а також те, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, у повному обсязі доведеними з його боку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 30 264,13 грн., з яких: 24 544,55 грн. інфляційне збільшення від суми заборгованості; 5 719,85 грн. 3% річних від суми заборгованості, які нараховані за невиконання відповідачем рішення суду про стягнення з останнього грошових коштів.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. (а.с. 1) необхідно стягнути із відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 526, 599, 610, 611, 615, 625 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 80, 81, 141, 247, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення інфляційної складової та трьох відсотків річних від суми заборгованості задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Федотова В.М.