Справа № 953/6321/21
провадження № 2/632/63/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2023 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі судді Библіва С.В., за участю секретаря Кузьменко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайському Харківської області цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № б/н від 29.07.2015 року, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач отримав кредит в розмірі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають договір. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф. Відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 16 березня 2021 року має заборгованість в розмірі 101556,63 грн., з яких: 78968,70 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 22587,93 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Проте, позивач на власний розсуд просить стягнути лише 78968,70 грн. та судові витрати.

06.04.2021 року позивач подав дану позовну заяву до Київського районного суду м. Харкова, який своєю ухвалою від 08.06.2021 року передав її на розгляд до Первомайського міськрайонного суду Харківської області за підсудністю.

Ухвалою від 12.08.2021 року Первомайський міськрайонний суд Харківської області відкрив спрощене позовне провадження та призначив перше судове засідання на 15.09.2021 року, яке не відбулось через перебування судді у нарадчій кімнаті в колегіальній кримінальній справі та було відкладене на 25.10.2021 року.

21.10.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повністю заперечував проти задоволення позову у зв`язку із його безпідставністю. Зокрема, вказав, що, дійсно, 29.09.2015 року з позивачем уклав кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку і, дійсно, користувався карткою та кредитним лімітом з липня 2015 року до 19.09.2018 року, тобто до моменту втрати доступу до мобільного телефону та банківських карток. В той день невідома особа заволоділа його мобільним телефоном з мобільним додатком «Приват24» та банківськими картками АТ КБ «ПриватБанк» на його ім`я і отримала доступ до його банківських рахунків, що призвело до отримання без волі ОСОБА_1 кредиту зі збільшеним лімітом до 50000,00 грн. Ця ж невстановлена особа отримала доступ до коштів, які були на рахунках ФОП ОСОБА_1 та його особистих коштів. Одразу після заволодіння телефоном та картками невстановлена особа низкою платежів вивела кошти на рахунок особи з ПІБ « ОСОБА_2 », який за інформацією позивача причетний до шахрайських операцій з банківськими картками. Згоди на списання вказаних сум відповідач нікому не надавав, ПІН від карти, пароль від додатку «Приват24» або іншу інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції будь-яким особам не розголошував. В свою чергу ОСОБА_1 після виявлення втрати доступу до телефону та карток негайно зателефонував на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» та звернувся із заявою про вчинення злочину до Подільського УП ГУ НП у м. Києві, де слідчим відділу дані відомості внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України (крадіжка). Таким чином, були повідомлені правоохоронні органи та банківська установа. Той борг, який утворився і суму якого просить у позові стягнути Банк з нього утворився не з його вини, ліміт до 50000,00 грн. він не підвищував і дану суму з кредитної карти нікому не переводив, так само, як і з іншої своєї банківської карти на свою кредитну карту кошти не перераховував аби потім перерахувати їх на карту невідомого йому ОСОБА_2 . Вина у виникненні заборгованості лежить виключно на третіх особах внаслідок їх злочинних дій. Отже, вважає, що кредит був фактично отриманий третіми особами внаслідок крадіжки банківських карток та мобільного телефону ОСОБА_1 , який навмисно ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції будь-яким особам не розголошував, наявні підстави для відмови у задоволенні позову у зв`язку із фактичною відсутністю його вини.

25.10.2021 року судове засідання відкладено на 25.11.2021 року за заявою представника позивача через неотримання відзиву на позовну заяву, а з 25.11.2021 року на 22.12.2021 року через зайнятість судді у колегіальній кримінальній справі.

29.11.2021 року представник позивача надала судові відповідь на відзив, в якому зазначено, що авторизуватися іншій особі в інтернет Банкінгу Приват24 неможливо, бо він забезпечений захистом від шахрайських дій. На даний час за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_1 жодну особу не притягнуто до відповідальності. Клієнт у свою чергу може в рамках кримінального провадження стягнути суму відшкодування з винних осіб, адже відповідно до п.1.1.5.29 кредитного договору клієнт несе повну відповідальність за операції, проведені картою.

З 22.12.2021 року розгляд справи відкладено на 03.02.2022 року у зв`язку із витребуванням доказів, а з 03.02.2022 року на 29.03.2022 року у зв`язку із перебуванням судді у відпустці.

Через повномасштабне військове вторгнення росії в Україну наступне засідання відкладено на 29.06.2022 року, проте за заявою представника позивача воно відкладено на 28.07.2022 року, а потім за заявами обох сторін на 27.09.2022 року.

З 27.08.2022 року судове засідання відкладено на 21.11.2022 року через не виконання ухвали суду про витребування доказів, та через ту саму причину розгляд відкладено на 12.01.2023 року.

Через хворобу представника позивача розгляд відкладено на 06.03.2023 року.

06.03.2023 року відбулося судове засідання, у якому сторони надали свої пояснення, відповідач допитаний у якості свідка, досліджені письмові матеріали справи та оголошено перерву до 18.04.2023 року для підготовки до судових дебатів.

В останнє судове засідання представник позивача не прибула, проте надала заяву про проведення його без її присутності, наполягає на задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Відповідач та його представник, також, в останнє судове засідання не прибули, проте від представника надійшла телефонограма, з якої вбачається заява про проведення засідання без їхньої участі, проти задоволення позову заперечують з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та інших заяв по суті справи в ході розгляду.

Суд, вивчивши позовну заяву, відзив на позов, заперечення на відзив, інші заяви сторін по суті справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши в сукупності та окремо письмові докази по справі, суд встановив обставини та відповідні правовідносини.

Правовідносини, що виникли між сторонами ґрунтуються на вимогах норм ЦК України щодо зобов`язань та їх виконання.

Відповідно до ст. ст. 1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

У судовому засіданні встановлено та не оспорюються сторонами, що 29.07.2015 року ОСОБА_1 , підписавши заяву, погодився з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком-позивачем договір про надання банківських послуг (а.с.15-67 т.1). За вказаним договором позичальнику відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с.13 т.1). Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку (номери та строк дії у довідці (а.с.14 т.1)).

Станом на 16 березня 2021 року за даними позивача відповідач через невиконання умов договору має заборгованість в розмірі 101556,63 грн., з яких: 78968,70 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 22587,93 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України (а.с.6-11 т.1). Проте, позивач на власний розсуд просить стягнути лише 78968,70 грн. та судові витрати.

У подальшому, згідно згаданої вище довідки, а саме 19.09.2018 року розмір кредитного ліміту збільшився до 50000,00 грн. Позивач посилається на п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 та зазначає, що вказаний ліміт збільшено за рішенням та ініціативою Банку, оскільки відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту.

Відповідач заперечує обставину надання своєї згоди на збільшення кредитного ліміту до 50000,00 грн.

Так, як пояснив відповідач, який був допитаний як свідок, ввечері 18.09.2018 року він був на культурно-масовому заході за місцем роботи в Київському академічному драматичному театрі і додому вже повертався в ніч на 19.09.2018 року. В ту ніч невідома особа заволоділа його рюкзаком з ноутбуком, мобільним телефоном з мобільним додатком «Приват24» та портмоне з банківськими картками АТ КБ «ПриватБанк» на його ім`я і отримала доступ до його банківських рахунків, що призвело до отримання без волі ОСОБА_1 кредиту зі збільшеним лімітом до 50000,00 грн. За даним фактом вже на наступний день, не маючи при собі мобільного телефону, на роботі попросив колегу надати йому можливість зателефонувати на гарячу лінію (кол-центр) АТ КБ «ПриватБанк» та дізнатися, чи не провадилися за його рахунками операції, адже крім кредитної карти він мав ще декілька карток, так як був ФОПом. Від представника Банку він дізнався про збільшений ліміт та списання коштів та одразу попросив оператора заблоковувати всі його рахунки. Вказані обставини підтверджує і свідок ОСОБА_3 (а.с.6-7).

02.10.2018 року ОСОБА_4 звернувся із заявою про вчинення злочину до Подільського УП ГУ НП у м. Києві, де слідчим відділу дані відомості внесено до ЄРДР № 0003875 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України (крадіжка) (а.с.8 т.2 ).

Як вбачається з виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 (попередній номер НОМЕР_2 ) ( НОМЕР_3 ) ОСОБА_1 і додатковим рахункам договору SAMDNWFC4 від 29.07.2015 за період 01.09.2018 01.10.2018 (а.с.116-117 т.1), по даному рахунку саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто в день викрадення карток та мобільного телефону відповідача, було змінено кредитний ліміт до 50000,00 грн. та пішли зняття та перекази кредитних коштів: 1000,00 грн. переказ ОСОБА_5 ; 4000,00 грн. зняття готівки в банкоматі без картки; 8 переказів по 5000,00 грн. на загальну суму 40000,00 грн. на карту ОСОБА_2 , а всього на суму 45000,00 грн. кредитних коштів + 1782,56 грн. комісії = 46782,56 грн.

Після цього, така ж сума у 45000,00 грн. трьома переказами по 5000,00 грн., 20000,00 грн. та 20000,00 грн. були зараховані з особистої картки відповідача НОМЕР_4 на кредитну карту.

Далі пішли перекази кредитних коштів: 10000,00 грн., 20000,00 грн., 16000,00 грн. на карту ОСОБА_2 на загальну суму 46000,00 грн. кредитних коштів + 1840,00 грн. комісії = 47840,00 грн.

Далі з особистого рахунку відповідача відбулося погашення кредиту на суму 16640,00 грн. І знову, 16500,00 грн. з кредитної карти переказом пішли на карту ОСОБА_2 + комісія 660,00 грн.

Таким чином, від шахрайських дій невідомої особи Банк зазнав збитків на 45000,00 грн. кредитних коштів та на 4282,56 грн. комісії, а всього 49282,56 грн.

На запит суду для повного та об`єктивного розгляду справи Банк надав відповідь від 07.07.2022 року (а.с.186-187), де надав інформацію про можливу причетність особи з ім`ям ОСОБА_2 до шахрайських дій з приводу незаконного заволодіння грошовими коштами клієнтів, то останній внесений в 1,41 ШАХРАЇ В ЕЛЕТРОННИХ ОПЕРАЦІЯХ.

З цієї ж виписки вбачається, що ОСОБА_1 був добросовісним користувачем кредитної картки, на картковому рахунку лежали його особисті кошти, а банківськими він ніколи не користувався. На день вчинення відносно нього шахрайських дій його особистих коштів на кредитній картці було 436,06 грн., а після 19.09.2018 року почала утворюватися велика розмірах заборгованість.

Відповідач і надалі продовжив користуватися перевипущеною кредитною карткою вже під іншим номером, та на момент останнього фактичного користування карткою (зняття готівки в банкоматі 28.02.2019 року) (а.с.189 т.1) заборгованість за кредитом становила 49955,17 грн. Оскільки саме таку суму 49282,56 грн. викрадено шахрайським способом, то відповідач дотримувався та не переходив вказаної межі. 16.05.2019 року відбулася зміна кредитного ліміту шляхом зменшення його до 0,00 грн., що унеможливлювало відповідачу ним користуватися. Всі інші нарахування відсотків, пені чи списання відбувалися вже саме на суму викрадених коштів, якими відповідач не користувався.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові КЦС ВС від 07.11.2022 року у справі № 751/5017/20 зазначено: «Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 03 жовтня 2022 року у справі № 387/746/18.

Суд дійшов до висновку, що відповідач здійснив всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості, що не встановлено обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції

Таким чином, позивач, на думку суду, передчасно зробив висновок про порушення відповідачем прав та умов кредитування, що потягло несанкціонований переказ коштів з карткових рахунків відповідача на рахунки невстановлених осіб.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, не доведеними та такими, що задоволенню не підлягають. Судові витрати, понесені позивачем при подачі позову слід залишити за останнім.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1073 ЦК України, Законом України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, Постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року N 705, ст. ст. 13, 77-81, 128, 141, 259, 265, 267, 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29.07.2015 року в загальній сумі 78968,70 грн. станом на 16.03.2021 року - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту.

Понесені позивачем судові витрати залишити за ним.

Позивач - АТ КБ «ПриватБанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського,буд.1Д, МФО 305299, код 14360570, р/р № НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 .

Повний текст рішення через перебування судді у відпустці з 24.04.2023 року виготовлено 08.05.2023 року.

Суддя:С. В. Библів