Справа № 455/340/20
Провадження № 2/455/157/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

28 березня 2023 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Пошивака Ю.П.,

секретар судового засідання Бобельська Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - залі судових засідань, цивільну справу №455/340/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

17.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, посилаючись на те, що у 2018 році між ним та ОСОБА_2 після спілкування в мережі інтернет було досягнуто домовленості про купівлю автомобілів (автозапчастин). На досягнення вказаних домовленостей протягом травня червня 2018 року ним було перераховано на рахунок відповідачів кошти в розмірі 487640,00 гривень. Згідно вказаних домовленостей він отримав три автомобілі марки «Lanos», загальною вартістю 91350,00 гривень, однак, решти автомобілів (автозапчастин) на суму 396290,00 гривень не отримав. На телефонні дзвінки та звернення відповідачі не відповідають. На його вимогу відповідачем ОСОБА_2 йому було повернуто тільки 20000,00 гривень.

Просить розірвати договір купівлі продажу автомобілів (автозапчастин), укладений між ним та ОСОБА_2 . Стягнути з ОСОБА_2 в його користь кошти у розмірі 376290,00 гривень, а з ОСОБА_3 кошти у розмірі 100000,00 гривень. Судові витрати покласти на відповідачів.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2020 року справу передано для розгляду судді ОСОБА_4 .

Ухвалою судді від 14.05.2020 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 12 годину 00 хвилин 24.03.2021 року.

Наказом №47-К від 10.07.2020 року суддю ОСОБА_4 відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П.

Ухвалою судді від 06.10.2020 року прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 15 годину 00 хвилин 03.12.2020 року.

29.10.2020 року до суду від представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Свищо С.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у позові ОСОБА_1 , оскільки позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт погодження усіх істотних умов усного догору з ОСОБА_2 , а також порушення ним зобов`язання. Окрім того, надані позивачем квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» про зарахування грошових коштів не підтверджують укладення договору купівлі-продажу автомобілів, оскільки вони не містять інформації про істотні умови такого договору.

03.12.2020 року підготовче засідання, відкладено на 16 годину 00 хвилин 08.06.2021 року, яке відкладено на 16 годину 00 хвилин 14.07.2021 року.

Ухвалою суду від 14.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 14 годину 00 хвилин 10.12.2021 року, яке відкладено на 14 годину 00 хвилин 25.03.2022 року.

Ухвалою суду від 25.03.2022 року судове засідання відкладено на 14 годину 00 хвилин 06.09.2022 року, яке відкладено на 14 годину 15 хвилин 13.12.2022 року та на 12 годину 00 хвилин 17.02.2023 року.

Ухвалою суду від 17.02.2023 року судове засідання відкладено на 14 годину 00 хвилин 28.03.2023 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. 21.03.2023 року його представник адвокат Шпунт М.Б. на електронну адресу суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`зку з тим, що у безпосередній близкості із місцем проживання позивача ОСОБА_1 велись бойові дії, та у зв`язку із сімейними обставинами позивач не може взяти участь у судовому засіданні. Окрім того, повідомив, що він не має об`єктивної можливості з`явитися і вказане судове засідання, оскільки зайтяний в іншому судовому засіданні. Разом з тим, позовні вимоги підтримав із підстав, доводів, мотивів та обгрунтувань, що викладені в позовній заяві, тому адвокат Шпунт М.Б. просить проводити розгляд справи без його участі та без участі позивача ОСОБА_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх представник - адвокат Свищо С.М. в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, в тому числі і через оголошення на офіційному сайті Судової влади України. Причина неявки суду не відома.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Предметом позову є розірвання договору купівлі-продажу автомобілів та стягнення коштів, отриманих відповідачами від позивача ОСОБА_1 .

Таким чином, з`ясуванню підлягає в першу чергу правова природа правовідносин, які виникли між сторонами.

Позивач ОСОБА_1 в обгрунтування позову посилається на те, що у 2018 році між ним та ОСОБА_2 після спілкування в мережі інтернет була досягнута домовленість про купівлю автомобів (автозапчастин). На досягнення вказаної домовленості протягом травня-червня 2018 року він перерахував на рахунки відповідачів, а саме ОСОБА_2 376290,00 гривень, ОСОБА_3 100000,00 гривень, що підтверджується квитанціями (а.с.8-21).

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, головними умовами, за наявності яких договір вважається укладеним, є те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, а також те, що таку згоду досягнуто в належній формі.

Частиною 2 ст.693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Однак, виникнення таких правовідносин має бути підтверджено належними та допустимими доказами. Договір купівлі-продажу повинен містити істотні умови (сторони договору, предмет договору, умови про ціну, якість та кількість, строки), без яких договір не вважається дійсним.

Суд зауважує те, що чинним законодавством передбачено дві форми вчинення правочинів: усна та письмова (електронна) (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Водночас правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» від 18 листопада 2015 року № 941, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

Переписка в месенджері «Viber» (а.с.70-103) не може вважатися укладенням і погодженням усного договору купівлі-продажу автомобілів.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі підлягають державній реєстрації. Порядок державної реєстрації транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року (із наступними змінами; надалі -Порядок),державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Результат аналізу зазначених норм матеріального права свідчить про те, що без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором.

Вказане узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.06.2018 по справі № 450/2433/15-ц.

Окрім цього, наявні у матеріалах справи квитанції не містить істотних умов договору, що додатково підтверджує відсутність підстав для констатації факту укладення договору, та жодним чином не підтверджують виникнення між сторонами у даній справі договірних відносин купівлі-продажу.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та характер таких правовідносин, позивач та відповідачі не укладали договору купівлі-продажу транспортних засобів. Доказів протилежного суду подано не було.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Враховуючи вищевикладене вимога позивача ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу автомобілів (автозапчастин) укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Позивач ОСОБА_5 вимогу про стягнення з відповідача грошових коштів в позовній заяві обґрунтовує з посиланням на ст.1212 ЦК України, тобто вважає, що це безпідставно набуті кошти.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї норми тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 922/2216/18.

З урахуванням наведеного суд зауважує, що передані позивачем ОСОБА_1 відповідачам грошових коштів, мали ознаки авансового платежу за умовами усного договору. Разом із тим, з будь-яким припиненням дії договору (зокрема, визнання договору неукладеним) вказана грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відтак зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій набуто майно, згодом відпала. Випадок, коли договір визнається судом неукладеним має наслідком встановлення факту відсутності відповідного зобов`язання та належить до підстав, коли набуття та збереження майна відбулося за відсутності правової підстави.

Відтак, надаючи правову кваліфікацію правовідносинам сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Отже, грошові кошти, перераховані позивачем відповідачам на підставі договору купівлі-продажу, який визнаний судом неукладеним, слід вважати такими, що набуті відповідачами за відсутності правової підстави.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошових коштів, як безпідставно набутого майна, є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи.

Судом встановлено, що позивачем перераховано відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 376290,00 гривень та відповідачці ОСОБА_3 - 100000,00 гривень, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в користь позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати з сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 4762,90 гривні.

Керуючись ст.ст.11, 177, 202, 204-208, 237, 509, 626, 638, 639, 640, 693, 1212, 1269 ЦК України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 272-273, 352ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , кошти у розмірі 376290 (триста сімдесят шість тисяч двісті дев`яносто) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , кошти у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , - 3762 (три тисячі сімсот шістдесят дві) гривні 90 копійок витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , - 1000 (одну тисячу) гривень 00 копійок витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Дата складання повного судового рішення 07.04.2023 року.

Суддя Ю.П.Пошивак