ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м.Суми

Справа №592/546/23

Номер провадження 22-ц/816/1018/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка була подана його представником адвокатом Грициком Геннадієм Олексійовичем, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Онайка Р.А. у м. Суми,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 11 грудня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 2042; стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти у розмірі частини заробітку на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Свої вимоги мотивувала тим, що 11 грудня 2009 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. У період шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що спільне життя з відповідачем не склалося, виникають конфлікти та сварки, відсутнє взаєморозуміння між ними, спільне господарство не ведуть. Вважала, що збереження сім`ї і подальше спільне життя з відповідачем суперечитиме її інтересам.

Вказувала, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Вважала за необхідне визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на утримання дитини у розмірі частини від доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що буде достатнім для забезпечення належного утримання сина.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11.12.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис №2042.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки від доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 16 січня 2023 року та допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 536,80 грн судового збору сплаченого при подачі позову до суду.

Повернуто з державного бюджету на користь ОСОБА_2 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову, що становить 536,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Грицика Г.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухваливши нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; повернути з державного бюджету на користь ОСОБА_2 сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що мінімальний рекомендований розмір аліментів для тринадцятирічної дитини повинен складати не менше 2833 грн з батька та 2833 грн з позивача, які вона повинна скеровувати щомісяця для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Вказує, що відповідач отримує заробітну плату у розмірі 50000 грн, тому визначення розміру аліментів у розмірі частини від доходу батька призведе до нецільового використання аліментів з боку позивача, так як із заробітною платою у розмірі 6000 грн вона не зможе скеровувати на розвиток дитини 12500 грн, які буде надавати батько. Крім того стверджує, що відповідач щомісяця надсилає на утримання сина у добровільному порядку 6000 грн.

Доводить, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів судом не враховано перебування на його утриманні матері-інваліда.

Вказує, що суд першої інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат безпідставно стягнув з відповідача судовий збір, оскільки відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій звільнені від сплати судового збору.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

У відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 274 та ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних правовідносин, крім спорів про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що з 11 грудня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6).

Сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7), дитина проживає з позивачем.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції врахувавши вимоги ст.ст. 180, 182 СК України, дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі частки від доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За приписами статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів,суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини,що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України.

З огляду на встановлені у справі обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлений позивачем розмір аліментів на утримання сина, відповідає потребам дитини, є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку сина сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач добровільно надає щомісячно кошти на утримання сина, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності стягнення аліментів на його утримання, оскільки стягнення аліментів за рішенням суду не позбавляє відповідача права на власний розсуд надавати допомогу по його утриманню.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що з відповідача повинні стягуватися аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки за приписами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Тобто, право обирати спосіб стягнення аліментів у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі законодавець надав одержувачу аліментів - особі з якою проживає дитина.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що судом при визначенні розміру аліментів не враховано наявність у платника аліментів непрацездатної матері, оскільки відповідачем не надано суду належних доказів перебування матері на його утриманні та потреба її у матеріальній допомозі.

За встановлених обставин справи колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дитини не є надміру високим і відповідає її інтересам та забезпечуватиме необхідний рівень життя достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Разом з тим, заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги щодо розподілу судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, а тому відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

За змістом ч 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, сторони у спорах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, тому такі витрати вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково стягнув з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн та на користь ОСОБА_2 536,80 грн.

Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України у зв`язку з порушенням норм процесуального права. В іншій оскаржуваній частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367-369, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 0ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка була подана його представником адвокатом Грициком Геннадієм Олексійовичем, задовольнити частково.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 березня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 1073,60 грн та на користь ОСОБА_2 у розмірі 536,80 грн.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 березня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов