Справа № 199/7540/22
(2/199/525/23)
РІШЕННЯ

іменем України

07.02.2023

м. Дніпро

справа №199/7540/22

провадження №2/199/525/23

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

секретаря судового засідання Васильєва В.В.

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_2

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за первісним позовом - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за первісним позовом - державний реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сіволін Михайло Юрійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де треті особи - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, Державний реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сіволін Михайло Юрійович, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на частину домоволодіння, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до відповідача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 02 лютого 1930 року батьки чоловіка ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 . ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб. Від цього шлюбу народились двоє дітей: ОСОБА_3 (відповідач по справі) та чоловік позивачки ОСОБА_1 та батько позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_6 . 30 січня 1946 року ОСОБА_7 (мати ОСОБА_8 ) подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в рівних частках домоволодіння АДРЕСА_1 (в подальшому адреса була змінена: № домоволодіння з АДРЕСА_1 на 49, вулиця з Піонерської на ОСОБА_9 , а місто з Дніпропетровська на Дніпро). Після укладення вказаного договору новим власникам було надано дозвіл № 240 на виконання будівельних робіт в їх домоволодінні, на підставі якого ОСОБА_4 та ОСОБА_8 реконструювали домоволодіння. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті були його дружина ОСОБА_8 та сини ОСОБА_3 і ОСОБА_6 . Разом з ОСОБА_4 на день його смерті мешкала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_8 , яка фактично прийняла спадщину та вступила в її управління, взявши на себе тягар утримання не тільки своєї частини домоволодіння, а і частини домоволодіння, що належала її померлому чоловікові, здійснювала ремонтні та будівельні роботи та оплачувала комунальні послуги. Сини померлого ОСОБА_4 не подали заяви про прийняття спадщини, не були зареєстровані на день його смерті в домоволодінні, а тому спадщину після свого батька ОСОБА_4 не прийняли.

21 жовтня 1978 року позивачка ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась позивачка ОСОБА_10 . Всі разом вони мешкали в домоволодінні АДРЕСА_2 , де ОСОБА_6 був зареєстрований з 22.05.1972 по день смерті, позивачка ОСОБА_1 була зареєстрована в домоволодінні з 14.12.1978 по теперішній час, а позивачка ОСОБА_2 зареєстрована в домоволодінні з 06.05.1995 по досягненню 16 років по теперішній час.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 , частина якого належала їй на підставі договору дарування від 30.01.1946, а частина фактично належала після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , але спадкові права не були оформлені. Єдиними спадкоємцями першої черги за законом були чоловік позивачки ОСОБА_6 та його рідний брат - відповідач ОСОБА_3 , який зареєстрований в домоволодінні з 21.01.1971. Інших спадкоємців першої та другої черги, які б мали право прийняти спадщину, не було. ОСОБА_6 та його брат відповідач ОСОБА_3 фактично прийняли спадщину відповідно до ст.549 ЦК УРСР, 1963 року (який діяв на день смерті їх матері), вступили в управління майном домоволодінням, подали заяву до нотаріальної контори, несли тягар утримання, фактично розділивши між собою спадщину. На теперішній час факт прийняття спадщини синами ОСОБА_3 та ОСОБА_6 після смерті їх матері ОСОБА_8 встановлений державним нотаріусом і ніким не оспорюється. Так, у фактичному користуванні ОСОБА_6 , а зараз позивачів знаходиться наступне нерухоме майно: у житловому будинку літ.А-1 приміщення поз.2-5, житлова прибудова літ.А2-1 (поз.2-3, 2-4), прибудови літ.а1-1, а2-1 (прим.поз.2-1, 2-2), загальною площею 35,6 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м, ґанок з козирком літ.а3, гараж літ.Л, вбиральня літ.Н, літні душові літ.О, П, сарай літ.Р, козирок, споруди № 1, № 2, №№ 3, 6, 7-10, І, ІІІ, що складає 43/100 частин домоволодіння. Інша частина домоволодіння АДРЕСА_2 57/100 частин, знаходиться в користуванні відповідача ОСОБА_3

31 березня 2007 року ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 разом звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті їх матері ОСОБА_8 , але не змогли оформити своїх спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 43/100 частин домоволодіння, розташованого за вищевказаної адресою. Єдиними спадкоємицями першої черги після його смерті є дружина померлого позивачка ОСОБА_1 та донька померлого позивачка ОСОБА_2 . Вони фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 , на день смерті були і залишаються зареєстрованими в домоволодінні, вступили в управління частиною домоволодіння, що належала померлому ОСОБА_6

02 вересня 2022 року позивачки звернулись до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса від 02.09.2022 їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

ОСОБА_6 , як і відповідач, фактично прийняв спадщину після померлої матері ОСОБА_8 , фактично мав право володіння, користування та розпорядження, але за життя не оформив свої спадкові права. У зв`язку з тим, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтва вони вимушені звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, в якому просив визнати за ним - право власності на 57/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , та складається з - у житловому будинку літ.А-1 приміщення поз.2-5, житлова прибудова літ.А2-1 (поз.2-3, 2-4), прибудови літ.а1-1, а2-1 (прим.поз.2-1, 2-2), загальною площею 35,6 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м, ґанок з козирком літ.а3, гараж літ. Л, вбиральня літ. Н, літні душові літ. О, П, сарай літ. Р, козирок, споруди № 1, № 2, №№ 3, 6, 7-10, І, ІІІ, що розташовані в домоволодінні АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 22 листопада 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22 грудня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті, витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори завірені належним чином спадкові справи після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 .

У судове засідання позивачі за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також їх представник адвокат Гальченко Є.Л. не з`явилися. Адвокатом Гальченко Є.Л. надано до суду заяву щодо розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та його представник адвокат Скочко О.А. у судове засідання не з`явились. Адвокатом Скочко О.А. надано заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності відповідача ОСОБА_3 , не заперечувала проти задоволення вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , просила задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 .

Представник 3-ї особи Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надавши заяву з проханням слухати справу у відсутності їх представника, рішення суду ухвалити згідно чинного законодавства.

Представник третьої особи державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сіволіна М.Ю. надав до суду письмові пояснення не первісний позов, в яких просили суд прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 30 січня 1946 року укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , посвідченого нотаріусом АНД району м. Дніпропетровська Каменцевою А.А., зареєстрованого в реєстрі за №620, ОСОБА_7 належне їй домоволодіння АДРЕСА_1 подарувала в рівних частках ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , що підтверджується договором дарування та довідкою Дніпропетровського обласного відділу комунального господарства №1573 від 02 серпня 1946 року.

У січні 1946 року ОСОБА_4 та ОСОБА_8 отримали дозвіл на проведення будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_1 відповідно до затвердженого проекту.

Рішенням Амур-Нижньодніпровської районної ради від 11 лютого 1958 року домоволодінню АДРЕСА_1 присвоєно новий адрес, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Амур-Нижньодніпровського РАЙ ЗАГСом міста Дніпропетровська, актовий запис № 618.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_4 , стали його дружина ОСОБА_8 , яка фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала у вказаному домоволодінні та його діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Відповідно до ст.548 Цивільного кодексу УРСР, 1963 року (що діяв на час виникнення правовідносин) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно вимог ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Індустріальним відділом ЗАГС міста Дніпропетровська, актовий запис № 1177. Після смерті останньої спадкоємцями першої черги є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Постановою від 02 березня 2012 року ОСОБА_3 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Згідно довідки КП МБТІ від 21 січня 2011 року за № 746 реєстрація права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 20 січня 2011 року не проводилась.

Водночас, із дослідженого в судовому засіданні технічного паспорту свідчить, що житловий будинок побудований в 1945 році, а господарські будівлі та споруди побудовані в період з 1974 року до 1991 року. Відповідно до довідки № 28 від 12 липня 2022 року домоволодіння АДРЕСА_2 побудовано до 05 серпня 1992 року. Також будівництво ганку з козирком літ.а3, навісу літ.М, вбиральні літ.Н, літніх душових літ.О, П, козирку, споруд №№ 1-4, 6-11, І, ІІ, ІІІ, що відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не потребує дозвільних документів та не підлягає прийняттю в експлуатацію відповідно також до п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 406 Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об?єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію .

Оскільки, житловий будинок був побудований у 1945 році, право забудови індивідуального житлового будинку виникло у ОСОБА_4 та ОСОБА_8 до вказаного часу, а правовідносини з забудови індивідуального житлового будинку в зазначений час були врегульовані Цивільним Кодексом УРСР, який Постановою Центрального Виконавчого Комітету УРСР від 18.12.1922 введений в дію з 01.02.1923, статті 52,54 зазначеного Кодексу передбачали розрізнення приватної власності від державної - націоналізованої та муніципалізованої, кооперативної власності, та передбачено, що предметом приватної власності може бути, у тому числі, усяке майно, не виключене з цивільного обігу.

Відповідно до ст. 73 Цивільного кодексу УРСР 1922 року, строк будівництва житлового будинку встановлювався не більш одного року з дня укладення договору про право забудови.

Надалі цивільні правовідносини з питань житлової забудови та належності громадянам права власності на індивідуальні житлові будинки регулювалися наступними нормативно-правовими актами.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 встановлено, що кожний громадянин та кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок для чого здійснюється відвід земельних ділянок в безстрокове користування.

У відповідності до вказаного Указу Радою Міністрів СРСР від 26.08.1948 прийнято Постанову, п. 2 якої визначено, що побудовані на відведених під будівництво індивідуальних житлових будинків земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників.

Тобто, діюче у вказаний період цивільне законодавство передбачало право особистої приватної власності на таке майно як індивідуальний житловий будинок.

Вище перелічені письмові докази підтверджують ті обставини, що спірний житловий будинок був побудований у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії, та введення в експлуатацію і державної реєстрації не потребував.

Таким чином, достовірно встановлено належність спірного майна спадкодавцям ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на час відкриття спадщини, а тому житловий будинок увійшов до спадкової маси.

При цьому суд враховує, що статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають рідні діти спадкодавця.

Судом встановлено, що позивачі є спадкоємицями першої черги, які прийняли спадщину, але в позасудовому порядку вичерпали свої можливості щодо оформлення спадщини, що підтверджується постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 02 вересня 2022 року, тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання за ними права власності на 43/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 .

Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації на домоволодіння АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 3 вказаного закону встановлені засади державної реєстрації прав, серед яких:

1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

21) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Частиною 1 ст.26 вказаного вище Закону встановлено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Аналогічна правова позиція висловлена в судовій практиці, яка є обов`язковою до застосування судами України.

З урахуванням вимог ст.26 вищевказаного закону та сталої судової практики скасування державної реєстрації вказаних реєстраційних дій проводиться в судовому порядку.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) (Постанова Касаційного Господарського Суду Верховного Суду України від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19).

У той же час суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_3 , викладені в зустрічній позовній заяві, адже судом встановлено, що останній прийняв спадщину після померлої матері ОСОБА_8 в рівних частках з братом ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що в процесі реконструкції та користування домоволодіння фактичні частки змінились, і на день смерті ОСОБА_6 складали: у фактичному користуванні ОСОБА_6 , а тепер ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходиться 43/100 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні ОСОБА_3 знаходиться 57/100 частин домоволодіння, що підтверджується актом про визначення розміру ідеальних часток у спільній власності по АДРЕСА_2 .

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивачів ОСОБА_12 та ОСОБА_2 , а також за рахунок відповідача позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де треті особи - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, Державний реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сіволін Михайло Юрійович, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_2 , здійснену державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сіволіним Михайлом Юрійовичем 09 липня 2013 року (номер запису про право власності 186754709).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 43/200 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , та складається з - у житловому будинку літ.А-1 приміщення поз.2-5, житлова прибудова літ.А2-1 (поз.2-3, 2-4), прибудови літ.а1-1, а2-1 (прим.поз.2-1, 2-2), загальною площею 35,6 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м, ґанок з козирком літ.а3, гараж літ. Л, вбиральня літ. Н, літні душові літ. О, П, сарай літ. Р, козирок, споруди № 1, № 2, №№ 3, 6, 7-10, І, ІІІ, що розташовані в домоволодінні АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 43/200 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , та складається з - у житловому будинку літ.А-1 приміщення поз.2-5, житлова прибудова літ.А2-1 (поз.2-3, 2-4), прибудови літ.а1-1, а2-1 (прим.поз.2-1, 2-2), загальною площею 35,6 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м, ґанок з козирком літ.а3, гараж літ. Л, вбиральня літ. Н, літні душові літ. О, П, сарай літ. Р, козирок, споруди № 1, № 2, №№ 3, 6, 7-10, І, ІІІ, що розташовані в домоволодінні АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судові витрати за первісним позовом віднести на рахунок позивачів.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 57/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , та складається з - у житловому будинку літ.А-1 приміщення поз.2-5, житлова прибудова літ.А2-1 (поз.2-3, 2-4), прибудови літ.а1-1, а2-1 (прим.поз.2-1, 2-2), загальною площею 35,6 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м, ґанок з козирком літ.а3, гараж літ. Л, вбиральня літ. Н, літні душові літ. О, П, сарай літ. Р, козирок, споруди № 1, № 2, №№ 3, 6, 7-10, І, ІІІ, що розташовані в домоволодінні АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судові витрати за зустрічним позовом віднести на позивача ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 13 лютого 2023 року.

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_3 .

позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_3 .

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_3 .

третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, , місце знаходження вул. Радистів, 8, м. Дніпро, 49023.

третя особа державний реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сіволін Михайло Юрійович, місце знаходження вул. С.Сверстюка, 15, м. Київ, 01000.

Суддя О.Б. Подорець