ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2476/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С. за участі: відповідача ОСОБА_1 , представника відповідачів ОСОБА_2 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про усунення перешкод у користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В:

І. Вимоги позову та стислий виклад позицій учасників справи.

У серпні 2020 р. ОСОБА_3 (далі також - ОСОБА_3 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (далі також - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідачі) про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу у належних відповідачам нежитлових приміщення № 310 та № 320, що розташовані у вищевказаному будинку, сходів, саун, лазень, електрощитової, витяжних шахт та повітропроводів витяжної вентиляції.

Позовна заява обґрунтована такими обставинами. Позивач є власником квартири АДРЕСА_2 та нежитлового приміщення АДРЕСА_3 . Відповідачі є співвласники нежитлових приміщень № 310 та № 320 у вказаному будинку. Відповідачі самовільно, без розроблення проектної документації та отримання необхідних дозвільних документів, здійснили перебудову-реконструкцію належних їм нежитлових приміщень та змінили їх цільове призначення. В нежитловому приміщенні № НОМЕР_1 було розміщений більярдний клуб « ІНФОРМАЦІЯ_1 », сауни, лазні та басейн, а у приміщенні № 320 - магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Також відповідачі об`єднали вільні приміщення площею 571 кв.м. з приміщеннями № 310 та № 320, змінивши їх цільове призначення, та розмістили там фітнес-клуб без належних для цього дозволів. Самовільні дії відповідачів призвели до порушення системи повітровідводів і накопичення вологи в приміщеннях належної позивачу квартири, на стінах та підлозі квартири з`явилися тріщини та грибок. Встановлені відповідачами системи вентиляції створюють значний шум, гул і вібрацію. Також відповідачі незаконно зайняли прибудинкову територію, огородили її металевими гратами та бетонними блоками, що не дає можливості позивачу та іншим мешканцям будинку використовувати прибудинкову територію за призначенням.

Відповідачі позов не визнали пославшись на необґрунтованість та недоведеність заявлених вимог. Мотивували свої заперечення тим, що їм та ОСОБА_6 належать на праві власності три нежитлові приміщення, а саме: № 309, 310 та 320, при цьому нежитлове приміщення № 309 є тим самим підвальним приміщенням, яке за припущенням позивача вони самовільно захопили. Фактично усі нежитлові приміщення є одним цілим і використовуються спільно, а їх перепланування було здійснене у 2004 р. на підставі проекту, погодженого в установленому законом порядку з райдержадміністрацією, органами пожежної безпеки та санітарно-епідеміологічної служби, при цьому на той час дозвіл на проведення робіт по переплануванню не був обов`язковою умовою, як і введення нежитлових об`єктів в експлуатацію після проведення таких робіт. Що стосується установленої на даху вентиляції, то її вивів з ладу ОСОБА_3 і вона тривалий час не працювала, а у подальшому труби вентиляції взагалі були демонтовані. Натомість позивач всупереч установленому законом порядку, без будь-яких дозволів та узгоджень, здійснив незаконну реконструкцію своєї квартири із втручанням в несучі конструкції будинку, добудував до неї додаткові приміщення на даху належного відповідачам нежитлового приміщення, і подальшому розділив її на дві окремі квартири, що призвело до втрати гідроізоляційних властивостей даху нежитлових приміщень № 310 та № 320 та порушення санітарно-гігієнічних умов їх експлуатації. Своїми діями позивач порушив права відповідачів, що було встановлено рішенням суду. Водночас позивачем не надано жодних належних доказів порушення відповідачами його прав, а руйнування його квартири, навіть якщо таке і відбулося, є наслідком його самочинних дій.

Від Департаменту з питань Державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли пояснення щодо позову, зі змісту яких вбачається, що повноваження щодо державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві та дозвільно-реєстраційних функцій щодо об`єктів незначного(С1) та середнього(СС2) плану наслідків (відповідальності) здійснюються ним з 12.10.2016, при цьому документи дозвільного та декларативного характеру, які б надавали право на виконання будівельних робіт у нежитлових приміщеннях № 310 та № 320 в будинку АДРЕСА_4 не видавались і не реєструвались.

ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

Ухвалою від 19.10.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 26.02.2021 (т. 1 а.с. 52-53).

16.11.2020 від представника відповідачів надійшли клопотання про зупинення провадження у справі, про залишення позовної заяви без розгляду та відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 55-81, 82-99, 100-250, т. 2 а.с. 1-35, 36-46).

30.11.2020 від Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли пояснення щодо позову з клопотанням про розгляд справи справи без участі його представника (т. 2 а.с. 47-69).

В підготовчому засіданні 26.02.2021 суд прийняв до розгляду відзив та пояснення третьої особи, встановив строки для подання інших заяв по суті справи, відмовив у задоволенні клопотань про залишення позовної заяви без розгляду та постановив ухвалу про зупинення провадження по справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 753/20662/17 (т. 2 а.с. 82-83, 84-86).

23.03.2021 від позивача надійшли заперечення на відзив (т. 2 а.с. 89-103, 104-111, 112-130).

Ухвалою від 08.11.2022 суд поновив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 05.12.2022 (т. 2 а.с. 153-154).

05.12.2022 від представника відповідачів надійшли клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, про закриття провадження у справі та письмові пояснення (т. 2 а.с. 165-185, 186-197, 198-207).

Ухвалою від 05.12.2022 суд відмовив у задоволенні клопотань про залишення позовної заяви без розгляду та про закриття провадження у справі, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в судовому засіданні 26.01.2023 (т. 2 а.с. 209-211).

24.01.2023 від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів (т. 2 а.с. 216-218).

В судовому засіданні 26.01.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання про приєднання доказів та у зв`язку з неявкою позивача відклав розгляд справи на 22.02.2023 (т. 2 а.с. 219).

17.02.2023 від позивача надійшла заявапро розгляд справи за його відсутності з листом ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» (т. 2 а.с. 227).

21.02.2023 від представника відповідачів надійшла заява під назвою «Інформація про понесені судові витрати» (т. 2 а.с. 230-250, т. 3 а.с. 1-15).

В судовому засіданні 22.02.2023 суд відмовив у прийнятті до розгляду листа ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз», прийняв до розгляду інформацію про понесені відповідачами судові витрати, доповів зміст позовної заяви, заслухав вступні промови представника відповідачів та відповідача ОСОБА_1 , коротко доповів зміст пояснень третьої особи, дослідив письмові докази, заслухав виступ представника відповідачів в судових дебатах та вийшов до нарадчої кімнати, після виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частини рішення (т. 3 а.с. 16-18, т. 3 а.с. 19).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2002, запис у нотаріальному реєстрі за № 1222, та свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 27.04.2006 позивач ОСОБА_3 набув право власності на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 83,60 кв.м., жилою площею 41,90 кв.м., та розташоване за вищевказаною адресою нежиле приміщення № 340 загальною площею 66,60 кв.м. (т. 1 а.с. 11-12, 13-14).

Відповідачам ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , вимог до якої позивачем не заявлено, належить на праві спільної власності в рівних частках два нежилі приміщення, розташовані за вищевказаною адресою, а саме: нежиле приміщення № 310 загальною площею 937,9 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі, та нежиле приміщення № 309 загальною площею 396,6 кв.м., яке знаходиться у підвальному поверсі (т. 1 а.с. 114, 115).

Також відповідачам ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та ОСОБА_6 належить на праві спільної власності в рівних частках розташоване за вищевказаною адресою нежиле приміщення № 320 загальною площею 632,7 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі (т. 1 а.с. 116).

У листопаді 2017 р. ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ТОВ «БК М.П.К.», державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антропова О. Ю., про скасування рішень державного реєстратора та записів про реєстрацію права власності, зобов`язання вчинити дії (цивільна справа № 753/20662/17).

Рішенням суду від 01.12.2021 позов задоволено частково, а саме: скасовано рішення державного реєстратора та реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру загальною площею 53,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); скасовано рішення державного реєстратора та реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру загальною площею 47,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); зобов`язано ОСОБА_3 за власний рахунок здійснити знесення самочинно збудованого нерухомого майна - терас, добудованих до вказаних квартир, та демонтувати у квартирах додаткові дверні прорізи для виходу на дах.

Вказаним рішенням установлено, що не пізніше 2005 р. ОСОБА_3 самочинно, без затвердженої проектної документації та без отримання на це відповідних дозволів, здійснив перепланування належної йому трикімнатної квартири АДРЕСА_5 ,з втручанням у несучі конструкції будинку, внаслідок чого загальна площа належної йому житлової нерухомості збільшилась на 17,9 кв.м., у тому числі і за рахунок добудови терас на даху прибудованого нежитлового приміщення № 320, та здійснив поділ квартири на два окремі об`єкти нерухомого майна - однокімнатні квартири з умовними номерами 304 та 304-А.

04.02.2017 відбулося узаконення здійсненого ОСОБА_3 самочинного будівництва шляхом реєстрації за ним права власності на квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 .

Як установив суд, державну реєстрацію прав ОСОБА_3 стосовно квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 було здійснено незаконно, з порушенням вимог пунктів 4, 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» та пункту 54 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд виходив з того, що здійснене ОСОБА_3 самочинне будівництво призвело до руйнації покриття даху нежитлового приміщення № 320, порушення системи водовідведення і, як наслідок, потрапляння вологи у це приміщення, у зв`язку з чим вважав доведеним порушення суб`єктивних матеріальних прав позивачів, на захист яких ними було пред`явлено позов.

Рішення суду у цивільній справі № 753/20662/17 ніким не оскаржувалось і набрало законної сили.

IV. Мотивувальна частина рішення.

Конституція України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним (стаття 41).

Разом з тим Основний закон України гарантує не лише права власників, а й покладає на них певні обов`язки. Саме про це йдеться у частині 3 статті 13 та частині 7 статті 41 Конституції України, відповідно до яких власність зобов`язує, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству, використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства…

Вказані конституційні положення знайшли своє закріплення у Цивільному кодексі України (далі - ЦК України), норми якого визначають, зокрема, поняття та зміст права власності як права володіння, користування та розпорядження своїм майном, гарантії та принципи здійснення права власності, рівність усіх суб`єктів права власності тощо.

Так, за приписами статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства…

Згідно з нормою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Наведене означає, що право особи на здійснення правомочностей власника кореспондує обов`язку не порушувати при цьому права і свободи громадян та інтереси суспільства.

У статтях 15, 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, а відтак при вирішенні спору суд в першу чергу повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати наявність чи відсутність факту порушення або оспорення відповідного права чи охоронюваного законом інтересу.

Як стверджує позивач, підставою для звернення його до суду з вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю послугували дії відповідачів щодо самовільної перебудови-реконструкції нежитлових приміщень, що призвело до руйнації стін та підлоги належної йому квартири АДРЕСА_2 та погіршення санітарно-гігієнічних умов її експлуатації.

Такі дії позивач вважає неправомірними і такими, що порушують його право власності, у зв`язку з чим просить здійснити його захист у спосіб, передбачений статтею 391 ЦК України, яка визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом цієї норми власник має право вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який він вважає прийнятним. Особливістю такого позову є відсутність спору з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі та існування перешкод у здійсненні його законного права користування чи розпорядження майном.

Рішенням суду, яке набрало законної сили, установлено, що задовго до подання цього позову позивач самочинно, без затвердженої проектної документації та без отримання на це відповідних дозволів, вчинив дії щодо перепланування належної йому квартири шляхом влаштування на даху нежитлового приміщення № 320 двох терас, приєднання до неї допоміжного приміщення спільного користування та здійснив поділ квартири на два окремі об`єкти нерухомого майна.

Норма частини 6 статті 82 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього.

Доказів, які б свідчили про виконання позивачем рішення суду в частині знесення самочинно збудованого нерухомого майна та здійснення реєстрації права власності на об`єкт (об`єкти) житлової нерухомості з дотриманням передбачених законом вимог суду не надано.

Отже ураховуючи, що внаслідок здійсненого позивачем самочинного будівництва квартира АДРЕСА_5 перестала бути об`єктом цивільних прав, а право власності на утворені внаслідок її поділу квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 позивач не набув, у нього відсутнє суб`єктивне матеріальне право на об`єкти житлової нерухомості за вказаною адресою.

Право, яким особа не володіє, порушити неможливо, а тому вимоги позову про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_5 є явно необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Питання повноти визначеного позивачем суб`єктного складу осіб, які мають відповідати за даним позовом, та дотримання відповідачами вимог нормативно-правових актів при здійсненні перепланування належних їм нежилих приміщень у цьому рішенні суд не досліджував, оскільки відсутність порушеного права є визначальною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

На обґрунтування вимог позову позивач також посилався на те, що відповідачі захопили прибудинкову територію, проте жодних вимог цивільно-правового характеру в цій частині ним заявлено, а відтак вказані доводи не мають значення для вирішення справи.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 28.10.2020 № 01-10/2020 адвокат Такташов О. Я. прийняв на себе зобов`язання надавати правову допомогу відповідачам (т. 2 а.с. 236-244).

Статтею 4 цього договору сторони погодили, що базова погодинна ставка адвоката становить 800 грн.

Додатком № 1 до цього договору сторони погодили, що вартість первинного правового аналізу позовної заяви ОСОБА_3 становить 800 грн, вартість підготовки та складання відзиву на позовну заяву - 8 000 грн, вартість складання клопотань про залишення позовної заяви без розгляду - 800 грн і 1 600 грн., відповідно, вартість складання клопотання про зупинення провадження у справі - 800 грн, вартість опрацювання відповіді на відзив - 1 600 грн, участь представника позивача в одному судовому засіданні - 1 500 грн (т. 2 а.с. 245-248).

Детальний опис наданих адвокатом правових послуг зазначений в акті прийому-передачі виконаних робіт від 17.02.2023 № 1, відповідно до якого адвокатом Такташовим О. Я. надано відповідачам правничу допомогу на загальну суму 22 800 грн (т. 3 а.с. 5-7).

Факт сплати відповідачами вказаної суми підтверджується банківською квитанцією від 28.10.2020 та актом прийому-передачі грошових коштів від 17.02.2023 (т. 2 а.с. 249, т. 3 а.с. 8-9).

Як зазначив представник відповідачів ОСОБА_2 у заяві під назвою «Інформація про понесені відповідачами судові витрати», його послуги оплачені кожним з позивачів в рівних частках, тобто по 7 600 грн.

За положеннями статті 141 цього Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача.

Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на позивача ОСОБА_3 в повному обсязі витрати відповідачів на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 )на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , рнокпп НОМЕР_4 ) судові витрати в сумі 7 600 (сім тисяч шістсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 )на користь ОСОБА_4 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , рнокпп НОМЕР_5 ) судові витрати в сумі 7 600 (сім тисяч шістсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 )на користь ОСОБА_5 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 , рнокпп НОМЕР_6 ) судові витрати в сумі 7 600 (сім тисяч шістсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повне рішення складене 20.03.2023.