Справа № 946/5248/22
Провадження № 2/946/1191/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді Пащенко Т.П.,
за участю секретаря судового засідання Ророг Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на житловий будинок, -
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання сповіщений належним чином. Представник позивача адвокат Станєв М.І. надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача, підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.
У відповідності до ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно.
Підстави набуття права власності поділяють на первісні (набуття права власності вперше, незалежно від волі попередніх власників) і похідні (зміна власника). Практичне значення такого поділу полягає в тому, що розглядаючи спори про захист права власності, набутого у похідний спосіб, судам необхідно враховувати імовірність наявності прав на відповідне майно в інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (1/1 частка), на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.10.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г. в реєстрі за №7999, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №45а-145 від 14.11.2008 року, шо підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.01.2023 року №3198498 та довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 27.09.2022 року №531 (а.с.34).
Згідно розписки від 05.12.2018 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 12 000 доларів США в рахунок продажу житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).
Згідно до вимог ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідач підтвердив факт повного розрахунку за житловий будинок в своїй письмовій заяві від 28.09.2022 року (а.с.31).
Із позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що між сторонами укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого продавець отримав під покупця грошові кошти у розмірі 12 000 доларів США як повний розрахунок за вищевказаний житловий будинок, та передав покупцю оригінали всіх наявних документів на вищевказане майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно усних домовленостей сторони повинні були укласти письмово та засвідчити нотаріально договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку. Позивач листом повідомляв відповідача про необхідність з`явитися до приватного нотаріуса м. Ізмаїла з метою укладання нотаріального договору купівлі-продажу житлового будинку. Зокрема, позивач просив з`явитися відповідача до приватного нотаріуса, однак, відповідач не з`явився.
Таким чином, суд робить висновок, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, у зв`язку з ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення договору. Всі істотні умови договору виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений. Протягом всього часу з моменту укладення договору ОСОБА_1 відкрито володіє та користується придбаним житлом, однак на підставі укладеного договору позбавлений можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений.
Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 05.12.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та визнання права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 82, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 16, 220, 328, 334, 392, ЦК України, суд,
Позов ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , який зареєстрованим по м.Одесі та Одеській області не значиться, остання адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на житловий будинок - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 05 грудня 2018 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків « НОМЕР_1 », право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Т.П.Пащенко