09.08.2023 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 633/16/22
Провадження № 2/533/155/23
РІШЕННЯ

іменем України

08 серпня 2023 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді - Козир В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лобач М.С.,

представника відповідача - Анусевича Я.В. (у режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Харківській області (змінене найменування - Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Харківській області), третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - дочірнє підприємство «Харківський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Печенізького районного суду Харківської області зі позовною заявою до відповідача Служби автомобільних доріг у Харківській області, у якій просив суд стягнути зі Служби автомобільних доріг у Харківській області на його користь матеріальну шкоду у розмірі 27230,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень, а також судові витрати.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 14.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання на 01.02.2022.

Протокольною ухвалою суду судове засідання відкладено на 15.03.2022.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22, ураховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, на підставі ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Печенізького районного суду Харківської області - на Козельщинський районний судом Полтавської області.

Справа передана до Козельщинського районного суду Полтавської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023 цивільну справу розподілено головуючій судді Козир В.П.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 березня 2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу, судове засідання призначено на 27 квітня 2023 року.

Ухвалою суду від 27.04.2023 у задоволенні заяви відповідача Служби автомобільних доріг у Харківській області про залучення співвідповідача відмовлено. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дочірнє підприємство «Харківський облавтодор». Відкладено судове засідання на 20 червня 2023 року. Роз`яснено позивачу право на заявлення клопотання до початку першого судового засідання у справі про залучення до участі у справі співвідповідача або про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Протокольною ухвалою суду від 20.06.2023 судове засідання відкладено на 18.07.2023 для повторного направлення ухвали суду третій особі та надання часу для надання пояснень по справі.

Протокольною ухвалою суду від 18.07.2023 судове засідання відкладено за клопотанням відповідача на 08.08.2023.

Справу розглянуто 08.08.2023 за участю представника відповідача у режимі ВКЗ. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомленні про дату, місце та час судового засідання.

Аргументи сторін

Позиція позивача (т.с. 1 а.с. 2-12, 199-210)

20 листопада 2021 року позивач рухався по трасі № Т-21-11 (Чугуїв-Печеніги-Великий Бурлук) на власному автомобілі Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_1 , 1999 року випуску у напрямку зі с. Печеніги до смт Великий Бурлук. Близько 19:45 на 29-30 км траси впало дерево у той самий момент, коли позивач під ним проїздив, чим нанесло значні пошкодження автомобілю позивача. ДТП зафіксувала поліція шляхом складення схеми місця події. Також були відібрані пояснення позивача та ще однієї особи - ОСОБА_2 . Інспекторами поліції було оглянуто дерево на факт підпилу, здійснено фотофіксацію та встановлено, що дерево було відірване від коріння, факту спилу встановлено не було. Дерево, яке впало на автомобіль позивача та автомобіль ОСОБА_2 було в аварійному стані, про що свідчать докази надані позивачем разом з позовною заявою: довідка про стан погоди, фото, зроблені свідками тощо. Балансоутримувачем дороги № Т-21-11 є Служба автомобільних доріг у Харківській області. На замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 було виконано звіт про оцінку величини матеріального збитку, заподіяного власникові внаслідок пошкодження автомобіля. На експертне дослідження, за ствердженням позивача, запрошувався й представник відповідача, однак відповідач відмовився бути присутнім. Відповідно до звіту про оцінку вартість відновлювального ремонту станом на дату оцінки складала 27230,00 грн. У добровільному порядку Служба автомобільних доріг у Харківській області, яка є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України, відмовилася відшкодовувати завдані збитки.

Позивач перебуває на обліку зі гіпертонічною хворобою і цукровим діабетом. Після події, що сталася 20 листопада 2021 року страждав від підвищення артеріального тиску та безсоння. Непоодинокі звернення до відповідача з проханням відшкодувати завдані збитки, вчинення дій задля збору доказової бази та пошук адвоката, який допоможе стягнути з відповідача завдані збитки, відібрало у позивача не лише час, а й вплинуло на здоров`я. З діагнозом позивача протипоказані хвилювання та значні емоційні сплески, особливо негативні. Після подій, що стали підставою для позову, позивач змушений був звертатися до лікаря 24.11.2021, адже не міг самостійно впоратися з високим артеріальним тиском. Крім того, позивач не має тепер змоги поїхати до дітей і внуків до міста Харків, оскільки не має коштів на ремонт автомобіля, а відповідач відмовляється добровільно їх відшкодовувати. Позивач уважав, що сума 10000,00 грн є мінімальною для відшкодування його душевних страждань, відтак, розумною та справедливою.

При нормативному обґрунтуванні позовних вимог позивач посилався на ст. 1, ч. 2 ст. 7, 9, 10, 11, 13, 18, ч. 1 ст. 24, 49 Закону України «Про автомобільні дороги», п. 2 Єдиних правил ремонту та утримання автомобільних доріг, затверджених ПКМУ від 30.03.1994 № 198, ст. 1, ч. 4 ст. 14, ч. 4 ст. 14, ч. 1 ст. 16, 9 Закону України «Про дорожній рух», ст. 22, 23, ч. 1 ст. 1166 ЦК України, висновки Верховного Суду у справі № 464/3789/17 (постанова від 10.04.2019), п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 3, 5 Постанови Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, п. 64, від 15.10.2009).

У позовній заяві позивач навів орієнтований розмір судових витрат, які станом на дату пред`явлення позову, склали 7984,00 грн. Також надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат загалом на 7984,80 грн, у тому числі 4000,00 грн - оплата вартості послуг із визначення вартості завданих збитків, 2000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу та 1984,80 грн судовий збір (т.с. 1 а.с. 70, 71).

У відповіді на відзив, представник позивача - адвокат Пекаренін А.А., не погодившись з аргументами відповідача, викладеними у відзиві, зазначав, що Служба автомобільних доріг у Харківській області, яка здійснює експлуатаційне утримання автомобільної дороги, на якій трапилося ДТП, є підприємством, на яке державою покладено обов`язок утримувати у належному стані та ремонтувати автомобільні дороги у Харківській області, у тому числі і автодорогу № Т-21-11 (Чугуїв-Печеніги-Великий Бурлук). На думку, представника позивача, саме Служба автомобільних доріг у Харківській області несе відповідальність перед учасниками дорожнього руху за шкоду, заподіяну користувачам автодоріг внаслідок неналежного утримання автомобільних доріг у Харківській області. Доводи відповідача про неналежність як доказу схеми ДТП представник позивача просив суд не брати до уваги, оскільки у даному випадку протокол про адміністративне правопорушення не складався, а Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, на яку посилався відповідач у відзиві, регулює саме цей порядок. На думку, представника позивача, укладення господарських договорів з іншими юридичними особами з метою обслуговування та ремонту автодоріг не звільняє Службу автодоріг від відповідальності, і саме Служба автомобільних доріг у Харківській області Державного агентства автомобільних доріг України є належним відповідачем у даній справі. Просив суд також урахувати, що відповідач заперечуючи розрахунок збитків, виконаний ФОП ОСОБА_3 , власний контррозрахунок суду не надав.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомленні про місце, дату та час судового засідання. 20.04.2023 представник позивача - адвокат Пекаренін Андрій Анатолійович подав клопотання про проведення усіх судових засідань у справі без участі позивача та його представника.

Позиція відповідача (т.с. 1 а.с. 112-122, 218-229)

14.04.2023 відповідач Служба автомобільних доріг у Харківській області (надалі також - Служба) подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити повністю позивачу у задоволенні позовних вимог, а також - заяву про залучення співвідповідача.

Позовні вимоги відповідач уважав незаконними та необґрунтованими.

Основні аргументи відповідача зводилися до того, що:

-позивач не надав до схеми ДТП протокол про адміністративне правопорушення;

-схема місця ДТП, на якій відсутній бідь-який підпис уповноваженої особи або печатка, та при відсутності протоколу про адміністративне правопорушення не може служити належним доказом у даній справі, оскільки неможливо ідентифікувати, ким саме була складена дана схема ДТП та її відповідність дійсним обставинами дорожньо-транспортної пригоди;

-відсутня інформація про характеристики технічного засобу фіксації та носія інформації, які застосовував інспектор поліції при проведенні вказаної процесуальної дії, що прямо передбачено відповідною інструкцією;

-у відповідача відсутні повноваження з вирубування зелених насаджень вздовж автомобільних доріг, оскільки до компетенції Служби входить безпосередньо проведення закупівлі з експлуатаційного утримання автомобільних доріг у Харківській області, а єдина можливість організувати забезпечення експлуатаційного утримання автомобільних доріг Служби є укладення договору з експлуатації;

-у межах своєї компетенції та з метою реалізації основного предмету діяльності Служба уклала 06.01.2021 договір з Дочірнім підприємством «Харківський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (виконавець), який за умовами договору має нести відповідальність у частині відшкодування майнової (матеріальної) і нематеріальної (моральної) шкоди та компенсації витрат власникам транспортних засобів, іншим учасникам дорожнього рух, якщо ДТП сталася з причин незадовільного експлуатаційного утримання, допущеного з вини виконавця, а також забезпечує повне майнове відшкодування замовнику (відповідачеві) у разі заподіяння збитків користувачами доріг та/або в процесі використання смуги відведення юридичними чи фізичними особами на мережі автомобільних доріг, якщо такі збитки завдані з вини виконавця;

-відповідальність за неналежне утримання автомобільної дороги, що спричинило негативні наслідки у вигляді ДТП покладається на суб`єкт, який відповідно до договору взяв на себе зобов`язання здійснювати належне утримання автомобільної дороги;

-на ділянці автомобільної дороги Чугуїв-Печеніги-Великий Бурлук км 29+980 дерево, яке опинилося на проїжджій частині знаходилося поза межами смуги відведення;

-відповідачем у вересні 2020 року згідно з доведеним планом-завданням було зобов`язано виконавця - ДП «Харківський облавтодор» провести обрізування крон дерев у кількості 85 штук на ділянці автомобільної дороги, на якій трапилося ДТП;

-позивач, маючи обов`язковий страховий поліс, уникнувши виклику страхової компанії, самостійно звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , сплативши останньому 4000,00 грн, що, на думку, відповідача, ставить під сумнів об`єктивність та незалежність результатів оцінки, оскільки ФОП ОСОБА_4 знаходиться у майнових відносинах зі замовником;

-до звіту про оцінку не додано посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача;

-у висновку про вартість майна зазначено, що величина матеріального збитку заподіяного власнику внаслідок пошкодження автомобіля, визначеного як вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу замінюваних деталей, на дату оцінки складає 17969,00 грн, тоді як позивач визначив позовну вимогу у сумі 27230,00 грн майнової шкоди;

-ремонтна калькуляція, надана позивачем, складена та підписана ФОП ОСОБА_5 , підприємницька діяльність якого на той час була припинена;

-позивач повідомив неправдиву інформацію про відмову відповідача відшкодовувати збитки у добровільному порядку на неодноразові звернення позивача, оскільки журнал звернень громадян, а також журнал обліку вхідної кореспонденції не містять жодного звернення від позивача або його представника;

-у позовній заяві відсутні достатні об`єктивні докази того, що саме неправомірні рішення, дії чи бездіяльність з боку відповідача перебували у причинно-наслідковому зв`язку зі ДТП, яка мала місце за участю автомобіля, яким безпосередньо керував позивач, а також із доводів позивача не вбачається доказаним факт вини відповідача у завданні останньому майнової та моральної шкоди;

-надані позивачем до суду матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження незадовільного стану автомобільної дороги, на якій сталася ДТП, зокрема акту, складеного відповідним органом у порядку, встановленому чинним законодавством, а також доказів того, що саме з причин незадовільного стану дорожнього покриття сталася вказана дорожньо-транспортна пригода.

Відповідач визнав, що автомобільна дорога № Т-21-11 Чугуїв-Печеніги-Великий Бурлук знаходиться на балансі Служби автомобільних доріг у Харківській області. Підтвердив, що Служба реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення у Харківській області. Та підтвердив факт ДТП, проте заперечував проти задоволення позову з підстав, що викладені вище.

Також відповідач просив залучити до участі у справі у якості співвідповідача - Дочірнє підприємство «Харківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Заява обґрунтована тим, що на думку відповідача, позивачем невірно визначено відповідача у справі. Відповідно до умов договору від 06.01.2021 №Т1-УТР/21 на період дії договору та протягом гарантійного періоду у повній мірі відповідає за належне утримання доріг, забезпечення умов безпеки руху і несе повну безумовну та іншу юридичну відповідальність у частині відшкодування майнової (матеріальної) і нематеріальної (у тому числі моральної) шкоди та компенсації витрат власникам транспортних засобів виконавець в особі Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Таке клопотання відповідача було відхилено судом (т.с. 1 а.с.191-192), оскільки саме позивач управлений визначати відповідача, а не сам відповідач.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач наполягав на тому, що Служба не є належним відповідачем у даній справі, у Служби відсутні повноваження щодо безпосереднього утримання автомобільних доріг, оскільки до компетенції Служби входить безпосередньо проведення закупівлі з експлуатаційного утримання автомобільних доріг у Харківській області. Єдина можливість організувати та здійснювати забезпечення експлуатаційного утримання автомобільних доріг Служби є укладення договору з експлуатації. Відповідач наголошував, що позивачем у порушення вимог ст. 175 ЦПК України визначено не ту особу, що відповідає за експлуатаційне утримання у даному випадку, що також є підставою для відмови у задоволенні позову. Дерево, яке опинилося на проїжджій частині, знаходилося поза межами смуги відведення. Крім того, Службою зобов`язувалася третя особа провести обрізування крон дерев на ділянці автомобільної дороги, на якій трапилося ДТП, а причиною падіння дерева міг бути сильний вітер.

На переконання відповідача, у позовній заяві відсутні достатні об`єктивні докази того, що саме рішення, дії чи бездіяльність з боку Служби перебували у причинно-наслідковому зв`язку зі ДТП, яка мала місце за участю автомобіля, яким безпосередньо керував ОСОБА_1 , а також із доводів позивача не вбачається доказаним факт вини відповідача у завданні останньому майнової та моральної шкоди. Надані позивачем до суду матеріали не містять будь-яких доказів на підтвердження незадовільного стану автомобільної дороги, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода, зокрема акту складеного відповідним органом у порядку, встановленому чинним законодавством, а також доказів того, що саме з причин незадовільного стану дорожнього покриття сталася вказана дорожньо-транспортна пригода.

При нормативному обґрунтуванні своєї позиції відповідач посилався на Інструкцію зі застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 11.01.2019 № 28/32999; ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», ст. 14-15 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»; ч. 3 ст. 23, ч. 1 ст. 263, ст. 1166, 1167, ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України.

Позиція третьої особи

Дочірнє підприємство «Харківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» свою позицію по суті спору не висловило, будь-яких письмових пояснень, клопотань, заяв не подало, участь власного представника у судовому засіданні не забезпечило.

Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведено у статті 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Водночас відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

Верховний Суд у постанові від 10 грудня 2018 року у справі № 902/320/17 вказав, що протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відповідно до частини 2 ст. 1172 ЦК України замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільні дороги» автомобільна дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів.

Згідно зі ст. 13 цього ж закону орган управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за: 1) стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування; 3) відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом; 4) відповідність нормативно-правовим актам розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв; 5) цільове використання бюджетних коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг загального користування; 6) санітарний та екологічний стан автомобільних доріг загального користування та їх смуг відведення; 7) забезпечення проведення аудиту або перевірки безпеки автомобільних доріг згідно з вимогами цього Закону, інших актів законодавства України, національних стандартів України, а також вжиття необхідних заходів за результатами проведення аудиту або перевірки безпеки автомобільних доріг.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 6 Закону України «Про автомобільні дороги» державну політику і стратегію розвитку всіх видів автомобільних доріг на території України здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства. Експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування та інших видів автомобільних доріг може здійснюватися на основі довгострокових (до семи років) договорів (контрактів) про утримання автомобільних доріг загального користування за принципом забезпечення їх експлуатаційного стану відповідно до нормативно-правових актів, норм та стандартів. Істотними умовами такого договору, зокрема, є: порядок здійснення замовником контролю якості ресурсів та виконаних робіт; гарантійні обов`язки підрядника, порядок усунення недоліків; відповідальність сторін за порушення умов договору; відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і зупинки руху; спеціальні умови.

Складовими автомобільної дороги загального користування у межах смуги відведення є: земляне полотно; проїзна частина; дорожнє покриття; смуга руху; споруди дорожнього водовідводу та водоочисні споруди; споруди шумозахисні; штучні споруди; засоби технологічного зв`язку; інженерне облаштування: спеціальні споруди та засоби, призначені для забезпечення безпечних та зручних умов руху (освітлення, стаціонарні комплекси вимірювання вагових і габаритних параметрів транспортних засобів, примусового зниження швидкості руху); архітектурне облаштування: архітектурні споруди та декоративні насадження, призначені для забезпечення естетичного вигляду автомобільних доріг; технічні засоби організації дорожнього руху, автопавільйони, лінійні споруди і комплекси, що забезпечують функціонування і збереження доріг; елементи санітарного облаштування; зелені насадження; спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, у тому числі:

-компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху;

-організація і здійснення заходів, спрямованих на захист навколишнього природного середовища;

-забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов;

-вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях;

-передача права на експлуатаційне утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів іншим юридичним особам;

-проведення робіт по створенню і утриманню придорожніх зелених насаджень та інше;

-термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах;

-впровадження на аварійно-небезпечних ділянках та місцях концентрації дорожньо-транспортних пригод заходів щодо удосконалення організації дорожнього руху;

-своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами;

-організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху;

-вирішення інших питань дорожнього руху згідно з чинним законодавством.

Згідно із частиною третьою статті 14, частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

За змістом статті 10 Закону України «Про автомобільні дороги» державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства, є компетентним органом з питань управління безпекою автомобільних доріг (ч. 2 ст. 11 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Згідно зі ч. 3 ст. 11 Закону України «Про автомобільні дороги» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення, зокрема, належать:

2) організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування державного значення відповідно до державних будівельних норм і стандартів, а також переліків об`єктів та обсягів бюджетних коштів на будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт автомобільних доріг загального користування, затверджених Кабінетом Міністрів України;

4) забезпечення сталого функціонування автомобільних доріг загального користування державного значення;

5) озеленення смуги відведення автомобільних доріг загального користування державного значення;

7) здійснення контролю за станом автомобільних доріг загального користування державного значення, виявлення аварійно-небезпечних місць (ділянок) та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод і здійснення заходів щодо їх ліквідації;

8) забезпечення фінансування та розвитку мережі автомобільних доріг загального користування державного значення;

11) забезпечення проведення обов`язкових аудиту та перевірки безпеки автомобільних доріг, що належать до сфери його управління.

Станом на дату вчинення ДТП Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) було центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення.

Станом на дату ухвалення рішення, відповідно до Положення про Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України, затвердженого ПКМУ від 10.09.2014 № 439 (зі змінами та доповненнями), Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України (Агентство відновлення) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який: 1) реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення; 2) реалізує державну політику в частині здійснення заходів з будівництва (нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту), ремонту, модернізації інфраструктури, об`єктів житлової нерухомості, громадського призначення, виробничого комплексу, соціальної сфери, сфери житлово-комунального господарства, благоустрою населених пунктів, управління побутовими відходами (об`єктів оброблення відходів, полігонів), інженерно-транспортної, енергетичної інфраструктури, захисних споруд цивільного захисту, інших об`єктів, що мають вплив на життєдіяльність населення, військових об`єктів та майна, у сферах авіаційного, залізничного (крім утримання), морського та внутрішнього водного транспорту, автомобільного транспорту загального користування, міського електричного транспорту, у сфері забезпечення енергетичної ефективності будівель, а також щодо об`єктів і споруд оборонного та спеціального призначення.

Основними завданнями Агентства відновлення є реалізація державної політики у сфері дорожнього господарства та здійснення державного управління автомобільними дорогами загального користування, здійснення управління об`єктами державної власності (пункт 3 Положення про Агентство відновлення).

Частина перша статті 32 Закону України «Про автомобільні дороги» наділяє користувачів автомобільних доріг правами на: безперервні, безпечні та зручні умови руху; отримання оперативної інформації про дорожні умови та напрямки руху; відшкодування збитків у порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених ПКМУ від 30.03.1994 № 198 (у редакції, чинній станом на дату виникнення ДТП), власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; аналізувати стан аварійності на дорожніх об`єктах, виявляти аварійно-небезпечні ділянки і місця концентрації дорожньо-транспортних пригод, розробляти і здійснювати заходи щодо удосконалення організації дорожнього руху для усунення причин та умов, що призводять до їх скоєння; разом з уповноваженим підрозділом Національної поліції брати участь в огляді місць дорожньо-транспортних пригод для визначення дорожніх умов, за яких вони склалися, та усувати виявлені недоліки; своєчасно сповіщати місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування і користувачів автомобільних доріг про строки і порядок закриття або обмеження руху транспортних засобів, стан дорожнього покриття, рівень аварійності на відповідних ділянках, гідрометеорологічні та інші умови; забезпечувати дотримання вимог техніки безпеки, а також безпеки дорожнього руху під час виконання дорожньо-експлуатаційних робіт; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Власники доріг, органи, що здійснюють управління автомобільними дорогами, та користувачі автомобільних доріг, винні у порушенні вимог цього Закону, несуть відповідальність згідно із законом (ст. 49 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Тлумачення норм Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільні дороги», Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (із змінами та доповненнями) дозволяє дійти висновку, що у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 904/5489/18).

З такими висновками погодився й Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, вказавши у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 127/18036/15-ц (провадження № 61-44376сво18), що у силу закону у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1667 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до абз. 4, 5 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

Стаття 25 цього ж закону проголошує, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності, винні в порушенні законодавства про оціночну діяльність, несуть відповідальність згідно з цим та іншими законами.

За ч. 1, 2 ст. 32 цього ж закону оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - загальний легковий седан-В марки Ford, модель - Mondeo, рік випуску - 1999, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (т.с. 1 а.с. 13-15).

20.11.2021 на автодорозі Чугуїв-Новий Бурлук -80 км сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля, належного позивачеві, що вбачається зі схеми місця ДТП (т.с. 1 а.с. 16), фотознімків пошкодженого авто (т.с. 1 а.с. 73-86) та акту обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги (т.с. 1 а.с. 166-167). Зі схеми ДТП також вбачається, що у результаті ДТП було пошкоджено два транспортних засоби, у тому числі, автомобіль, належний позивачеві, який отримав такі пошкодження: капот, переднє праве і ліве крило, передня права і ліва фари, передній бампер, решітка радіатора.

Наведене підтверджується й письмовими поясненнями позивача та іншого учасника ДТП ОСОБА_2 на ім`я т.в.о. начальника Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, які були відібрані у них працівниками поліції, що прибули на місце ДТП (т.с. 1 а.с. 17).

Факт самого ДТП не заперечував і відповідач, у заявах по суті визнавши, що ДТП мало місце, але за інших обставин. За ствердженням відповідача транспортний засіб (надалі - ТЗ) під керуванням позивача в`їхав у дерево, яке впало на проїзджу частину, а недоліків в утриманні дороги, які необхідно було б усунути для забезпечення безпеки дорожнього руху, та недоліків в утриманні дороги, які сприяли скоєнню ДТП, - не існувало, що вбачається зі складеного комісією акту обстеження дорожніх умов (т.с. 1 а.с. 166-167).

Автомобільна дорога № Т-21-11 Чугуїв-Печеніги-Великий Бурлук знаходилася на балансі Служби автомобільних доріг у Харківській області, що вбачається з довідки Служби автомобільних доріг у Харківській області (т.с. 1 а.с. 141).

На підтвердження відсутності аномальних погодних явищ у дату, у яку сталося ДТП, позивач надав лист, підписаний начальником О ОСОБА_6 без реквізитів та вихідних даних (т.с. 1 а.с. 19), яку суд не бере до уваги, оскільки такий лист не містить ані назви установи, що видала таку інформацію, ані дати та вихідного номеру.

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного 14.12.2021 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту, без урахування зносу замінюваних деталей, внаслідок пошкодження автомобіля на дату оцінки складає 27230 гривень. Величина матеріального збитку заподіяна власникові внаслідок пошкодження автомобіля, визначеного як вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу замінюваних деталей, на дату оцінки складає 17969,00 грн (т.с. 1 а.с. 20-70).

Інформація про ФОП ОСОБА_3 міститься у Державному реєстрі суб`єктів оціночної діяльності за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ремонтної калькуляції автомобіля (що є складовою звіту про оцінку майна), складеної ФОП ОСОБА_5 , загальна вартість складових запчастин, матеріалів та ремонтних робіт зі заміни деталей та фарбувальних робіт, складає 27230,00 грн (а.с. 67 на звороті).

Згідно з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 29.01.2018 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , інформація про відновлення підприємницької діяльності станом на дату складення ремонтної калькуляцї 10.12.2021 - відсутня (т.с. 1 а.с. 165).

Відповідно до Положення про Службу автомобільних доріг у Харківській області, затвердженої наказом Державного агенства автомобільних доріг України від 29.07.2019 № 256 (т.с. 1 а.с. 124-140), Служба автомобільних доріг у Харківській області заснована на державній власності і належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України (Уповноважений орган управління), яке відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 № 456/2011 є правонаступником Державної служби автомобільних доріг (п. 1.1). Метою діяльності Служби є забезпечення розвитку та функціонування автомобільних доріг загального користування державного значення у Харківській області шляхом їх будівництва, реконструкції, ремонтів та утримання (дорожні роботи) в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг (п. 2.1). Основним предметом діяльності Служби є виконання функцій замовника робіт та послуг з будівництва, реконструкції, ремонтів та утримання автомобільних доріг та іншого державного майна, та одержувача бюджетних коштів (п. 2.2).

Основними напрямками діяльності Служби відповідно до Положення є: забезпечення виконання дорожніх робіт у рамках реалізації уповноваженим органом управління єдиної транспортної політики у межах фінансових ресурсів, що направляються Службі як одержувачу бюджетних коштів на дорожнє господарство згідно зі законодавством (п. 2.3.1); організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг та їх складових (п. 2.3.2); технічний нагляд за станом автомобільних доріг та їх складових на території Харківської області (п. 2.3.9); аналіз та оцінка на регіональному рівні інформації про стан автомобільних доріг та безпеки дорожнього руху, організація проведення діагностики і оціни транспортно-експлуатаційної якості автомобільних доріг, та їх складових, розробка і реалізація заходів щодо поліпшення їх якості та експлуатаційних властивостей (п. 2.3.10); здійснення контролю за умовами виконання контрактів та угод з дорожніх робіт на автомобільних дорогах та їх складових (п. 2.3.14); забезпечення контролю якості робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг та їх складових (п. 2.3.16); забезпечення контролю за дотриманням проектних рішень та вимог державних стандартів, будівельних норм і правил, а також контролю за якістю виконаних дорожніх робіт, їх обсягами під час виконання та приймання на автомобільних дорогах, їх складових (п. 2.3.26); організація забезпечення належного експлуатаційного стану автомобільних доріг відповідно до державних будівельних норм, стандартів та правил (п. 2.3.36).

Наказом Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 31.03.2023 № Н-134 Службу автомобільних доріг у Харківській області перейменовано на Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Харківській області.

Між відповідачем Службою автомобільних доріг у Харківської області (замовник) та третьою особою Дочірнім підприємством «Харківський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (виконавець) 06.01.2021 укладено договір № Т1-УТР/21 (т.с. 1 а.с. 142-164) (надалі - договір).

Відповідно до умов договору виконавець зобов`язується у порядку та на умовах, визначених цим договором, надати послуги з обслуговування наземних видів транспорту (експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного значення у Харківській області) за рахунок коштів державного бюджету (інших бюджетів) та в обумовлений цим договором термін. Замовник зобов`язується прийняти надані згідно з цим договором та чинним законодавством України належним чином послуги після перевірки фізичних та вартісних показників та сплатити їх вартість по мірі надходження коштів, передбачених на ці цілі на його рахунок (п. 1.1 договору). Термін надання послуг - по 31.12.2023 (п. 6.1 договору).

Місце надання послуг - автомобільні дороги згідно з Переліком автомобільних доріг загального користування державного значення у Харківській області (додаток № 3 до договору), у тому числі автодорога Т-21-11 Чугуїв-Печеніги-Великий Бурлук (т.с. 1 а.с. 164).

Відповідно до умов договору, укладеного між відповідачем (замовником) та третьою особою (виконавцем):

- експлуатаційне утримання повинно здійснюватися відповідно до норм чинного законодавства України, нормативно-правових актів, норм та стандартів та іншого нормативно-правового регулювання у сфері дорожнього господарства (п. 1.3);

- послуги виконуються виконавцем серед іншого згідно зі щомісячними планами-завданнями, актами, дефектами, кошторисною документацією наданими замовником (п. 1.4);

- виконавець приймає від замовника право на експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного значення у Харківській області, технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу, інженерних споруд, що знаходяться на балансі замовника, відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про дорожній рух»; на період дії договору та протягом гарантійного періоду виконавець відповідно до Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільні дороги» та норм Глави 82 Цивільного кодексу України, у повній мірі відповідає за належне утримання доріг, забезпечення умов безпеки руху і несе повну безумовну майнову та іншу юридичну відповідальність в частині відшкодування майнової (матеріальної) і нематеріальної (у тому числі моральної) шкоди та компенсації витрат власникам транспортних засобів, іншим учасникам дорожнього руху, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з причини незадовільного експлуатаційного утримання, допущеного з вини виконавця, а також забезпечує повне майнове відшкодування замовнику у разі заподіяння збитків користувачам доріг, та/або у процесі використання смуги відведення юридичними чи фізичними особами на мережі автомобільних доріг, якщо такі збитки завдані з вини виконавця (п. 1.6).

- у разі виявлення порушень умов цього договору, кошторисної документації, пропозиції учасника процедури закупівлі, будівельних норм, правил, стандартів, інших нормативних документів, замовник зобов`язаний видати виконавцю письмовий припис про усунення і не повинен приймати надані послуги до усунення допущених недоліків, а за необхідності - про призупинення надання послуг… (п. 2.4);

- перевірки замовником якості виконаних послуг та матеріалів не звільняють виконавця від відповідальності за їх відповідність визначеним вимогам…. (п. 2.6);

- замовник зобов`язаний здійснювати у межах компетенції контроль за виконанням вимог нормативних актів по безпеці дорожнього руху; разом з виконавцем вести облік ДТП, брати участь у розслідуванні ДТП, у тому числі з матеріальними збитками, які виникли на автомобільних дорогах, що знаходяться на експлуатаційному утриманні у виконавця; здійснювати технічний нагляд за якістю, обсягами виконаних послуг, відповідністю чинним нормативним актам; при виявленні відхилень від діючих норм при виконанні послуг видати виконавцю відповідний припис і не приймати послуги до усунення за рахунок коштів виконавця (п. 7.1.4, 7.1.6, 7.1.7, 7.1.8);

- виконавець зобов`язаний забезпечити надання послуг у порядку та у строки, встановлені договором; забезпечити надання послуг, якість яких відповідає умовам, установленим цим договором та нормативними актами; якісно та своєчасно надавати послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг відповідно до вимог нормативних актів, визначених у п. 1.3, 1.6 цього договору, та інших актів, виконання яких є обов`язковим; разом зі замовником аналізувати причини ДТП, пов`язані зі незадовільним експлуатаційним станом доріг, виявляти недоліки в організації дорожнього руху, які впливають або сприяють скоєнню ДТП, та вживати заходи щодо їх усунення у порядку, встановленому договором; у разі скоєння ДТП внаслідок неналежного виконання умов цього договору з вини виконавця він несе за це відповідальність та бере на себе зобов`язання з врегулювання спорів, пов`язаних з таким ДТП, розгляд справ у судових органах, відшкодування завданих збитків та інших витрат, пов`язаних із врегулюванням таких спорів. Замовник з виконавцем ведуть облік ДТП, беруть участь у розслідуванні ДТП, передбачених «Положенням про Комісію для проведення службового розслідування ДТП з тяжкими наслідками, інших резонансних пригод та реагування на надзвичайні ситуації, що загрожують безпеці руху», у тому числі з матеріальними збитками, які виникли на автомобільних дорогах, що знаходяться на експлуатаційному утриманні у виконавця (п. 7.3.1, 7.3.2, 7.3.9, 7.3.10);

- розділом VIII договору сторони визначили відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань, а саме: виконавець несе відповідальність за невиконання, неналежне виконання умов договору, у тому числі за незабезпечення безпеки дорожнього руху згідно з чинними нормативів при виконанні послуг, якщо ці порушення виникли з вини виконавця та призвели до ДТП; ненадання, несвоєчасне або неналежне надання послуг відповідно до планів-завдань актів дефектів, кошторисної документації; недотримання всіх необхідних правил санітарної та протипожежної безпеки, правил охорони праці, а також за техніку безпеки під час виконання робіт та організацію безпечного проїзду транспорту під час надання ним послуг (п. 8.2); крім сплати штрафних санкцій виконавець компенсує замовнику збитки, зумовлені невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором (п. 8.3).

З доказу під назвою «Роботи з експлуатаційного утримання закріпленої за філією Чугуївський РАД ДП «Харківський облавтодор» мережі автодоріг загального користування на вересень місяць 2020 року, затвердженого заступником начальника Служби з експлуатаційного утримання Богатир М.І. 04.09.2020, вбачається, що підрядником ДП «Харківський облавтодор» було виконано, а представником Служби у справах доріг у Харківській області прийнято роботи з обрізування крон дерев на а/д Т-21-11 Чугуїв-Печеніги-В.Бурлук (т.с. 1 а.с. 169).

Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов таких висновків.

20 листопада 2021 року сталася ДТП, у результаті якої механічні пошкодження отримав транспортний засіб, належний позивачу. Балансоутримувачем автомобільної дороги, на ділянці якої сталася ДТП, була Служба автомобільних доріг у Харківській області, найменування якої станом на дату ухвалення рішення змінилося на Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Харківській області.

Факт ДТП не оспорювався сторонами та був визнаний відповідачем.

Спір між сторонами виник відносно того, хто саме зобов`язаний відшкодовувати позивачеві завдані у результаті ДТП збитки у виді пошкоджень автомобіля та моральну шкоду, а також відносно розміру (його доведеності) як матеріальної, так і моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Отже, суд має вирішити питання, чи доведено позивачем, що йому завдано шкоду у заявленому ним розмірі у результаті неправомірних дій саме відповідача, та чи є Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Харківській області належним відповідачем з огляду на те, що Службою укладено договір з Дочірнім підприємством «Харківський облавтодор» (третя особа), яку позивач не вважав належним відповідачем, наполягаючи на стягненні збитків саме зі Служби.

Щодо належного відповідача

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що у Харківській області органом державного управління автомобільними дорогами загального користування є Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Харківській області, на балансі якої перебуває автомобільна дорога, на якій сталося ДТП.

Як вбачається з наведених судом норм права (ст. 10,11, 13 Закону України «Про автомобільні дороги», ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених ПКМУ від 30.03.1994 № 198) державою покладено обов`язок утримувати у належному стані автомобільні дороги загального користування (складовими яких є декоративні та зелені насадження) у Харківській області саме на Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Харківській області, у зв`язку з цим саме вона повинна нести відповідальність за шкоду, спричинену ДТП.

Уклавши договір про надання послуг з обслуговування наземних видів транспорту (експлуатаційне обслуговування автомобільних доріг загального користування державного значення у Харківській області) позивач зобов`язаний був як замовник послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг у Харківській області, контролювати та перевіряти якість послуг (робіт) підрядника. З цих підстав суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у нього повноважень на вирубування зелених насаджень вздовж автомобільних доріг.

Суд зазначає, що відповідно до закону та умов самого договору, цей договір врегульовує відносини саме між особою, яка надає послуги з належної експлуатації доріг (виконавець), та особою, на балансі або у власності якої перебуває автомобільна дорога або її ділянка (замовник). Умови такого договору не є обов`язковими для третьої особи (постраждалого учасника ДТП) та не можуть бути йому відомі.

Суд також уважає, що зважаючи на принцип добросовісності як одну із загальних засад цивільного законодавства; норми договору, укладеного між відповідачем та третьою особою, відповідач та третя особа мають сприяти постраждалим учасникам ДТП у швидкому та якісному розслідуванні причин ДТП та отримання постраждалими учасниками ДТП відшкодування збитків. Такі положення договору (п. 1.6, 7.1.6, 7.2.4, 7.3.9, 7.3.10) повинні бути спрямовані на те, щоб балансоутримувач доріг, або підрядник, що їх обслуговує, якнайшвидше розслідували причини ДТП та відшкодували збитки у добровільному порядку на підставі договору. Водночас такі положення договору не можуть бути спрямовані на ускладнення процедури відшкодування через неможливість з`ясування винної особи та уникнення тим самим відповідальності за неналежне утримання доріг, встановленої законом.

Посилання відповідача на ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України є безпідставними, оскільки такі норми не врегульовують спірні правовідносини.

Отже суд виснує, що саме відповідач несе відповідальність перед позивачем як учасником дорожнього руху за шкоду, заподіяну йому як користувачу автодороги неналежним утриманням автомобільної дороги у Харківській області.

При цьому суд звертає увагу, що перебуваючи у договірних відносинах з ДП «Харківський облавтодор», Служба не позбавлена можливості захистити своє порушене право як замовника послуг, спричинене їх неякісним виконанням, на підставі п. 1.6 договору, відповідно до якого виконавець (третя особа у справі) забезпечує повне майнове відшкодування замовнику (позивачеві) у разі заподіяння збитків користувачам доріг, якщо такі збитки завдані з вини виконавця.

Такі висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 447/938/14-ц (провадження № 61-1705св21), від 22 червня 2022 року у справі № 373/546/21 (провадження № 61-19989св21), від 15.06.2023 № 686/24456/20 (провадження № 61-11899св22).

Посилання відповідача як на підставу своїх заперечень на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12.09.2018 (справа № 686/8458/17), від 24.10.2018 (справа № 465/11817/13-ц) суд не бере до уваги, оскільки під час вирішення тотожних за своїм змістом спорів, має ураховуватися саме остання правова позиція Верховного Суду (постанова від 15.06.2023 у справі № 686/24456/20).

Висновки суду у даній справі також не суперечать висновкам Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 127/18036/15-ц (провадження № 61-44376сво18) про те, що у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

Посилання відповідача на умови договору, укладеного з ДП «Харківський облавтодор», як на підставу для перекладення відповідальності на підрядника, суд відхиляє, оскільки як вбачається з обставин справи підрядник (ДП «Харківський облавтодор») взяті на себе зобов`язання з врегулювання спорів, пов`язаних з ДТП, розгляд справ у судових органах, відшкодування завданих збитків та інших витрат, пов`язаних із врегулюванням таких спорів (п. 7.3.10 договору) перед замовником не виконав. Проте це не може бути легітимною підставою для відмови у задоволенні позову постраждалому учаснику ДТП, який учасником (стороною) такого договору не є. А наслідком невиконання або неналежного виконання виконавцем (підрядником) договірних зобов`язань є відповідальність підрядника саме перед замовником та відшкодування йому збитків, зумовлених невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором (п. 8.2, 8.3 договору).

Суд також відхиляє сумніви відповідача щодо обставин ДТП. Так, за версією позивача дерево впало на його автомобіль безпосередньо, коли він під ним проїздив. За версією ж відповідача, позивач допустив зіткнення з деревом, що впало на проїзну частину автодороги. Відхиляючи аргументи відповідача, суд зазначає, що не має значення у даному конкретному випадку, чи впало дерево на ТЗ позивача, чи позивач допустив зіткнення зі деревом, що впало, оскільки і та і інша причина ДТП свідчить про неналежне утримання автомобільної дороги, що полягає у обов`язку відповідача постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції оперативно вносити зміни до схеми організації дорожнього руху;та відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів (п. 11 Єдиних правил ремонту та утримання автомобільних доріг, затверджених ПКМУ від 30.03.1994 № 198).

Відповідач не спростував свою вину у неналежному утриманні дороги, на якому з`явилася перешкода у вигляді дерева, що впало, внаслідок чого був ускладнений рух транспортних засобів та постраждав автомобіль позивача. З цих самих підстав суд не приймає до уваги аргументи відповідача, що дерево, яке опинилося на проїзній частині, знаходилося поза межами смуги відведення.

Аргументи відповідача про ненадання позивачем належної схеми місця ДТП, протоколу про адміністративне правопорушення до схеми ДТП, відсутність інформації про характеристики технічного засобу фіксації та носія інформації, які застосовували інспектори поліції при проведення огляду місця ДТП, суд відхиляє як спосіб уникнення від відповідальності, оскільки самим же відповідачем визнано факт дорожньо-транспортної події. Представники (комісія) від третьої особи (як пояснив представник відповідача у судовому засіданні) були на місці ДТП, та ними, навіть, складений власний акт обстеження ділянки дороги. Відповідач був обізнаний з обставинами ДТП та результатом обстеження ділянки дороги, про що свідчить той факт, що саме відповідачем надано копію акту комісійного обстеження ділянки дороги, на якій трапилася ДТП. Є очевидним, що протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача чи іншої особи не було складено працівниками поліції у результаті невстановлення на місці події особи, яка є винною у ДПТ. Ствердження позивача про виклик працівників поліції на місце ДТП відповідач не спростовував, але уважав неналежним чином оформлену схему ДТП. Суд зазначає, що не завжди є можливим встановлення суб`єкта адміністративного правопорушення, винного у ДПТ, одразу на місці ДТП, і працівники поліції не завжди мають можливість встановити винну особу на місці ДТП та скласти відносно неї протокол про адміністративне правопорушення. Проте сама по собі відсутність протоколу про адміністративне правопорушення або постанови у справі про адміністративне правопорушення ані звільняє винну особу від цивільно-правової відповідальності, ані позбавляє постраждалу сторону права на відшкодування збитків.

Посилання відповідача на відсутність інформації про характеристики технічного засобу фіксації та носія інформації, застосовані інспекторами поліції при огляді місця ДТП, суд відхиляє як безпідставні, оскільки відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався) є необхідними у відповідності до ст. 283 КУпАП у разі винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки, яка у даному випадку відносно позивача чи відповідальної особи відповідача, третьої особи не складалася. Принаймні докази такого у матеріалах справи відсутні.

Відсутність же постанови суду про притягнення водіїв чи інших осіб до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності за завдані збитки, так як вину особи у ДТП може бути підтверджено й іншими доказами.

Схожий висновок зробив Верховний Суд у постановах від 14.09.2022 (справа № 441/756/18), від 26.01.2022 (справа № 465/674/19).

Суперечливими є й посиланнями відповідача на норми ДБН та ДСТУ про розташування дерева поза межами смуги відведення та одночасне ствердження про доведення відповідачем до третьої особи плану-завдання по обрізуванню крон дерев у ділянці дороги, на якій трапилося ДТП, відсутність у відповідача повноважень з вирубування зелених насаджень вздовж автомобільних доріг та єдину можливість організувати забезпечення експлуатаційного утримання автомобільних доріг - це укладення договору з експлуатації.

Посилання відповідача на відсутність у справі доказів на підтвердження вини відповідача, обставин щодо незадовільного стану автомобільної дороги, на якій сталася ДТП, а також доказів того, що саме з причин незадовільного стану дорожнього покриття сталася вказана ДТП, не є обґрунтованими, позаяк саме відповідач, спростовуючи презумпцію заподіювача шкоди, повинен був надати докази, які б спростували його вину. Однак відповідач не довів, що настання ДТП зумовлено протиправними діями водія транспортного засобу (позивача), зокрема внаслідок неправильної оцінки дорожньої обстановки, недотримання Правил дорожнього руху тощо.

Обов`язок доказування власної правової позиції у справі не може полягати лише у спростуванні протилежною стороною доводів іншої сторони, а насамперед полягає у доведенні стороною власної правової позиції.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 22.06.2022 року у справі № 373/546/21 та від 26.01.2022 року у справі № 750/8507/18).

Отже, Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Харківській області є належним відповідачем у даній справі, а стан автодороги не відповідав вимогам безпеки руху, внаслідок чого транспортний засіб, належний позивачу, отримав механічні пошкодження.

Щодо розміру матеріальної шкоди

Позивач просив стягнути з відповідача 27230,00 грн майнової шкоди. На доведення розміру майнової шкоди надав копію звіту про оцінку майна: визначення вартості відновлювального ремонту та матеріальних збитків, завданих власнику внаслідок пошкодження автомобіля, складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 .

Відповідач заперечував такий розмір, стверджуючи, що звіт про оцінку майна складений неналежним суб`єктом (до звіту не додано посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача) та особою, яка перебуває у майнових відносинах з позивачем. Крім того, надану у якості доказу позивачем ремонтну калькуляцію автомобіля, складено та підписано ОСОБА_5 як фізичною особою - підприємцем, хоча його діяльність як ФОП станом на дату складення калькуляції - 10.12.2021 була припинена.

Фактичність та характер пошкоджень транспортного засобу відповідачем не оспорювалася.

Оцінивши аргументи сторін та надані ними докази суд установив таке.

Звіт про оцінку майна складений 14 грудня 2021 року суб`єктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 .

Відповідно до відомостей, розміщених за офіційним посиланням на сайті Фонду Державного майна у розділі Державного реєстру "Суб`єкти оціночної діяльності" (https://www.spfu.gov.ua/ua/list/spf-estimate-registers-subjects.html) ФОП ОСОБА_3 є суб`єктом оціночної діяльності на підставі сертифікату, виданого ФДМУ від 26.07.2019 № 579/19. Його діяльність не зупинена та сертифікат суб`єкта оціночної діяльності не анульований.

Крім того, у вступний частині звіту міститься посилання на посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 3722 - ПК від 11.11.2021, видане Фондом держмайна України та ПРАТ «Харківський центр науково-технічної та економічної інформації за напрямами: оцінка об`єктів у матеріальній формі та спеціалізаціями у межах напрямку: 1.1 - 1.5; 1,7.

Отже суд уважає, що сумніви відповідача у кваліфікації суб`єкта оціночної діяльності (оцінювача) є безпідставними, а сама по собі відсутність у матеріалах звіту копії посвідчення про підвищення кваліфікації не є підставою для визнання звіту про оцінку неналежним чи недопустимим доказом у справі.

Посилання відповідача на обов`язковість здійснення оцінки збитку автомобіля після ДТП експертами страхової компанії суд також відхиляє як безпідставні, оскільки жодні норми закону такого припису не містять. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що майнові інтереси позивача, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, були застраховані на умовах добровільного страхування (КАСКО), за наявності якого у позивача могло б виникнути право повідомити страхову компанію про ДТП та збитки з метою отримання страхового відшкодування. Наявність же полісу на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, жодним чином не зобов`язувало позивача, який не є винним у вчиненні ДТП, викликати страхову компанію.

Не ґрунтуються на положеннях закону й доводи відповідача про майнову залежність суб`єкта оціночної діяльності від замовника в особі позивача.

Так відповідно до положень ч. 2 ст. 3, ст. 25, ч. 1, 2 ст. 32 «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» незалежність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності презюмується, допоки не буде доведено зворотного. Суд зазначає, що перебування сторони у договірних відносинах зі суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем, експертом тощо не завжди свідчить про упередженість, залежність чи необ`єктивність таких суб`єктів у своїх висновках. Так, у відповідності до ст. 106 ЦПК України навіть висновок експерта може бути проведений на замовлення учасника справи, а експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Оскільки відповідачем не надано доказів порушення суб`єктом оціночної діяльності принципів незалежності та процедури оцінки майна, суд уважатиме такий звіт належним доказом розміру завданої позивачеві шкоди (збитку). Крім того, на спростування висновків оцінювача відповідач не позбавлений був права надавати власний звіт про оцінку майна, або замовити судову експертизу, чи звернутися до суду з клопотанням про призначення відповідної експертизи.

Суд погоджується з доводами відповідача про складення ремонтної калькуляції автомобіля неналежним суб`єктом господарювання, діяльність якого станом на дату складення такої калькуляції була припинена. Разом з тим, використання такої калькуляції суб`єктом оціночної діяльності не робить результати оцінки майна в цілому недійсними, оскільки як вбачається зі звіту про оцінку майна такий звіт базується на декількох підходах, у тому числі на порівняльному, який є основним підходом до визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу.

Разом з тим суд уважає небезпідставними та обґрунтованими твердження відповідача у тій частині, що відповідно до звіту про оцінку майна величина матеріального збитку, заподіяна позивачеві внаслідок пошкодження автомобіля, визначеного як вартість ремонту з урахуванням зносу змінюваних деталей, на дату оцінку складає 17 969,00 грн, і саме такий розмір збитку має бути відшкодований позивачеві.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Позивач не надав доказів фактично понесених ним витрат у розмірі 27230,00 грн на відновлення транспортного засобу, який мав певну зношеність. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь позивача як потерпілого у результаті ДТП вартість матеріального збитку, визначеного звітом про оцінку майна як вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу замінюваних деталей, без урахування ПДВ, у розмірі 17969,00 грн, а не вартість відновлювального ремонту без урахування зносу замінюваних деталей у розмірі 27230,00 грн.

Відсутність у матеріалах справи доказів звернення позивача до відповідача у досудовому порядку з метою добровільного відшкодування збитків, на що вертав увагу відповідач у відзиві, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у судовому порядку.

Отже суд уважає підставними та обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 17969,00 грн та у цій частині позовні вимоги задовольняє. У стягненні решти суми матеріальної шкоди у розмірі 9261,00 грн (27230,00 - 17969,00 = 9261,00) суд відмовляє за недоведеністю.

Щодо розміру моральної шкоди

Позивач просив суд стягнути на його користь моральну шкоду у сумі 10000,00 грн, обґрунтовуючи це тим, що він має захворювання на цукровий діабет та після події страждав від підвищення артеріального тиску та безсоння, змушений був звертатися до лікаря, а також не міг відвідувати на автомобілі дітей та онуків, які проживають у іншому населеному пункті.

Відповідач зазначав, що сторона, яка пред`являє вимоги про відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту, у порядку, встановленому процесуальними нормативно-правовим актами.

Позивач жодного доказу на підтвердження зазначеного ним у позовній заяві медичного діагнозу чи звернення до медичної установи після події ДТП у зв`язку з підвищеним артеріальним тиском чи іншим хворобливим станом здоров`я не надав. Отже суд не бере ці доводи позивача до уваги.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права.

Визначаючи розмір моральної шкоди судом враховано, що ДТП та пошкодження транспортного засобу, у результаті чого позивач не міг користуватися автомобілем та відвідувати своїх близьких та рідних, беззаперечно могло вплинути на моральний стан позивача, позивач міг отримати нервовий стрес, що могло призвести до душевних страждань. Керуючись принципом справедливості, виваженості, розумності, суд приходить до висновку, що від неправомірних дій відповідача позивач зазнав моральних страждань, яку суд визначає у розмірі 7000,00 гривень.

Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди частково у розмірі 7000,00 грн. Така сума відшкодування моральних страждань позивача, на думку суду, буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. У стягненні решти заявленої моральної шкоди у сумі 3000,00 грн суд відмовляє.

Загальний висновок

З урахуванням вищенаведеного, судом встановлено наявність у діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема:

- протиправної поведінки, яка виразилася у бездіяльності відповідача як уповноваженого органу щодо утримання у належному стані автомобільної дороги та її відповідності вимогам безпеки руху; забезпечення безпечних умов дорожнього руху; своєчасному виявленні перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; постійному контролюванні експлуатаційного стану усіх елементів дорожніх об`єктів та негайному усуненні виявлених пошкоджень чи інших перешкод у дорожньому русі, контролюванні якості робіт, що виконуються підрядними організаціями;

- шкідливий результат такої поведінки як то шкода, завдана майну позивача - автомобілю, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та втрати немайнового характеру внаслідок душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку зі пошкодженням його майна;

- причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою (бездіяльністю) відповідача та шкодою (збитками), який полягає у тому, що через неналежне утримання відповідачем автомобільної дороги та незабезпечення безпечних умов дорожнього руху автомобіль позивача через падіння дерева на проїзну частину дороги потрапив у ДТП, внаслідок чого позивач зазнав витрат на відновлення пошкодженого автомобіля та душевних страждань.

При цьому вина відповідача презюмується, оскільки останнім не надано доказів відсутності його вини щодо невиконання обов`язку з утримання дороги у належному та безпечному стані для дорожнього руху (презумпція завдавача шкоди - частина друга статті 1166 ЦК України).

Розподіл судових витрат

Позивачем було заявлено дві вимоги майнового характеру: 1) про відшкодування матеріальної шкоди - 27230,00 грн; 2) про відшкодування моральної шкоди - 10000,00 грн, за кожну з яких ним сплачено по 992,40 грн судового збору на загальну суму 1984,80 грн.

Судом задоволено позовні вимоги частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 17969,00 грн матеріальної шкоди, тобто 65,99 % від заявленого розміру позовних вимог у цій частині, та 7000,00 грн моральної шкоди, тобто 70 % від заявленого розміру позовних вимог у цій частині.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у загальній сумі 1349,56 грн (992,40 х 65,99 % + 992,40 х 70% = 1349,56).

Окрім того, позивач просив стягнути і інші судові витрати, що полягають у витратах на правничу допомогу та витратах на оплату вартості оцінки майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України).

Особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. У випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. (ч. 1, 3 ст. 140 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Позивачем відповідно до вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України було наведено орієнтований попередній розрахунок судових витрат по даній справі, які складалися зі: судового збору у розмірі 1984,80 грн (за дві позовні вимоги майнового характеру по 992,40 грн за кожну); 4000,00 грн - оплата вартості послуг із визначення вартості завданих збитків; 2000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу (т.с. 1 а.с. 71).

На підтвердження витрат саме у такому розмірі позивачем надано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1984,80 грн (т.с. 1 а.с. 1); копію договору про надання послуг з оціночної діяльності від 24.11.2021, квитанції до прибуткового касового ордера № 24/11 від 24.11.2021 про сплату 4000,00 грн на користь суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 .

Доказів на підтвердження фактичності витрат на професійну правничу допомогу позивачем, чи його представником надано не було. Заява про подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення до закінчення судового розгляду справи позивачем подана також не була.

Верховний Суд у постанові від 26 липня 2023 року по справі №160/16902/20 зробив висновок, що якщо до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАСУ (аналог ст. 270 ЦПК України) й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Отже, оскільки до завершення розгляду справи позивач не надав документи на підтвердження витрат на правничу допомогу та не заявив про надання таких доказів у строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, суд не здійснює розподіл витрат на правничу допомогу.

Витрати на здійснення оцінки вартості відновлювального ремонту та матеріальних збитків позивач належним чином підтвердив.

Клопотання про зменшення витрат позивача на проведення оцінки майна відповідач не заявляв. Відповідно, суд, керуючись п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, уважає, що такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у частині стягнення матеріальної шкоди, оскільки ці витрати були пов`язані зі вчиненням дій, необхідних для об`єктивного та всебічного розгляду справи судом.

Тож суд уважає, що заявлені позивачем витрати на проведення оцінки майна як витрати, що пов`язані з вчиненням дій, необхідних для розгляду справи, є такими, що пов`язані із розглядом справи.

Розмір таких витрат стосується предмета спору (у частині спору щодо матеріальної шкоди) та підтверджений поданими позивачем доказами (договором, квитанцією, звітом про оцінку майна), які містяться у матеріалах справи (т.с. 1 а.с. 20-70).

Оскільки позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди задоволена на 65,99 %, то витрати позивача на оплату оцінки майна підлягають відшкодуванню також частково на суму 2639,60 грн, що складає 65,99 % від загального розміру витрат позивача на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності (4000,00 х 65,99 % = 2639,60).

Отже, керуючись ч. 2 ст. 141 ЦПК України, зважаючи на часткове задоволення позову та враховуючи принцип пропорційності суд уважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати, пов`язані з розглядом справи, частково, а саме у такому розмірі: судовий збір у загальному розмірі 1349,56 грн (654,88 + 694,68 = 1349,56); витрати, пов`язані зі вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи (оплата послуг незалежної оцінки майна) у розмірі 2639,60 грн.

На думку суду судові витрати, що їх поніс позивач з метою захисту власних прав та інтересів у судовому порядку, саме у такому розмірі відповідають критеріям реальності (їх дійсності та необхідності), розумності, неминучості та справедливості.

Керуючись статтями 133, 137, 140, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, матеріальними нормами права та правовими висновками Верховного Суду, наведеними у мотивувальній частині рішення , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Харківській області (змінене найменування - Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Харківській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дочірнє підприємство «Харківський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Харківській області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 17969 гривень 00 копійок.

Стягнути зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 7000 гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог у частині стягнення зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Харківській області на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди на суму 9261 гривень 00 копійок та моральної шкоди на суму 3000,00 гривень - відмовити.

Стягнути зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме:

- витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 349 гривень 56 копійок;

- витрати з оплати послуг з оціночної діяльності у розмірі 2639 гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання через Козельщинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строку на апеляційне оскарження на нього не буде подано апеляційну скаргу, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; тел.: НОМЕР_4 ).

Відповідач: Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Харківській області (місцезнаходження: вул. Ахсарова, буд. 2, м. Харків, 61202; ідентифікаційний код юридичної особи: 30885376; адреса електронної пошти: ).

Третя особа: Дочірнє підприємство «Харківський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (місцезнаходження: вул. Ахсарова, буд. 2, м. Харків, 61202; ідентифікаційний код юридичної особи: 31941174).

Повне рішення суду складено та підписано суддею 09.08.2023.

Суддя В.П. Козир