РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/88/23

2/609/81/2023

08 травня 2023 року Шумський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Ковтуновича О.В.

за участі:

секретаря судового засідання Сандулович О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Шумськ під час заочного розгляду цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

вимоги позивача: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

учасники справи - не з`явилися

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позиції позивача.

1. 30 січня 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у АДРЕСА_1 .

2. Позов обґрунтований тим, що позивач згідно свідоцтва про право власності виданого на підставі рішення виконавчого комітету Великозагайцівської сільської ради № 81 від 30.12.2003 р. на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 .

Крім позивача в будинку зареєстровані:

- син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- колишня невістка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (відповідач по справі),

- внук, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

- внук, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідач по справі, колишня невістка не проживає в будинку позивача вже понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей в будинку не має і взагалі житловим будинком не цікавиться.

Перешкод в користуванні житловим будинком ні позивач ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили.

Факт реєстрації ОСОБА_2 порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити соціальні пільги, що ускладнює утримання його житлового будинку.

ОСОБА_2 проживала в даному будинку, оскільки перебувала в зареєстрованому шлюбі з сином позивача ОСОБА_7 , однак рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 22.12.2022 р. шлюб між ними розірвано.

Враховуючи наведене, позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

ІІ. Процесуальні дії у справі.

3.Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче засідання на 09 березня 2023 року.

4. Ухвалою суду від 09 березня 2023 року підготовче засідання по справі відкладено на 28 березня 2023 року.

5. Ухвалою суду від 28 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 квітня 2023 року.

6. Ухвалою суду від 18 квітня 2023 року відкладено судовий розгляд справи по суті на 08 травня 2023 року.

7. В судове засідання позивач не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заяву про слухання справи у його відсутність із повним підтриманням позовних вимог.

8. Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Шумського районного суду Тернопільської області, заперечень проти позову суду не представила. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважаних причин.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Виходячи з вимог ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача.

9. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

10. Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року Про утворення та ліквідацію районів, що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 19 пункту 3 та абзацу 1 підпункту 19 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Шумський район Тернопільської області та утворений Кременецький район Тернопільської області (з адміністративним центром у місті Кременець) у складі територій Борсуківської сільської, Великодедеркальської сільської, Вишнівецької селищної, Кременецької міської, Лановецької міської, Лопушненської сільської, Почаївської міської, Шумської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

11. Судом встановлено, що позивачу належить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться у АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями від 30.12.2003 р. видане на підставі рішення виконавчого комітету Великозагайцівської сільської ради від 30.12.2003 р. № 81, зареєстровано Шумським БТІ та записано в реєстрову книгу за № 5.

12. Відповідно до довідки (про склад сім`ї) № 25 від 11.01.2023 р. виданої Великодедеркальською сільською радою Кременецького району Тернопільської області слідує, що на підставі погосподарської книги № 3 особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою с. В.Загайці Кременецького району Тернопільської області склад прописаних такий:

- заявник, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- батько, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,

- брат, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- колишня дружина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

- син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

- син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

13. Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2022 року у цивільній справі № 609/959/22 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

14. Із акту обстеження по факту не проживання ОСОБА_2 в господарстві ОСОБА_1 виданого Великозагайцівським старостинським округом Великодедеркальської сільської ради Кременецького району Тернопільської області слідує, що при проведенні обстеження та опитування жителів с. Великі Загайці встановлено, що ОСОБА_2 уже більше року не проживає у господарстві свого свекра ОСОБА_1 і не веде з ним спільного господарства.

ІV. Оцінка Суду.

15. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

16. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

17. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

18. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

19. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

20. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

21. Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

22. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

23. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

24. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

25. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

26. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою.

27. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

28. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції" зазначив, що володіння майном повинно бути законним.

29. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

30. Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини,а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня,зберігається житлове приміщення понад шести місяців.

31. Крім того, відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку.

32. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

33. Відповідно до частини третьої і четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

34. Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

35. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( частина перша статті 76 ЦПК України).

36. Згідно з ч. 1, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

37. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

38. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не вживає заходів щодо зняття себе з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 це призводить до порушення вимог ст.ст. 317, 319 ЦК України оскільки, позивач будучи власником вказаного нерухомого майна, не може в повній мірі володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

39. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання ОСОБА_2 , такою особою, що втратила право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться у АДРЕСА_1 , оскільки остання не проживає у вказаному домоволодінні.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

40. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Зокрема, згідно платежу № від 30.01.2023 р. позивачем сплачено 1073 грн. 60 коп., який і підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

З цих підстав,

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 71-72 ЖК України, ст.ст. 386, 391 ЦК України, ст.ст.263, 265, 267-268 ЦПК України, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

У Х В А Л И В :

1. Винести заочне рішення.

2. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволити повністю.

3. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

4. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073 грн. 60 коп. судового збору.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду або через Шумський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення суду складено 08 травня 2023 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , житель АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5

Суддя: О. В. Ковтунович