Провадження № 2/752/377/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.02.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Ракоїд Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Територіальний сервісний центр МВС № 8046 Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 8046/2019/1431553 автомобіля Mitsubishi Padgero Wagon, 2006 р. випуску, кузов НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , який укладено 24.04.2019 р. в Територіальному сервісному центрі МВС № 8046 Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , застосувати наслідки недійсності правочину, шляхом скасування реєстрації автомобіля на підставі вказаного правочину та стягнення відповідачів моральної шкоди в розмірі 100000 гривень.

Позов обгрунтований тим, що 30 квітня 1999 року позивач та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб. У 2006 році позивач придбав за власні кошти транспортний засіб Mitsubishi Padgero Wagon, 2006 р. випуску, кузов НОМЕР_1 та оформив його на дружину.

У серпні 2019 року позивачу стало відомо про те, що зазначений автомобіль було продано відповідачкою згідно договору купівлі-продажу 8046/2019/1431553, укладеного 24 квітня 2019 року, рідній сестрі відповідачки - ОСОБА_3 .

Зазначаючи, що він не давав згоди на відчуження транспортного засобу, позивач просить суд визнати вказаний договір недійсним, застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування реєстрації зазначеного транспортного засобу на підставі недійсного правочину.

Додатково просить суд стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., яка завдана відповідачами в зв`язку з незаконним відчуженням автомобіля.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23.08.2019 року відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання. Надано відповідачам строк на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду № 401 від 10.06.2020 р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу справа передана в провадження судді Колдіної О.О.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що автомобіль Mitsubishi Padgero Wagon, 2006 р. випуску придбаний нею за належні їй грошові кошти, отримані за рахунок власних збережень та грошей отриманих від її батьків. Рішення про продаж даного автомобіля був прийнятий спільно з позивачем з метою забезпечення лікування, оздоровлення та навчання неповнолітнього сина. Оскільки продаж здійснено в інтересах сім`ї просила у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву з зазначенням аналогічних доводів, просила у задоволенні позову відмовити.

Представником позивача подана заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника.

Відповідачі подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 квітня 1999 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №477 від 30.04.1999 року.

18.04.2006 р., перебуваючи у шлюбі, сторонами був придбаний автомобіль Mitsubishi Padgero Wagon, 2006 р. випуску, кузов НОМЕР_1 і відповідно до Свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу його власником є ОСОБА_2

24.04.2019 року зазначений автомобіль відповідачка ОСОБА_2 продала шляхом укладення Договору купівлі-продажу 8046/2019/1431553 №6200/19/008663 відповідачці ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

В силу положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Керуючись зазначеним, суд виходить з того, що законодавцем встановлена презумпція спільної сумісної власності подружжя на кожну річ, крім речей індивідуального користування.

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до частини третьої ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідачем не подано до матеріалів справи доказу, що підтверджує згоду її чоловіка на відчуження зазначеного автомобіля.

Відповідно до частини другої ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України).

Відповідачами не надано доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль не є спільною власністю подружжя, а отже, зважаючи на те, що транспортний засіб придбаний в період перебування у шлюбі, за спільні кошти, то даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з ч.1ст.. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини пятої ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Зважаючи на те, що відповідачами не надано суду належних доказів, що оспорюваний договір був укладений за згодою позивача, а кошти витрачені в інтересах сім`ї, суд вважає, що оспорюваний договір купівлі продажу транспортного засобу є недійсним.

Оскільки недійсний правочин не тягне юридичних наслідків, реєстрація права власності на транспортний засіб на підставі недійсного правочину підлягає скасуванню.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 гривень не підлягають задоволенню з огляду на настпне.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

На підставі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На думку суду, при зверненні до суду, позивач належним чином не обґрунтував свої вимоги щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди та не надав доказів, які б підтверджували факт завдання моральної шкоди, її розмір, наявність вини відповідачів у її завданні та, які підтверджують взаємозв`язок між укладенням договору купівлі-продажу автомобіля без згоди позивача та завданою шкодою.

В зв`язку з зазначеним, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати, пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.4, 5, 77, 81, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Територіальний сервісний центр МВС № 8046 Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 8046/2019/1431553 автомобіля Mitsubishi Padgero Wagon, 2006 р. випуску, кузов НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , який укладено 24.04.2019 р. в Територіальному сервісному центрі МВС № 8046 Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Застосувати наслідки недійсності правочину, шляхом скасування реєстрації автомобіля Mitsubishi Padgero Wagon, 2006 р. випуску, кузов НОМЕР_1 за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКП НОМЕР_5 ) судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя