ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/648/23 Головуючий суддя І інстанції Овдієнко В. В.
Провадження № 22-ц/818/1071/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про витребування майна із чужого незаконного володіння або відшкодування його вартості,
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 17 квітня 2023 року по цивільній справі № 621/648/23, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння або відшкодування його вартості,

в с т а н о в и в:

06.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 з наступними вимогами: витребувати від ОСОБА_5 на його та членів його сім`ї (батько - ОСОБА_2 ) користь все належне їм та їхнім жінкам майно (також документи членів родини) - комп`ютерну техніку (системний блок, монітор), одяг та взуття чоловічі і жіночі, меблі (диван, 2 стільці, кухонний стіл та 2 стільці до нього), посуд, документи, інше, тобто, все їхнє майно та документи, що залишилися в належній відповідачці квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 26.11.2021, за неможливості цього (втрати майна, тощо) - стягнути з ОСОБА_5 на його (і для членів родини) користь вартість всього того 400 000 грн 00 коп.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17.04.2023 року було визнано неподаною позовну заяву та повернуто заявнику.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив її скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, допустився надмірного формалізму, який не ґрунтується на положеннях ЦПК України, та фактично позбавив позивача гарантованого йому національним та Європейським законодавством права на доступ до правосуддя, що є недопустимим для демократичної та правової держави. На виконання вимог ухвали від 09.03.2023 року ним було надано уточнену позовну заяву, проте судом було проявлено надмірний формалізм, та суд дійшов до висновку, що ним недоліки не усунуто.

Зазначає, що при зверненні до суду ним було подано усі необхідні матеріали, а тому суд безпідставно повернув його позовну заяву.

Звертає увагу, що відсутність доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху, адже не є предметом дослідження на стадії відкриття провадження.

Вказав, що зі змісту позовної заяви та уточненої ним позовної заяви вбачається, що ним зазначено обставини, якими він обгрунтовує свої вимоги, а також зазначено, що до матеріалів справи він надав докази, якими на його думку ці обставини підтверджуються. Отже, ним було виправлено недоліки позовної заяви на власний розсуд.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційного інстанції не надходив.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів перевіривши матеріали справи, вважає, що вказаним вимогам ухвала суду не відповідає.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивач 29 березня 2023 року отримав копію ухвали суду 09 березня 2023 року, якою позов було залишено без руху, проте її вимоги щодо надання належним чином оформленої відповідно до вимог статей 175, 177 ЦПК України позовної заяви виконано не було.

Як вбачається з ухвали суду від 09 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України з наступних підстав: так, зі змісту позовної заяві вбачається, що позов пред`явлено не в інтересах одного позивача ОСОБА_1 , а також і інтересах інших осіб, а саме, батька позивача та жінок, чиї імена не названі. Водночас, позовна заява не містить відомостей про всіх позивачів, в інтересах яких пред`являється позов; позовна заява не підписана всіма особами, в інтересах яких подається позов, а також і не надано документів, які б надавали позивачу повноваження на подання позову в їх інтересах; у позовній заяві щодо відповідача ОСОБА_4 не вказано по батькові, не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, офіційні електроні адреси та адреси електронної пошти; не конкретно викладено зміст позовних вимог, а саме, не зазначений конкретний перелік майна, що витребовується на користь позивача, а також окремий перелік майна, що витребовується на користь батька позивача та окремо на користь кожного члена сім`ї; у разі неможливості повернення майна в натурі вимагається стягнути з ОСОБА_5 на його (і для членів родини) користь вартість всього майна - 400 000 грн., проте не зазначено, яка конкретно сума вимагається на користь самого позивача, а яка на користь інших членів сім`ї; обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, викладені неконкретно, оскільки не зазначений повний перелік майна, із вказівкою його вартості та належності конкретно позивачу або комусь із членів його сім`ї; не наведений конкретний перелік документів, які витребовуються у відповідача; відсутнє посилання на докази, що підтверджують вартість майна, що має бути витребуване, та його належність позивачу чи членам його сім`ї; позивач, як учасник бойових дій звільняється від сплати судового збору, проте відсутні документи, що підтверджують звільнення від сплати судового збору інших осіб, в інтересах яких подається позов; клопотання про витребування доказів не відповідає вимогам ч. 2 ст. 84 ЦПК України, якою передбачено, що у клопотанні по кожному доказу окремо повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Крім того, в якості третьої особи, чиїх інтересів стосується справа, в уточненій позовній заяві зазначена ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому, відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, її цивільна правоздатність припинилася у момент її смерті.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

За частиною 1 статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору (частина четверта статті 175 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Також, згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є, зокрема, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Відповідно до пунктів 5, 7, 8 частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Колегія суддів вважає, що особа, яка подає позовну заяву, вправі очікувати від суду застосування вказаних норм процесуального законодавства, які надають їй право звернення з позовом з можливістю подальшого вирішення процесуальних питань щодо визначення предмета доказування, надання та витребування доказів в установленому порядку.

Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення процесуального закону, яке б гарантувало особі право на судовий захист, зокрема звернення з позовною заявою до суду відповідно до приписів частини першої статті 4 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи, не маючи на меті захист суспільних інтересів.

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд, повертаючи позовну заяву без розгляду, виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права особи на судовий захист.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року по справі № № 148/2383/19.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, а не залишення позову без руху.

Отже, недоліки, зазначені у позовній заяві, а саме зазначення всіх осіб справи та уточнення заяви про забезпечення позову , конкретизація позовних вимог можуть бути усунуті у підготовчому провадженні вже після відкриття провадження у справі в ході розгляду справи та не є підставо для повернення позовної заяви.

Суд не може на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, встановлювати належність і допустимість доказів та надавати їм оцінку. У разі не надання позивачем доказів на підтвердження своїх вимог такі обставини можуть бути підставою для залишення позову без задоволення.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано неподаною та повернуто позовну заяву позивачу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК Українивизначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач зазначив обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено, що до матеріалів справи він надав докази якими, на його думку, ці обставини підтверджуються.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені у пункті 7постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Аналіз наданих сторонами доказів, оцінка достатності доказової бази здійснюється судом при вирішенні спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху.

У постанові Верховного Суду у справі №761/41071/19 від 08 квітня 2020 року, зроблено висновок, що:на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.

Згідно з ч.5 ст.177 ЦПК Українипозивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Аналіз наданих сторонами доказів, здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху. Позивач виправив недоліки позовної заяви на власний розсуд.

Колегія суддів вважає, що позивач виконав вимоги суду першої інстанції,викладені в ухвалі суду від 27 лютого 2023 року, а тому підстав повертати йому позовну заяву у суду першої інстанції не було.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлістатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, та припустився надмірного формалізму, внаслідок чого на позивача був покладений надмірний процесуальний тягар.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати також в аспекті права на доступ до правосуддя.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 татті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК Україниє підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки суд порушив норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, то відповідно до пункту 4 частину 1 статті 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує оскаржену ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду питання щодо відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовльнити.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 17 квітня 2023 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Повний текст судового рішення складений 04 серпня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії

І.В.Бурлака

Н.П.Пилипчук.