Справа № 369/157/21
Провадження № 2/369/411/23
08.05.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І. О.,
при секретарі Світлак Ю. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/157/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, про позбавлення батьківських прав,-
У січні 2021 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що з 30 жовтня 2009 року перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2015 року шлюб між ними розірвано.
Від шлюбу у колишнього подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 .
Сторони разом тривалий час не проживають, спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримують. Позивачка разом з дитиною проживають за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору оренди квартири.
Позивачка зазначає, що відповідач ухиляється від свого обов`язку утримувати малолітню дитину, не приймає участь у її вихованні, не цікавиться життям та здоров`ям своєї дочки, не піклується про фізичний, духовний розвиток дитини.
Крім того, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивачка посилається як на підставу для задоволення позовних вимог на те, що за час спільного проживання з ОСОБА_2 останнім вчинялося фізичне та психічне насилля відносно ОСОБА_1 , в зв`язку з чим ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності. Також ОСОБА_4 притягувався і до кримінальної відповідальності за частиною першою статті 309, статтею 317, частиною першою статті 70 КК України.
В зв`язку з цим 17 березня 2015 року ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_3 були поселені в притулок Центру для тимчасового проживання та отримання соціальних послуг.
На час звернення з позовом донька ОСОБА_3 навчалася в Середній загальноосвітній школі № 158. Участь у вихованні та утриманні дитини приймає лише мати, водночас батько нехтує батьківством та свідомо ухиляється від виконання аналогічних обов`язків.
Враховуючи вищенаведене, позивачка просить суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою від 15 січня 2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.
Ухвалою Києво-Святошинського району Київської області від 11 травня 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 серпня 2022 року у справі замінено третю особу зі Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області на Службу у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить суд позовні вимоги задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив.
Орган опіки та піклування Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явився, про дату час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи представника позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2009 року. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2015 року шлюб між ними розірвано.
В період шлюбу у колишнього подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою ОК «ЖБК «Будівельне об`єднання-3» від 31 березня 2015 року ОСОБА_1 проживала разом з донькою ОСОБА_3 та чоловіком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
17 березня 2015 року ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 на підставі заяви ОСОБА_1 про вирішення питання щодо поселення були поселені в притулок Центру у справах сім`ї та жінок, які стали жертвами насильства в сім`ї, Деснянського району у м. Києві для тимчасового проживання та отримання соціальних послуг, що підтверджується листом-відповіддю Деснянської районної державної адміністрації у м. Києві від 17 березня 2015 року № 102-102/0-444-782 та довідкою Центру у справах сім`ї та жінок Деснянського району у м. Києві від 19 березня 2015 року № 1-1.11/03. Відповідно до листа Деснянської районної державної адміністрації у м. Києві від 25 листопада 2015 року № 102-102/0-444/1-5579 термін перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у притулку було продовжено до 17 березня 2016 року.
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2015 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського управління юстиції постановою від 08 липня 2015 року відкрив виконавче провадження № 48098423 щодо примусового виконання заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2015 року.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2015 року у справі № 369/2910/15-ц ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт строком на 30 годин. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 серпня 2015 року невідбутий строк громадських робіт замінено ОСОБА_2 арештом та піддано ОСОБА_2 адміністративному арешту строком на 6 діб, починаючи з моменту його затримання, що підтверджується листом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2020 року № 02-04/105/2020.
13 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір оренди квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 строком на 6 місяців з правом пролонгації строку дії договору.
Згідно відповіді Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області на адвокатський запит № 32/26/4175-20 від 10 грудня 2020 року 21 травня 2019 року ОСОБА_2 був засуджений до 3 років позбавлення волі за частиною першою статті 309, частиною першою статті 317, частиною першою статті 70 КК України, проте, на підставі статті 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки. ОСОБА_2 неодноразово викликався до Подільського РВ для ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання при засудженні з випробуванням, проте у призначений час не з`явився, причини неявки не повідомив. Подільським УП ГУНП у м. Києві було проведено заходи для встановлення місця проживання ОСОБА_2
14 листопада 2019 року Подільський УП ГУНП у м. Києві оголосило ОСОБА_2 у розшук. 29 листопада 2019 року ОСОБА_2 був затриманий працівниками поліції та ознайомлений з порядком та умовами звільнення від покарання з випробуванням інспектором Подільського РВ. Незважаючи на зобов`язання з`являтися до відділу пробації у визначені дні, ОСОБА_2 з 01 січня 2020 року не з`являвся до Подільського РВ для реєстрації, причини неявки не повідомив, в зв`язку з чим Подільським РВ були повторно розпочаті процедури з розшуку відповідача, що підтверджується листом філії ДУ «Центр пробації» Подільського районного відділу у м. Києві та Київській області від 10 грудня 2020 року.
За змістом листа ДУ «Київський слідчий ізолятор» від 20 листопада 2020 року № 08/528-20/550АД ОСОБА_2 перебував в установі з 12 лютого 2008 року до 27 листопада 2008 року та був звільнений з-під варти через відбуття строку покарання.
Судом також встановлено, що дитина ОСОБА_3 більш прихильна до матері ОСОБА_1 , а прихильність до батька ОСОБА_2 відсутня. Дитина пояснює це явище тим, що батька не бачила достатньо давно, що підтверджується психологічним висновком Психологічного центру «Відродження» від 28 листопада 2020 року.
Станом на час звернення з позовом ОСОБА_3 навчається у СЗШ № 158, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина має досягнення в навчанні достатнього рівня, активна на уроках, вміє висловлювати власну думку, доводити її. Мати дитини спілкується з вчителями, які навчають дитину. Цікавиться успіхами дитини. Батько дитини контакту зі школою, де навчається ОСОБА_3 , не підтримує, участь в батьківських зборах не брав, з вчителями не спілкувався, що підтверджується характеристикою учениці 2-Г класу ОСОБА_3 , виданої середньою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 158 м. Києва.
Дмитрівською сільською радою Бучанського району Київської області на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2022 року у справі № 369/157/21 надала до суду висновок від 29 листопада 2022 року № 1609 про доцільність позбавлення батька ОСОБА_2 батьківських прав та відповідність його інтересам дітей.
За змістом цього висновку дитина ОСОБА_3 весь час проживає з матір`ю ОСОБА_1 , яка приймає участь у її вихованні та утриманні одноособово. Між нею та донькою існує тісний емоційний зв`язок, водночас коли її батько ОСОБА_2 перебуває у розшуку.
Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.
Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки останній тривалий час нехтує своїми батьківськими обов`язками, не приймаючи участь у вихованні та утриманні дитини ОСОБА_3 .
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК України). Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно з висновком Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 29 листопада 2022 року № 1609, визнано доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 .
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція прав людини) (пункт 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).
Тобто, в цьому випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції прав людини і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним.
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції прав людини. З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення права неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).
Статтею 8 Конвенції прав людини гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції прав людини, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського суду у справі «Хант проти України»).
Разом з тим у рішенні Європейського суду у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.
Встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що стосовно ОСОБА_2 застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на ОСОБА_2 , адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька на краще неможливо, і лише за наявності вини в його діях, водночас докази у цій справі не дають підстав для однозначного висновку стосовно підтвердження цих обставин.
Позивачкою не надано достатніх доказів наявності умислу в діях відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини
на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 27 квітня 2022 року у справі № 221/9049/19 тощо.
Повно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , оскільки немає однозначних підстав вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виховання дитини та її утримання.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, про позбавлення батьківських прав.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Фінагеєва