ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1118/23 Справа № 266/3199/18 Суддя у 1-й інстанції - Д`яченко Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О.В.,

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 липня 2018 року у відновленому втраченому судовому провадженні у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (суддя першої інстанції Д`яченко Д.О.).

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований Кіровським районним у місті Донецьку відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, 11 січня 2014 року, актовий запис № 18 розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідачу залишено прізвище « ОСОБА_3 ».

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 22.07.2022 № 40 змінив територіальну підсудність судових справ Донецького апеляційного суду на Дніпровський апеляційний суд.

У жовтні 2022 року до Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги вказує на те, що участь у розгляді справи вона не приймала, не отримувала ні ухвали про відкриття провадження, ні позовної заяви, ні судової повістки про виклик до суду.

Наголошує на тому, що не заявляла клопотання про припинення шлюбних відносин з чоловіком.

Вказує на те, що з 2014 року та до цього часу проживають разом з чоловіком та ведуть спільне господарство, шлюбні стосунки притаманні подружжю присутні до цього часу.

ОСОБА_1 просила рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Від ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Верховний суд розпорядженням від 06.03.2022 № 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Приморського районного суду м. Маріуполь на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська через тимчасове нездійснення своїх повноважень Приморським районним судом м. Маріуполь.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року матеріали цивільної справи № 266/3199/18 було витребувано з суду першої інстанції.

21 листопада 2022 року від Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла відповідь на запит, з якої вбачається, що цивільна справа № 266/3199/18 до суду не передавалась.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполь від 06 липня 2018 року у цивільній справі №266/3199/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу направлено до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська для належного оформлення та ініціювання відновлення втраченого судового провадження.

07 лютого 2023 року до Дніпровського апеляційного суду надійшли матеріали справи з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська після відновлення провадження.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року цивільну справу було повернуто до суду першої інстанції для належного оформлення.

16 березня 2023 року цивільна справа була повернута до апеляційного суду після належного оформлення.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2023 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполь від 06 липня 2018 року у відновленому втраченому судовому провадженні у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в ній матеріалами у письмовому провадженні.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі позовні вимоги про розірвання шлюбу, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 , зареєстрованим у Кіровському районному у місті Донецьку відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, 11 січня 2014 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 18.

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позивних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, сторони припинили сімейно - шлюбні відносини, родина розпалась і у подальшому збережена бути не може.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї.

Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно п.10 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

З оскаржуваного рішення вбачається, що звертаючись до суду з позовною заявою ОСОБА_2 зазначав, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 11.01.2014 року. Шлюб зареєстрований у Кіровському районному у місті Донецьку відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 18. Родина фактично розпалась у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутність взаєморозуміння. Від шлюбу мають неповнолітню дитину дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спору про розподіл майна подружжя не має.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 зазначила, що категорично заперечує проти розірвання шлюбу, вказує, що дійсно між подружжям у 2018 році існували певні розбіжності у поглядах, після чого, на її думку, позивачем було подано позов але потім примирились і на даний час мешкають разом, тобто відповідачкою визнано, те що між ними у певний період було сварки.

Судом апеляційної інстанції враховуючи заяву ОСОБА_2 та приймаючи до уваги вимоги закону, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, дійшов висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що вона не отримувала жодного документа по справі, ні судової повістки, та те що вона не визнавала позовної заяви, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити, з огляду на те, що матеріали цивільної справи знаходяться у місті Маріуполь Донецької області, яке тимчасово окуповано російською федерацією, а розгляд даної апеляційної скарги здійснюється по матеріалам відновленого провадження.

Також у випадку примирення, позивач не був позбавлений можливості подати заяву про залишення позову без розгляду чи в апеляційній інстанції відмовитись від позову, проте матеріали справи не містять доказів примирення, чи волевиявлення позивача про відмову від позову, що спростовує доводи апелянта про проживання з позивачем до цього часу.

Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, оскільки це відповідатиме волі позивача і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову про розірвання шлюбу, оскільки такий існує формально, докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, подальше спільне проживання буде суперечити інтересам сторін.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до того, що відповідач не погоджується із розірванням шлюбу з позивачем, оскільки має на меті зберегти шлюбні відносини.

Слід зазначити, що незгода відповідача з розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження.

Оскільки судом першої інстанції достовірно з`ясовані фактичні взаємини та обставини сумісного життя подружжя, наявність в них малолітніх дітей, мотиви розірвання шлюбу та дійсні причини позову, які у своїй сукупності свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу і сім`ї є неможливим, суперечить їх інтересам, враховуючи небажання та неспроможність сторін відновити сімейні відносити, а також відсутність наявних перешкод, передбачених статтею 110 Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що сім`я повинна будуватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які втрачені сторонами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Таким чином, судове рішення суду першої інстанції ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська