КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 757/65138/21-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3782/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Соколов О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

07 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А.

Суддів: Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2022 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року представник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» Ятель С.О. звернулась до суду першої інстанціїз даним позовом, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 22.02.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений договір про надання кредиту № 362878229, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит у розмірі 8000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк 30 днів.

Вважає, що товариствосвої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надановідповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 21 жовтня 2021 року має заборгованість у розмірі 24 584 грн., з яких: 8 000 грн. - заборгованість за кредитом; 24 грн. - проценти за користування кредитом у Дисконтний період; 16 560 грн. - проценти за користування кредитом після Дисконтного періоду.

Оскількивідповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» просило стягнути з неїзаборгованість за кредитом в розмірі 24 584 грн. та витрат з оплати судового збору у розмірі 2270 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2022 року позов ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь ТОВ«Манівео швидка фінансова допомога» заборгованість за кредитним договором в розмірі 24 584 грн. та витрати з оплати судового збору в розмірі 2270 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалите нове, яким провадження по справі закрити, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу в односторонньому порядку, оскільки не надав можливості відповідачу ознайомитись з позовною заявою та її додатками, що позбавило відповідача скористатись своїми законним правом відповідно до норм ЦПК України.

Також вказав, що жодного кредитного договору з позивачем ОСОБА_2 не укладала, оскільки відносно отримання коштів незаконним шляхом від імені відповідачки відкрите кримінальне провадження №0000945 за правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 190 КК України в якому ОСОБА_2 визнана потерпілою.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в односторонньому порядку відмовилась виконувати взяті на себе зобов`язання щодо погашення кредиту та відсотків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22 лютого 2021 року ОСОБА_2 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали кредитний договір №362878229 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Згідно пункту4.1. кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладання договору. Уклавши цей договір, позичальник пітверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитовця: www.moneyveo.ua

Відповідно до п.4.4. кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Як вбачається з матеріалів справи Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами вказаного договору.

Виконання кредитором обов`язку щодо надання відповідачугрошових коштів у розмірі 8000,00 грн. підтверджується листом АТ «Альфа-Банк» №92506-53-б/б від 25.10.2021 року на звернення №22/10/2021-1 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 22.10.2021 року, де зазначено, що на картку отримувача НОМЕР_1 відповідно до платежу FAB8A57D-8047-4FBD-AF3B-4BD0B7532140 від 22.02.2021року грошові кошти у розмірі 8 000 грн. були успішно перераховані (а.с.9).

Відповідно до умов Кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 8000 грн. строком на 30 днів зі сплатою 0,01 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п.1.4. Кредитного договору), починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3. цього Договору.

Згідно п. 1.7 Договору, сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку користування Кредитом (продовження загального строку дії Договору).

Відповідно до п. п. 1.7.1, 1.7.2 Договору, зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду. З наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.

Пунктом 4.3. кредитного договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в, п. 1.7.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надано відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором.

У свою чергу, позичальник зобов`язалася своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як зазначено в правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 року у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), з урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожний електронний правочин вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

У справі, що переглядається, кредитний договір укладений у формі електронного документу, із застосуванням електронного підпису, для укладення якого позичальник подала відповідну заявку на кредит на сайті ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», в якій вказала свої персональні дані, зокрема прізвище, ім`я, по-батькові, номер телефону, адресу електронної пошти, паспортні дані ідентифікаційний номер, номер банківської картки для перерахування коштів, що підтверджується відповідною роздруківкою з сайту (а.с. 6).

З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

Отже заповненням заявки позичальник підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Таким чином,договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами даного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи відповідача у цій частині.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, не доведено, що вона не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243ск20), від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20 (провадження №61-18967св20), від 02 листопада 2021 року у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21).

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що жодного кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідач не укладала, оскільки відкрито кримінальне провадження, в якому ОСОБА_2 визнано потерпілою, з огляду на наступне.

Без введення ОСОБА_2 логіна і паролю в інтернет-банкінгу, які відомі виключно відповідачу у справі, здійснення її верифікації, передання нею та отримання позивачем персональних даних від відповідача з метою укладення договору, є неможливим.

Відкриття кримінального провадження № 0000945 від 09.04.2021року за заявою ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України не може бути підставою для відмови в позові,оскільки у матеріалах справи відсутній вирок по кримінальній справі, що набрав законної сили,яким підтверджено факт вчинення злочину стосовно відповідача, не встановлено коло причетних до списання коштів винних осіб.

Вданому випадку, належним доказом на підтвердження відсутності факту отримання неюкредитних коштів є виписка по банківському рахунку позичальника, яка б підтверджувала відсутність зарахуваннякоштів, протевідповідачем не підтверджено своїх заперечень.

Також відповідачем на надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що документ (паспорт Громадянина України), який використовувався при укладанні кредитного договору, був ОСОБА_2 втрачений або викрадений у неї.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляд справи в односторонньому порядку, оскільки не надав можливості відповідачу ознайомитись з позовною заявою та її додатками, що позбавило відповідача скористатись своїм законним правом відповідно до норм ЦПК України, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у наступному порядку: спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи; а також загальне позовне провадження - призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення заборгованості з відповідача у розмірі 24 584 гривень, тобто, дана справа є малозначною в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно, ухвалою від 23.12.2021року, постановив розглядати даний спір у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 18).

Позовна заява відповідачу направлялась на адресу місця проживання, яку ОСОБА_2 вказувала у своїй заяві про передачу справи за територіальною юрисдикцією, вона та її представник були обізнані про дане провадження, мали можливість як ознайомитись з матеріалами справи, та і подати свої заперечення щодо заявлених вимог, однак скористались своїми процесуальними правами на власний розсуд.

За положеннями п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування рішення суду є розгляд справи за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду, у випадку, якщо так повідомлення є обов`язковим, тобто неповідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, у даному випадку, зважаючи на розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, не тягне за собоюскасування рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги в цій частині.

З врахуванням наведеного апеляційний суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги товариства, оскільки відповідач належним чином зобов`язання згідно умов договору не виконала, доказів іншого суду не надано, умови договору та наданий товариством розрахунок підтверджують заборгованість.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм чинного законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді