РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/1550/23

Номер провадження 2/495/1521/2023

16 серпня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області в складі:

судді - Боярського О.О.,

при секретарі - Червинській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської державної нотаріального контори про зняття арешту з майна -

В С Т А Н О В И В:

15.02.2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом в якому просить суд:

- скасувати запис в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень про арешт майна, а саме арешт нерухомого: реєстраційний номер № 7499666 на будинок АДРЕСА_1 та який належить ОСОБА_2 на праві власності.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує зокрема тим, що вона є рідною донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 виданого від 02.01.1980 року.

Позивачка зазначає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя на праві власності належав будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.06.2008 року по справі 2- 5914/2008, було застосовано заходи забезпечення позову щодо будинку АДРЕСА_1 та який за життя належав ОСОБА_2 на праві власності.

Позивач зазначає, що станом на день звернення до суду з вказаним позовом, стала відсутня необхідність застосованих заходів забезпечення позову до вищезазначеного майна. Крім того, вказаний захід забезпечення позову порушує права позивачки, як спадкоємця до майна померлої матері ОСОБА_2 .

У судове засідання 16.08.2023 року учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись, про причини неявки суд не повідомляли.

Згідно із ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову,вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду,закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Оскільки метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 виданого від 02.01.1980 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя на праві власності належав будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.06.2008 року по справі 2- 5914/2008, було застосовано заходи забезпечення позову щодо будинку АДРЕСА_1 та який за життя належав ОСОБА_2 на праві власності.

Згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: тип обтяжень арешт майна за реєстраційний номер 7499666 від 03.07.2008 року було накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 та який за життя належав ОСОБА_2 на праві власності.

Позивач зазначає, що станом на день звернення до суду з вказаним позовом, стала відсутня необхідність застосованих заходів забезпечення позову до вищезазначеного майна. Крім того, вказаний захід забезпечення позову порушує права позивачки, як спадкоємця до майна померлої матері ОСОБА_2 .

Згідно до листа Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському району Одеської області від 01.06.2023 року, вбачається, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 01.06.2023 року у відділі відсутні на виконанні виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 .

Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши надані докази, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д)означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2010 року по справі № 2-388/10 суддею Толкаченко О.О. заяву ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , про зняття заходів забезпечення позову задоволено.

Запобіжні заходи накладені ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 червня 2008 року по справі № 2-5914/07, шляхом накладання арешту на житловий будинок по АДРЕСА_1 - скасовано.

Крім того, суд зазначає, що під час знаходження в Білгород-Дністровському міськрайонного суду Одеської області цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Шабівської сільської ради про визнання права власності номер провадження кожного року змінювався.

Так в 2007 року вищезазначеній справі було присвоєно номер № 2-5914/07, в 2008 року справі присвоєно № 2-6093/08, в 2009 році справі було присвоєно № 2-1272/09, а в 2010 році справі було присвоєно № 2-388/10.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо відмовлення позивачу у задоволені позовних вимог, оскільки ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2010 року по справі № 2-388/10 вже було вирішено питання про зняття арешту на будинок АДРЕСА_1 та який належав за життя ОСОБА_2 на праві власності.

Керуючись вимогами п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 5, 10-13, 158, 223, ч. 2 ст. 247, 258-260, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської державної нотаріального контори про зняття арешту з майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Боярський