Номер провадження: 22-ц/813/2184/23
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності, треті особи Акціонерне товариство «ОТП Банк», приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович,

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2020 року ОСОБА_4 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою, в якій просила суд у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат, загальною площею 50,9 кв.м, житловою площею 29,5 кв.м; у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат, загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що знаходилася із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, як зазначає позивач, подружжям за рахунок сімейних коштів та спільними зусиллями було набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 2005 року була зареєстрована за ОСОБА_3 . Крім того, у період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5 , 2009 року народження, який є дитиною-інвалідом. Рішенням суду шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини. Проте, відповідач ухиляється від виконання рішення суду, аліменти не сплачує. Сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на 01 липня 2020 року становить 62500 гривень. У зв`язку із погіршенням відносин сторін, різних поглядів на життя, непорозуміння та неможливістю в позасудовому порядку дійти порозуміння стосовно спільного користування спільним, на думку позивача, сумісним майном, та з огляду на те, що у відповідача наявна заборгованість із сплати аліментів, ОСОБА_6 звернувся з даним позовом до суду (а.с. 1-38).

17 березня 2021 року заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси вирішено позовні вимоги ОСОБА_2 вирішено задовольнити частково; визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя; задоволенні інших вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовити; стягнути з ОСОБА_3 на користь держави суму неоплаченого судового збору у розмірі 3000,00 гривень (а.с. 62-66).

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог та у цій частині ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_7 право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат, загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м.; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат, загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції не було враховано той факт, що відповідно до ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України, враховуючи ухилення відповідача від утримання дитини-інваліда при поділі спільної квартири слід відступити від засади рівності часток подружжя, визнавши за позивачкою право власності на 3/4 частки квартири. Крім того, апелянт також зазначала, що відповідач і на момент звернення до суду із апеляційною скаргою ухиляється від сплати аліментів, на підтвердження чого надає до суду відповідні документи, а саме розрахунок заборгованості від 05.11.2021 року, довідку про наявність заборгованості за сплати аліментів від 05.11.2021 року та копію посвідчення інваліда (а.с. 74-82).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

10 січня 2023 року представник апелянта ОСОБА_1 направив через підсистему «Електронний суд» заяву про участь в судовому засіданні, яке призначено на 02 лютого 2023 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Вказана заява задоволена ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року.

В судовому засіданні 02 лютого 2023 року, що проводилося в режимі відеоконференції, представник апелянта ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу. Інші учасники справи до відеоконференції не приєднались, про час та порядок проведення судового засідання повідомленні належним чином, клопотань щодо участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції при визначені частки ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності виходив із положень статті 70 СК України, згідно з якими частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, суд першої інстанції зауважив, що при вирішенні спору про поділ майна суд може, а не зобов`язаний, відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, з урахуванням сукупності доказів, які підтверджують ці обставини. З огляду на це, суд першої інстанції зазначив, що наявність доказів, що підтверджують лише заборгованість відповідача зі сплати аліментів на дитину у розмірі 62500 грн станом на 01 липня 2020 року не є підставою для того, щоб відступити від засади рівності часток подружжя у спільному сумісному майні. Тому, суд першої інстанції вирішив частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку квартири (а.с. 64).

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи та оцінка апеляційного суду.

З матеріалів справи вбачається, що з 24 вересня 2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29 грудня 2005 року, копія якого наявна в матеріалах справи, ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, загальною площею 50,9 кв.м, у тому числі житловою 29,5 кв.м (а.с. 7-9), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року шлюб між сторонами було розірвано та вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи з 01 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4-5 зворот).

Згідно з Довідкою про отримання (неотримання) допомоги ОСОБА_4 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» отримувала допомогу малозабезпеченим сім`ям, призначену на період з 01 жовтня 2019 року до 30 червня 2020 року в розмірі 834,86 грн (а.с. 17).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22 липня 2020 року розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 станом на 01 липня 2020 року становила 62500 грн (а.с. 40-40 зворот).

До апеляційної скарги представником апелянта було надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 05 листопада 2021 року, згідно з яким заборгованість ОСОБА_3 за аліментами станом на 01 листопада 2021 року становила 102500 грн (а.с. 79-80).

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи те, що розрахунок заборгованості зі сплати відповідачем аліментів було проведено станом на 01 листопада 2021 року, а оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене 17 березня 2021 року, апеляційний суд бере приймає вказаний доказ до уваги.

За ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі позивач зазначає, що у зв`язку із ухиленням відповідача від утримання дитини-інваліда відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при поділі спільної квартири слід відступити від засади рівності часток подружжя, визнавши за позивачкою право власності на 3/4 частки квартири (а.с. 2, 76). Інших доводів ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містить. Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що сама по собі наявність заборгованості зі сплати аліментів не є тією обставиною, яка має істотне значення для застосування статті 70 СК України, зокрема не свідчить про ухилення відповідача від участі в утриманні дитини. Крім того, у разі подальшої несплати відповідачем аліментів, позивачка має право на укладення договору в порядку ст. 190 СК України про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її. Укладення договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає заочне рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст цієї постанови складено 09 лютого 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк