Справа № 199/102/22
(2/199/125/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

16.02.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Свержевської В.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега фактор» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 03.10.2007 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (правонаступник Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра») та ОСОБА_1 уклали Договір «Кредитування комерційного автотранспорту» №8/2007/980-КА14/43, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 250 000,00 грн. з виплатою процентної ставки 19 % річних, з терміном погашення до 02.10.2012 року, для придбання автомобіля марки Богдан А091, 2003 року випуску.

Для забезпечення своєчасного повернення кредиту, виплати відсотків за користування кредитом, а також можливих пені та штрафу, що випливають з Кредитного договору, між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки б/н від 03.10.2007 року.

ОСОБА_1 порушив вимоги кредитного договору, у зв?язку з чим станом на 07.11.2011 рік утворилася заборгованість у розмірі 433350,09 грн., у тому числі: 235 669,98 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 148981,24 грн. - заборгованість за процентами; 33 511,30 грн. - пеня; 15 187,57 грн. - штраф.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.10.2012 року солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 433 350 гривень 09 копійок та 1820 гривень 00 копійок витрат у справі, а всього 435170 (чотириста тридцять п`ять тисяч сто сімдесят) гривень 09 копійок.

04.03.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» укладено Договір GL2N79737 про відступлення прав вимоги, посвідчений 04.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовською М.А., за реєстровим №147, відповідно до якого ТОВ «ФК «Омега Фактор» набуло всіх прав кредитора за кредитним операціями, переданими їй згідно з додатком №1 до договору №GL2N79737 про відступлення права вимоги від 04.03.2020 року.

Серед інших прав, зазначеним вище договором передано від ПАТ "КБ "Надра" до ТОВ "ФК "Омега Фактор" права кредитора за кредитним договором №8/2007/980-КА14/43 від 03.10.2007 року, який був укладений із ОСОБА_1 та договором поруки від 03.10.2007, який було укладено з ОСОБА_2 .

Таким чином, ТОВ «ФК "Омега Фактор" набуло всіх прав кредитора по відношенню до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що на даний час рішення суду на суму 435170 грн. 09 коп. не виконано.

Згідно з Додатком №1 до Договору №GL2N79737 про відступлення права вимоги від 04.03.2020 року заборгованість за Договором «Кредитування комерційного автотранспорту» №8/2007/980-KA14/43 від 03.10.2007 року станом на 04.03.2020 рік склала 770 357,77 грн., у тому числі: сума заборгованості за основним зобов`язанням: 235669,98 грн.; сума заборгованості за нарахованими процентами: 534687,79 грн..

Позивач посилається на те, що з моменту ухвалення рішення суду (18.10.2012 року) до моменту відступлення прав вимоги (на 04.03.2020 року) заборгованість за Кредитним договором не погашена, а навпаки збільшилася.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.04.2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Омега Фактор" про заміну сторони у виконавчому провадженні та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, - задоволено частково та замінено у виконавчому провадженні з виконання рішення суду по справі №401/5191/12 стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», як вибулу сторону, на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Омега Фактор", як такого, що набув усі права та обов`язки стягувача згідно з Договором GL2N79737 про відступлення прав вимоги, посвідченого 04.03.2020 року. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

На даний час рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.10.2012 року боржниками не виконано.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, а також 3% річних від простроченої суми та оплату цих сум. За розрахунками позивача сума 3% річних за період з 14.12.2018 року по 14.12.2021 року становить 39201,07 гривень; інфляційні збитки становлять 88900,77 гривень.

Тому, посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути із відповідачів вказану суму, а також витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надала до суду письмові заперечення, відповідно до яких просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на безпідставність позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.10.2007 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (правонаступник Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра») та ОСОБА_1 уклали Договір «Кредитування комерційного автотранспорту» №8/2007/980-КА14/43, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 250 000,00 грн. з виплатою процентної ставки 19% річних, з терміном погашення до 02.10.2012 року, для придбання автомобіля марки Богдан А091, 2003 року випуску.

Для забезпечення своєчасного повернення кредиту, виплати відсотків за користування кредитом, а також можливих пені та штрафу, що випливають з Кредитного договору, між ПАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки б/н від 03.10.2007 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.10.2012 року солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 433 350 гривень 09 копійок та 1820 гривень 00 копійок витрат у справі, а всього 435170 (чотириста тридцять п`ять тисяч сто сімдесят) гривень 09 копійок.

04.03.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» укладено Договір GL2N79737 про відступлення прав вимоги, посвідчений 04.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовською М.А., за реєстровим №147, відповідно до якого ТОВ «ФК «Омега Фактор» набуло всіх прав кредитора за кредитним операціями, переданими їй згідно з додатком №1 до договору №GL2N79737 про відступлення права вимоги від 04.03.2020 року.

Серед інших прав, зазначеним вище договором передано від ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ «ФК «Омега Фактор» права кредитора за кредитним договором №8/2007/980-КА14/43 від 03.10.2007 року, який був укладений з ОСОБА_1 та договором поруки від 03.10.2007, який було укладено з ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» перейшло право вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до божників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором №8/2007/980-КА14/43 від 03.10.2007 року.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.04.2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» про заміну сторони у виконавчому провадженні та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, - задоволено частково та замінено у виконавчому провадженні з виконання рішення суду по справі №401/5191/12, стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», як вибулу сторону, на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор», як такого, що набув усіх прав та обов`язків стягувача, згідно з Договором GL2N79737 про відступлення прав вимоги, посвідченого 04.03.2020 року. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

За розрахунками позивача сума 3% річних за період із 14.12.2018 року по 14.12.2021 року становить 39201,07 гривень; інфляційні збитки становлять 88900,77 гривень.

Утім, відповідно до прохальної частини позову, позивач зазначив період стягнення 3% річних та інфляційних збитків із 04.11.2018 року по 04.11.2021 рік, під час розгляду справи представником позивача не було усунуто вказану розбіжність, або уточнено позовні вимоги у частині періоду стягнення.

Звертаючись у січні 2022 року до суду з даним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» на підставі статті 625 ЦК України, просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 три відсотки річних та інфляційні витрати на суму боргу за кредитним договором №8/2007/980-КА14/43 від 03.10.2007 року у розмірі 128101,84 посилаючись при цьому на те, що на даний час рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2012 року по справі №401/5191/12 на суму 435170,09 гривень не виконано.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - "Позика", якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст.625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що дійсно, ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів з боржника або звернення кредитора за заявою про примусове виконання рішення суду до органів державної виконавчої служби не виключає відповідальність боржника за порушення строків розрахунку за грошовим зобов`язанням, передбачену ст.625 ЦК України.

Однак, позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.10.2012 року по справі №401/5191/12 на теперішній час відповідачами не виконано та заборгованість за кредитним договором №8/2007/980-КА14/43 від 03.10.2007 року в повному обсязі не погашена.

Крім цього, відсутні підтвердження, що позивачем, або первісним стягувачем, вчинялися будь-які дії щодо пред`явлення виконавчого листа, виданого на виконання рішенням Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська від 18.10.2012 року до виконання. Відсутні дані, що боржник мав у передбаченому законом порядку можливість виконати судове рішення у добровільному порядку і не виконав його у такий спосіб. Немає доказів, що такий тривалий термін порушення грошового зобов`язання був допущений з вини боржника.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Надані позивачем докази не є належними (ст.77 ЦПК України).

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, на підставі наданих суду доказів (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) відсутні підстави для задоволення позову в обраний позивачем спосіб (ст. 16 ЦК).

Що стосується посилань відповідачки ОСОБА_2 у своїх запереченнях про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 267 ЦК України).

Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного (інтересу).

За змістом ст. ст.256, 261 та 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Якщо лише буде установлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це заявила інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Така позиція узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі N 369/6892/15-ц; Верховного суду від 05 червня 2019 року у справі N 750/4848/17; Верховного суду від 07 серпня 2019 року у справі N 520/9169/15-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відсутність поважних причин пропущення позовної давності є підставою для відмови у позові лише за доведеності порушення прав позивача. Проте, якщо підстав вважати право позивача не вбачається, суд має відмовити у позові по суті позовних вимог.

Отже, правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Таким чином, у ході судового розгляду позивачем не доведено порушення його прав у такий спосіб, а тому суд вбачає підстави для відмови у позові не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самих позовних вимог.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких доказів у справі щодо порушень прав позивача відповідачем, до якого пред`являються позовні вимоги, суд доходить висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Омега Фактор" відмовлено, то судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10-13, 76-81, 141, 263-265, 268, 273, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 549, 550, 599, 610, 611, 612, 625, 626, 628, 631, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега фактор» у позові до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя