Рішення

Іменем України

Справа № 712/7065/22

Провадження №2/712/464/23

27 лютого 2023 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання - Шевченко О.П.

позивача ОСОБА_1

законного представника позивача ОСОБА_2

представника позивачів адвоката Топора І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог вказують на те, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Квартира є однокімнатною загальною площею 28,5 кв.м, житловою площею 14,4 кв.м. і розташована на сьомому поверсі дев`ятиповерхового будинку. В квартирі зареєстровані чотири особи, що підтверджується довідкою Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради №6788- 2 від 15.08.22 року, в тому числі батько позивачів ОСОБА_4 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірваний.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 23 травня 2016 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей.

Під час шлюбу з ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_4 з квартири виїхав і проживає за іншою адресою, проте не припинив реєстрації у спірній квартирі. Відповідач не є співвласником квартири та не проживає в квартирі з 2010 року, що підтверджується Актом опитування сусідів №56 від 08 серпня 2022 року. Комунальні платежі він не сплачує. Перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не створював. Він не несе ніяких витрат по утриманню квартири. Ніяких речей, які б належали відповідачу в квартирі не має.

Просять суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

26 вересня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 , законний представник неповнолітнього позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задоволити. Представник позивач адвокат Топор І.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити. Також уточнив, що відповідач не проживає з 2016 року у спірній квартирі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позов не подавав.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, розірваному рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2017 року. Від шлюбу мають дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких з відповідача було стягнуто аліменти в судовому порядку.

На підставі договору дарування квартири від 27.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. та зареєстрованого в реєстрі за номером 405, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 за вказаним договором був ОСОБА_5 , а від імені на той час неповнолітніх позивачів діяла в якості законного представника мати позивачів ОСОБА_2 .

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає за адресою АДРЕСА_2 з 2016 року, вказаною квартирою не користується за відсутності будь-яких перешкод з боку позивачів. Вказаний факт не оспорювався відповідачем та підтверджений показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , актом опитування сусідів від 08 серпня 2022 року.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном, відповідно до ст.391 ЦК України.

Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до ст.. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету - одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві».

Формулювання «згідно з законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (п. 43 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто, вона має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній темі. (п. 56 у справі «Зехентнер проти Австрії»).

При вирішенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» втрати членом сім`ї власника житла права на його користування, слід керуватися принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар.

Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й з урахуванням виду спірних правовідносин, іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Власникові належить право володіння, користування, та розпоряджання своїм майном частина 1 статті 317 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення свої прав.

В силу ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст.. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не можу бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Розглядаючи право користування житлом члена сім`ї власника у розумінні ст. 1 Протоколу першого Конвенції як право на майно, слід виходити з того, що воно не є абсолютним і законом встановлені умови його чинності.

Таким законом, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин є ч. 2 ст. 405 ЦК України, приписами якої визначено підстави втрати права користування житлом члена сім`ї власника у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Гарантією дотримання справедливого балансу між майновими правами власника житла та правом користування житлом члена сім`ї є позбавлення члена сім`ї - користувача такого права лише за рішенням суду про визнання його таким, що втратив право на користування житлом.

Із аналізу наведених вище норм слідує, що з вимогою про вирішення у судовому порядку спору про визнання члена сім`ї - користувача житла таким, що втратив право користування ним має право власник або співвласник житла, членом сім`ї якого є користувач житла. А при вирішенні спору встановленню підлягає доведеність на підставі ст.. 12, 81 ЦПК України відсутності користування членом сім`ї власника житлом протягом визначеного законом строку без поважних причин, у тому числі нездійснення витрат на утримання житла, відсутність у житлі майна користувача, що означає втрату інтересу у особи як до житла.

З огляду на викладене, позбавлення особи згідно із законом права користування житлом, до якого вона втратила інтерес відповідатиме легітимній меті здійснення власником своїх прав, не буде непропорційним втручанням у право на житло, що змусить її нести надмірний тягар, забезпечить справедливий баланс між правами власника у розумінні ст. 1 Протоколу 1 та правом особи на повагу до житла за змістом ст. 8 Конвенції.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідач понад один рік не проживає в належному позивачам житловому помешканні без поважних причин, однак не знятий з реєстрації, участі в оплаті комунальних послуг не бере, реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенню створює перешкоди позивачам у користуванні належним їм майном, збільшуючи витрати по утриманню житла, чим порушує права позивачів як власників, порушені права та законні інтереси позивачів підлягають до поновлення та судового захисту.

У зв`язку з задоволенням позову сплачений позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Оскільки законний представник ОСОБА_2 при зверненні до суду в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 за законом була звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з задоволенням позову судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави, як передбачено до ст. 141 ЦПК України.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.280 ЦПК України.

Керуючись п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст.4, 7, 10, 81, 141, 263-266, 280-282, 352-354 ЦПК України, ст.405 ЦК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задоволити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст рішення виготовлено 28 лютого 2023 року.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Позивач: ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 )

Відповідач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 )

Третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради (м. Черкаси, вул.. Благовісна, 170)