ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4096/23
провадження № 2/753/3649/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08 травня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Комаревцевої Л.В.

за участі секретаря - Гаврилюк О.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Дарницький Завод ЗБК» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Дарницький Завод ЗБК» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач вказує, що на балансі перебуває гуртожиток по АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрований відповідач.

Оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації тривалий час, його речі та документи відсутні, а реєстрація відповідача в гуртожитку перешкоджає позивачу вільно на власний розсуд розпоряджатися власністю, позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 14.03.2023 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 24.04.2023.

Ухвалою підготовчого судового засідання від 24.04.2023 розгляд справи призначено по суті.

В судове засідання сторони не з`явились. Представник Позивача надала заяву про розгляд справи в заочному порядку.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, АТ «Дарницький Завод ЗБК» заснований державою Україна в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву згідно з рішенням Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву від 16.11.1995 № 997/пр шляхом перетворення державного підприємства Дарницький Завод ЗБК ВО «Укртрансзалізобетон» корпорації «Укртрансбуд» у ВАТ «Дарницький Завод ЗБК».

Під час заснування Товариства як юридичної особи, засновник - Фонд державного майна України по м. Києву передав до статутного фонду Товариства нерухоме майно у тому числі гуртожиток , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відведення землі під будівництво гуртожитку по АДРЕСА_1 було здійснено на підставі Рішення виконавчого комітету міської Ради трудящих №2127 від 14 грудня 1965 року.

Згідно із нормами законодавства, які діяли на момент створення, а саме ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність. Відповідно до ст. 26 Цивільного, кодексу УРСР, правоздатність юридичної особи виникає в момент реєстрації статуту юридичної особи.

Відповідно до ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником, у тому числі, майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Положеннями ст. 85 ГК України господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески.

Відповідно до витягу з відомості про інвентаризацію щодо будівель та споруд, що були передані ДЗЗБК і увійшли до його статутного фонду, станом на 01.07.1995, гуртожитки увійшли до стутного фонду підприємства.

Відповідно до рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Києву від 16 листопада 1995 року за № 997/пр будівля по АДРЕСА_1 є гуртожитком, передана до статутного фонду та перебуває на балансі ПАТ «Дарницький завод ЗЕК». Гуртожиток перебуває на балансі Позивача.

Таким чином, право власності на передане у статутний фонд майно належить підприємству з моменту державної реєстрації як юридичної особи, тобто з 16.11.1995.

Рішенням Київської міської ради №101/9180 від 28 липня 2020 року вулицю Російську в Дарницькому районі м. Києва перейменовано на вулицю Юрія Литвинського.

Гуртожиток до комунальної власності не передавався.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач не перебував у трудових відносинах із АТ «Дарницький завод ЗБК». Поселення Відповідача в гуртожиток відбулось ще за часів СРСР самовільно, без згоди адміністрації АТ «Дарницький завод ЗБК». Спільне рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету про надання йому жилої площі в гуртожитку не приймалося, спеціальний ордер на право вселення не видавався. Договори найму чи оренди житлової площі в гуртожитку між Позивачем та Відповідачем не укладались. Відповідач добровільно виселився з гуртожитку, його майно в гуртожитку відсутнє, не проживає за місцем реєстрації з 2010 року. Позивач вказує, що відповідач на зв`язок не виходить, його кімната заселена іншими мешканцями. Перешкод в користуванні жилим приміщенням, Відповідачу не чинили. Факт не проживання Відповідача у гуртожитку підтверджується актами від 20.01.2022 та від 15.11.2022.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями ст.128 ЖК України передбачений порядок надання жилої площі в гуртожитках. Так, Порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації.

Єдиною підставою для вселення в гуртожиток, відповідно до ст. 129 ЖК України та Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 р. N 498 є ордер виданий на підставі відповідного рішення адміністрації підприємства про надання житлової площі.

Правовідносини, що виникають у зв`язку з наймом житла регулюється Житловим кодексом та іншими актами житлового законодавства (ч.1 ст.3 ЖК України).

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може :бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Положеннями ст. 72 ЖК УРСР визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, мешканці, які більше 6 місяців не проживають в гуртожитку без поважних причин, можуть бути визнані такими, що втратили право користування гуртожитком.

Відтак, зважаючи на надані докази, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі, оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації понад шість місяців, докази законного користування кімнатою в гуртожитку матеріали справи не містять, а реєстрація відповідача порушує право позивача на володіння майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин.

За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, так як позивачем доведено, а відповідачем не спростовано в силу принципу змагальності сторін обґрунтованості позовних вимог, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 13, 48, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст. ст. 391, 321, 391 405 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Дарницький Завод ЗБК» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - в гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Дарницький Завод ЗБК» судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення виготовлено 08.05.2023

Суддя: Комаревцева Л.В.