Номер провадження: 22-ц/813/4810/23
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі суддів :

головуючої судді Орловської Н.В.

суддів: Приходько Л.А.

Пузанової Л.В.

секретар Зєйналова А.Ф.к.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 р. та додаткове рішення цього ж суду від 14.12.2022р. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання припиненим договору поруки,

ВСТАНОВИВ :

23.09.2016р. представник Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (надалі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про солідарне стягнення коштів за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі кредитного договору від 11.07.2007р., укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_4 , остання отримала кредит в розмірі 35 000 дол. США, які зобов`язалась повернути у порядку та строк, визначений договором.

Вказане кредитне зобов`язання забезпечено порукою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у відповідності до договорів поруки від 11.07.2007, що укладені ПАТ КБ «ПриватБанк» окремо із кожним поручителем.

Позичальник ОСОБА_4 кредитного зобов`язання не виконала, внаслідок чого станом на 28.07.2016р. утворилась заборгованість у розмірі 19 489,89 дол. США, із яких: заборгованість за кредитом становить 17 429,72 дол., заборгованість по відсотках 1580,17 дол., та 480 дол. комісії.

Боржнику та поручителям направлені письмові повідомлення від 22.08.2016р. про наявність заборгованості за основним кредитним зобов`язанням із вимогою її повернення, яка останніми виконана не була, а тому АТ КБ «ПриватБанк» просив солідарно стягнути із відповідачів заборгованість у розмірі 19 489,89 дол. США.

16.12.2016р. ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ ПриватБанк, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки із тих підстав, що 17.09.2010р. між ПАТ КБ ПриватБанк та позичальником ОСОБА_4 без згоди поручителя укладена додаткова угода про зміну відсоткової ставки за користування кредитом із 11,04% річних до 12,58% річних, що істотно збільшило зобов`язання поручителя.

12.01.2017р. ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ ПриватБанк, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання припиненим договору поруки із тих підстав, що 17.09.2010. між ПАТ КБ ПриватБанк та позичальником ОСОБА_4 без згоди поручителя укладена додаткова угода про зміну відсоткової ставки за користування кредитом із 11,04% річних до 12,58% річних, що істотно збільшило зобов`язання поручителя.

У зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 до участі у справі залучена правонаступник, спадкоємець позичальника ОСОБА_1 , згідно ухвали суду від 11.03.2021р. (а.с.11 т.ІV)

26.04.2021р. та 05.05.2021 р. АТ КБ ПриватБанк подана уточнена позовна заява до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості. (т.4 а.с.97)

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальника ОСОБА_4 , її спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину, є ОСОБА_1 , яка також успадкувала кредитне зобов`язання згідно ч.1.ст. 1282 ЦК України, що існувало на день смерті спадкодавця в розмірі 50 483,89 дол США, із яких: тіло кредиту - 17502,01 дол. США; заборгованість по відсотках -13 572,19 дол. США, комісії -399 дол.США та пені - 15509,69 дол. США. Вказану заборгованість та понесені судові витрати просить стягнути солідарно із відповідачів.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 р. постановлено:

Задовольнити частково позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором №ODMLGA00000301 від 11.07.2007 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» суму залишку неповернутого кредиту у розмірі 7950 ( сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят) доларів США 62 цента.

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором.

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки.

Визнати припиненим з 17 вересня 2010 року договір поруки №0301/Р2, укладений 11.07.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 в якості забезпечення кредитного договору №ODMLGA00000301 від 11.07.2007 року.

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання припиненим договору поруки.

Визнати припиненим з 17 вересня 2010 року договір поруки №0301/Р1, укладений 11.07.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 в якості забезпечення кредитного договору №ODMLGA00000301 від 11.07.2007 року.

Додатковим рішенням цього ж суду від 14.12.2022р. постановлено:

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 29505,00 грн, в іншій частині вимог заяви - відмовити.

В апеляційних скаргах Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2022р. у частині відмови у задоволенні позовних вимог та скасувати додаткове рішення цього ж суду у частині задоволення вимог щодо компенсації витрат на проведення експертизи в сумі 29505 грн.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що заборгованість за кредитним договором визначається його умовами, тоді як рішення суду щодо визначення суми стягнення обґрунтовано на підставі експертного дослідження, яким не враховані умови кредитного договору від 11.07.2007р.

Зокрема, кредитним договором визначено, що позичальник ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 35500 дол. США зі сплатою відсотків за користування ним на строк до 11.07.2027р. Сторонами погоджений порядок виконання зобов`язання шляхом внесення щомісячних платежів рівними частинами протягом всього строку дії договору.

Натомість, у висновку експерта цей спосіб погашення кредиту не врахований та зазначається, що у договорі відсутня формула розрахунку заборгованості, яка у даному випадку не передбачена для договору з ануїтетними платежами.

Крім того, 31.03.2010 р. та 17.09.2010р. укладені додаткові угоди із позичальником. Станом на дату смерті позичальника ІНФОРМАЦІЯ_1 обліковувалась заборгованість за кредитом в розмірі 50 483,89 дол. США, яка також обліковується станом на 05.05.2021р. (день подання уточненої позовної заяви) та підлягає стягненню зі спадкоємця першої черги ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене просить рішення суду в оскаржуваній частині та додаткове рішення скасувати і постановити нове про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по кредиту в сумі 50 483,89 дол. США та відмовити у стягненні витрат на оплату експертизи.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_1 посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги АТ КБ ПриватБанк та зазначає, що судом вірно визначений розмір непогашеної суми за кредитним зобов`язанням позичальника ОСОБА_4 у відповідності до висновків експерта, оскільки розрахунок, наданий позивачем, не є документом первинного банківського обліку, тоді як єдиним допустимим доказом отримання коштів є заява про видачу готівки та касовий документ про її отримання. Виписки із особових рахунків є підтвердженням виконаних операцій. При цьому вважає правильним встановлену судом обставину про фактичне отримання позичальником кредиту в розмірі 30 000 дол. США, оскільки надані на дослідження регістри з обліку руху по рахунках не відображають облік здійснених Банком платежів зі сплати страхових внесків в розмірі 5000 дол. США.

Також ОСОБА_1 вказує, що визначення Банком заборгованості станом на день смерті позичальника ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулося вже після припинення дії договору в серпні 2016р, що призвело до штучного збільшення заборгованості та безпідставного нарахування відсотків, пені та стягнення комісії, умови щодо сплати якої у кредитному договорі визнаються нікчемними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2022р. та додаткове рішення від 14.12.2022р. змінити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача частину залишку заборгованості за кредитом в сумі 3 975 дол. США, решту заборгованості 3 975 дол. США стягнути із чоловіка позичальника ОСОБА_6 , оскільки кредитний договір від 11.07.2007р. укладений між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_7 під час шлюбу із ОСОБА_2 , який укладений у 1999 році. Вважає, що кошти, отримані позичальником, витрачались подружжям на спільні потреби, тому після смерті ОСОБА_4 обов`язок повернути 1/2 залишку боргу покладається на чоловіка позичальника, ОСОБА_2 .

Також вважає помилковим висновок суду щодо відмови у стягненні витрат на правову допомогу, розмір якої узгоджений сторонами на підставі договору та акту виконаних робіт. Докази про сплату визначених договором сум наявний у матеріалах справи. Отже, з врахуванням пропорційності вважає, що стягненню підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 17703 грн (21000х 84,3%).

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом встановлено наступне.

11.07.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_4 укладений кредитний договір у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 30 000 дол США на споживчі цілі, а також у розмірі 5500 дол США на оплату страхових платежів у випадках та порядку, встановлених п.2.1.3; 2.2.7 цього договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 9,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,20% суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 1, 50% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 договору. У разі порушення позичальником зобов`язання по погашенню кредиту, останній сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 2,22% на місяць розраховані на суму непогашеної у строк заборгованості.

На підставі додаткових угод, укладених цими ж сторонами 31.03.2010р., змінений строк кредитування до 11.07.2027 року та змінена відсоткова ставка у випадку порушення кредитного зобов`язання в розмірі 2,78% на місяць від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом, а також на підставі додаткової угоди від 17.09.2010р ця ж відсоткова ставка змінена до розміру 2,44% на місяць від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом.

У відповідності до змісту кредитного договору сторони погодили порядок повернення кредиту на строк до 11.07.2027р.шляхом сплати щомісячних платежів у період з 15 по 20 число кожного місяця у сумі 476,54 дол США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам та винагороди, а починаючи із квітня 2010р. щомісячний платіж мав становити суму не меншу 304,41 дол США.

Крім того, у п.7.1 кредитного договору сторони погодили, що у разі порушення визначених договором термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не у повному розмірі) на 120 календарних днів, позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Зазначене кредитне зобов`язання забезпечено іпотекою квартири АДРЕСА_1 дивізії, що належить іпотекодавцеві ОСОБА_4 у відповідності до договору іпотеки від 11.07.2007р із додатковими договорами від 31.03.2010р. та 11.07.2010р., укладеними між тими ж сторонами.

Крім того, вказане кредитне зобов`язання забезпечене порукою згідно договору поруки від 11.07.2007р., укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_6 та договором поруки від 11.07.2007 р, укладеним із ОСОБА_3 .

Судом встановлено і визнано сторонами, що позичальник порушила строки повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Позовна заява про стягнення кредитної заборгованості достроково ПАТ КБ ПриватБанк подана 23.09.2016р. та кредитором визначена заборгованість, строк повернення якої настав станом на 28.07.2016р., у розмірі 19 489,89 дол США, із яких: заборгованість за кредитом 17 429,72 дол СЩА; заборгованість по відсотках за користування кредитом 1580,17 дол США; та комісії 480 дол США.

Позичальник ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем першої черги є ОСОБА_1 , яка на час смерті спадкодавця проживала разом з нею та у відповідності до приписів ч.3 ст. 1268 ЦК України визнається такою, що прийняла спадщину, що складається із квартири АДРЕСА_1 , оцінна вартість якої станом на червень 2021р. становить 974 087 грн, еквівалентних на час оцінки 35 674 дол США. (а.с.196 т.)

Від отримання спадщини ОСОБА_1 у встановлений строк та порядку не відмовлялась.

Із письмовою вимогою про погашення кредитної заборгованості кредитор АТ КБ ПриватБанк звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У ході розгляду справи АТ КБ «ПриватБанк» звернувся із уточненою позовною заявою до спадкоємця позичальника, ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , одночасно збільшив розмір витребуваних за кредитним зобов`язанням сум та у відповідності до розрахунку боргу станом на 19.04.2021р. просив стягнути 50483,89 дол США, із яких: заборгованість за тілом кредиту - 17 502,71 дол; відсотки за користування кредитом 13572,19 дол; комісії - 3900 дол; пеня 15509,69 дол США.

Судом першої інстанції у даній справі постановлено рішення про задоволення зустрічних позовних заяв поручителів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про припинення договорів поруки із 17.09.2010р.

Рішення суду у наведеній частині не оскаржене, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

У відповідності до положень ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Обов`язок погасити нараховані відсотки та неустойку у спадкоємців виникає у випадку, якщо цей обов`язок виник у спадкодавця позичальника за життя.

Судом встановлено і вбачається із матеріалів справи, що станом на час настання строку повернення кредиту достроково на вимогу кредитора у відповідності до умов договору 28.07.2016 та часу звернення із позовом про стягнення заборгованості із ОСОБА_4 вимога про стягнення пені заявлена не була, тоді як позивач збільшив обсяг стягнення зі спадкоємця та у розрахунку додаткових сум заборгованості відсотків за користування кредитом та пеню визначив за період поза межами строку кредитування із 1.08.2016р. по 19.04.2021р.

Оскільки строк та порядок виконання зобов`язання, а також умови стягнення всієї заборгованості достроково визначені умовами договору, що відповідає приписам ч.1 ст. 530 ЦК України, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач позбавлений права вимоги нарахованих ним відсотків та пені поза межами зазначеного строку.

Крім того, правильним є висновок суду про відмову у стягненні нарахованої суми комісії в розмірі 480 дол. США, оскільки п.7.1 кредитного договору передбачена плата винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період оплати. Ця винагорода за змістом є платою за послуги, що супроводжує кредит, встановлення якої заборонено ч.3 ст. 55 Закону України Про банки і банківську діяльність, п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007р.№168 та ч.4 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів», що діяли на час укладання зазначеного кредитного договору.

Також неправомірними є вимоги позивача щодо стягнення пені у розмірі 15 509,69 дол США за період із 21.12.2015 р по 19.04.2021р., оскільки за життя позичальника ОСОБА_4 та до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 вимога щодо стягнення пені у первісно поданому позові 23.09.2016р. не заявлялась. Крім того, обсяг кредитного зобов`язання спадкоємця у спірних правовідносинах обмежений тими вимогами і зобов`язаннями, що існували і були пред`явлені до сплати спадкодавцеві за життя.

Разом із тим, заслуговують на увагу решта доводів апеляційної скарги АТ КБ Приватбанк щодо визначеної судом суми стягнення за кредитом зі спадкоємця та оплати витрат на проведення експертизи.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 7950,62 дол. США, оскільки визнав доведеним саме таку суму у відповідності до висновків судово - економічної експертизи від 11.05.2021р.

Однак, із таким висновком повністю погодитись не можна, оскільки заборгованість за кредитним зобов`язанням має визначатись умовами кредитного договору, законодавством, що регулює спірні правовідносини, тоді як висновок експерта згідно ст. 89 ЦПК України не має для суду заздалегідь встановленої сили та не має переваг перед іншими засобами доказування.

Апеляційний суд звертає увагу, що у експертному дослідженні зазначається, що умовами договору не визначено формул, методику і порядку розрахунку щомісячних мінімально визначених платежів та вважав, що провести дослідження в частині визначення розміру сплати ануїтетних платежів із врахуванням застосованої процентної ставки та реальної відсоткової ставки за договором не є можливим. При визначенні суми заборгованості взято за основу ту обставину, що позичальник отримав кредит у розмірі 30000 дол США.

Наведені висновки суперечать фактичним обставинам справи та умовам кредитного договору, де умовами п.7.1 встановлено, що позичальнику надається кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії на споживчі цілі у розмірі 30 000 дол США, а також 5500 дол США на оплату страхових платежів у випадках та порядку, встановлених п.2.1.3; 2.2.7, згідно яких ця сума отримана позичальником за його зверненням до Банку у якості кредиту, отриманого на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п.2.27 та доручає Банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів за Договором страхування.

З матеріалів справи вбачається, що 11.07.2008 року позичальник ОСОБА_4 та страховик ЗАТ СК ІНГОССТРАХ уклали договір особистого страхування із визначеним розміром страхової суми 151500 грн та страховим платежем 757,7 грн зі строком дії до 11.07.2008р та щорічним продовженням дії на той же строк до повного погашення кредиту у разі наступних страхових платежів.( а.с.42 ,43т.3).

Також позичальником 11.07.2008р із цим же страховиком укладений договір страхування майна, розміщеного за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є страхувальник, страхова сума за договором 505000 грн. та страховий платіж 2020 грн. зі строком дії до 11.07.2008р та щорічним продовженням дії на той же строк до повного погашення кредиту у разі наступних страхових платежів. (а.с.44,45 т.3)

Вказані обставини та наведені умови кредитного договору суд не врахував, а тому помилково вважав, що боргові зобов`язання у позичальника виникли лише щодо сум, отриманих готівкою 11.07.2008р. у розмірі 30 000 дол США та без врахування сум, що підлягали використанню за дорученням позичальника на оплату страхових платежів, що також передбачало повернення не тільки тіла кредиту, але і нарахованих банком відсотків за користування ними у порядку та строки, визначеними кредитним договором шляхом сплати щомісяця ануїтетних платежів, фактична сплата яких та розрахунок відображені у виписках по рахунку, наданих позивачем 19.11.2018р. (а.51-201 т.2)

Суд першої інстанції наведені фактичні обставини справи не врахував, вказаним доказам належної оцінки не надав та помилково обмежився лише висновком судово-економічної експертизи від 11.05.2021р., як підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту в сумі 17 429,72 доларів США, відсотків за користування кредитом в сумі 1 580,17 дол. США, всього 19009 дол США, нарахованих станом на 28.07.2016р., тобто на час завершення строку кредитування та заявлених у судовому порядку до ОСОБА_4 вимог.

Таким чином, рішення суду першої інстанції у наведеній частині належить скасувати і постанови нове про задоволення вище наведених сум.

Неприйнятними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у тій частині, що заборгованість за кредитом підлягає розподілу у рівних частках між спадкоємцем та ОСОБА_6 , який на час отримання кредиту перебував у шлюбі з позичальником.

За позицією ОСОБА_1 , виходячи із положень ст. 60 СК України набуті за цим договором кошти є спільною сумісною власністю подружжя, обов`язок повернути який у 1/2 частині покладається на другого із них.

Проте, у відповідності до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором є об`єктом спільної сумісної власності.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. (ч.4 ст.65 цього Кодексу).

У ході розгляду справи боржник ОСОБА_4 , заперечуючи проти позову Банку, не вказувала на той факт, що отримані за договором кошти були спрямовані на потреби подружжя та витрачались виключно в інтересах сім`ї. На час укладання кредитного договору 11.07.2008р. позичальник забезпечила виконання свого кредитного зобов`язання іпотекою, предметом якої була квартира, що належала їй на праві особистої власності.

Крім того, відповідачем не заперечений той факт, що сімейні відносини ОСОБА_4 та ОСОБА_6 припинені після розірвання шлюбу в 2016р.

Таким чином, за відсутності належних доказів щодо виникнення спільної сумісної власності на отримані позичальником кредитні кошти та витрачання їх в інтересах сім`ї, вказані кошти не можна вважати спільним майном подружжя та, як наслідок, відсутні підстави для виникнення у ОСОБА_6 обов`язку повернути 1/2 частину кредитної заборгованості.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України у випадку скасування або зміни судового рішення постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «Приватбанк» сплачено до суду першої інстанції судовий збір в сумі 21 180,53 грн, до суду апеляційної інстанції 31 770,58 грн, всього 52 951,30 грн.

Враховуючи, що за наслідками перегляду рішення суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» (37,6%), тому понесені ним витрати по сплаті судового збору до суду першої та апеляційної інстанції підлягають частковому стягненню з відповідача ОСОБА_1 в сумі 19 910,00 грн (37,6% від 52 951,30 грн).

У свою чергу, ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 2180 грн. Оскільки за наслідками перегляду рішення судом апеляційної інстанції задоволено 13% її вимог, тому стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір в сумі 283 грн.

Щодо розподілу інших судових витрат, понесених ОСОБА_1 , а саме витрат на проведення експертизи та витрат на правничу допомогу, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані із залученням експертів.

Матеріалами справи підтверджуються понесені ОСОБА_1 витрати на проведення економічної експертизи у розмірі 34 000 грн. (т.5, а.с.11)

Проте, з урахуванням наведеного вище аналізу висновків судової економічної експертизи, що здійснена за кошти відповідача у розмірі 34 000 грн, та не прийняттям їх як належний і допустимий доказ у справі, вказані витрати не підлягають компенсації за рахунок позивача.

Порядок розподілу витрат на правничу допомогу визначений ст.137 ЦПК України, згідно якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога ОСОБА_1 у суді першої інстанції надавалася адвокатом Веселовою О.О. на підставі договору про надання правової допомоги від 20.04.2021 р. №2004/2021.

За позицією відповідача ОСОБА_1 , розмір понесених нею витрат на професійну правничу допомогу становить 21 000 грн, які просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк».

Відмовляючи у задоволенні вказаних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази узгодженого між адвокатом Веселовою О.О. та Бєрадзе Н.В. вартості послуг, які надані адвокатом, а також детальний опис виконаних робіт.

Проте, апеляційний суд вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розмір витрат на правничу допомогу відповідачем надано акт про приймання передачу наданих послуг від 16.09.2021р., складений та підписаний адвокатом Веселовою О.О. (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник), згідно якого виконавець з 20 квітня 2021 року по 16 вересня 2021 року надав замовнику юридичні послуги відповідно до договору про надання правової допомоги від 20 квітня 2021 року, а замовник прийняв надані послуги, загальною вартістю 21 000 грн.

Крім того, стороною відповідача надано розрахунок витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 за договором №2004/2021 від 20.04.2021р., згідно якого адвокатом Веселовою О.О. надано наступні послуги з визначенням їх вартості:

-усна консультація по узгодженню позиції та рекомендації щодо подальших дій, надання довідок із законодавства клієнту з усіх питань, що виникають у зв`язку зі справою, тривалістю 5 годин, вартість за 1 годину 500 грн, всього 2500 грн.;

-складання заяви про проведення економічної експертизи; підготовка документів та звернення до експертної установи, 1 шт, вартістю 2500 грн.;

-складання заяви про проведення оцінки спадкового майна, 1 шт, вартістю 500 грн;

-складання, узгодження з клієнтом та подання відзиву на позовну заяву, складання розрахунку заборгованості, тривалістю 12 годин, вартість за 1 годину 500 грн, всього 6 000 грн;

-складання трьох клопотань з процесуальних питань, 3 шт, вартість кожного 1000 грн, всього 3000 грн;

-ознайомлення із чотирма томами справи, тривалістю 4 години, вартість за 1 годину 1000 грн, всього 4 000 грн;

-складання клопотання про забезпечення доказів, тривалістю 1 година, вартість 500 грн;

-участь в судових засіданнях, тривалістю 2 години, вартість 1 години 1000 грн, всього 2 000 грн.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Враховуючи, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково у розмірі 37,6% від заявлених, тому стягненню на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають понесені нею та підтверджені належними доказами витрати на професійну правничу допомогу, які пропорційні вимогам АТ КБ «Приватбанк», у задоволенні яких було відмовлено, тобто 62,4% від загальної суми, що становить 13 104 грн.

Враховуючи наведене підлягають частковому задоволенню доводи апеляційних скарг щодо перерозподілу судових витрат, що понесені кожним із сторін, оскільки висновки суду, щодо їх стягнення за додатковим рішенням від 14.12.2022р року суперечать фактичним обставинам та нормам процесуального законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 137, 141, 367, 368, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 р. в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в сумі 7950,62 дол. США за кредитним договором від 11.07.2007р. скасувати і постановити нове.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» () суму залишку неповернутого кредиту у розмір 19009 дол США та компенсацію витрат на оплату судового збору в розмірі 19 910 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2022р. скасувати і постановити нове.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( м.Київ, вул. Грушевського, 1д МФО 305299) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати на оплату правової допомоги у розмірі 13104 грн та судовий збір в розмірі 283 грн.

У задоволенні вимог щодо компенсації решти витрат ОСОБА_1 відмовити.

Рішення цього ж суду в частині позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний Банк ПриватБанк, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк ПриватБанк, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання припиненим договору поруки - не переглядалось, як таке, що не оскаржене.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 10 квітня 2023 року.

Головуюча ______________ Н.В.Орловська

Судді: ______________ Л.А.Приходько

______________ Л.В.Пузанова