Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2023 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Тептюка Є.П.

за участю секретаря Щербак-Стерниш Д.П.

представника позивача Пітюренка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом заступника керівника Черкаської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Будищенської сільської ради, Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ до ОСОБА_2 , Свидівоцької сільської ради, ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, з одночасним припиненням речового права на неї, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, шляхом її повернення,-

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Черкаської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Будищенської сільської ради, Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Свидівоцької сільської ради, ОСОБА_3 .

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 47-5 від 23.12.2014 «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам», в частині: відведення ОСОБА_3 земельної ділянки, розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, в межах населеного пункту за кадастровим номером :04:007:0090 загальною площею 0,0965 га;

- скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, в межах населеного пункту за кадастровим номером :04:007:0090, загальною площею 0,0965 га з одночасним припиненням речового права на неї.

- усунути перешкоди держави в особі територіальної громади с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради та Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ, як титульного володільця, у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, в межах населеного пункту за кадастровим номером :04:007:0090, загальною площею 0,0965 га, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 її повернення на користь територіальної громади с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради та Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ.

Свої вимоги прокурор мотивував наступним.

Рішення сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 47-5 від 23.12.2014, в частині відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки за кадастровим номером :04:007:0090 підлягає визнанню незаконним та скасуванню, оскільки не відповідає вимогам чинного земельного законодавства, оскільки, на думку прокурора містить у своєму складі землі водного фонду.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 58 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

При визначенні внутрішньої межі прибережної захисної смуги прокурор посилається на методичний матеріал ВБН 33-4-92 «Проектування, упорядкування та експлуатація водоохоронних зон водосховищ» в якому пропонується визначати, що прибережна смуга, як природотехнічний елемент водоохоронної зони, що включає: пляжі, відмілини, берегові уступи, мілководдя і прибережні острови, зсувні ділянки, осипи, непридатні для використання землі.

При цьому, п.2.5 норм визначає, що внутрішньою межею прибережної смуги є акваторіальний рубіж мілководної зони. В свою чергу, мілководною зоною відповідно до ВБН є акваторія водоймища, що обмежена лінією нормального підпірного рівня (НПР) і глибиною до 2м.

Нормальний підпірний рівень Кременчуцького водосховища, відповідно до його водогосподарського паспорту, встановлений на позначці 81,00 мБс.

Для встановлення обставин перебування спірних земельних ділянок в межах прибережної-захисної смуги Кременчуцького водосховища прокурор надає лист ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», який повідомляє, що ними було здійснено геодезичні обміри та визначено геодезичні координати точок зовнішньої межі земельних ділянок (в тому числі спірної) від лінії, яка розташована на 100 м. від нормального підпірного рівня води (відмітка 81,00 мБС) Кременчуцького водосховища.

З огляду на викладене, прокурор вважає, що спірна земельна ділянка, що відведена у приватну власність на підставі спірного розпорядження має у своєму складі землі водного фонду - прибережено захисну смугу Кременчуцького водосховища та власність Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ - частину гідротехнічної споруди Будище-Свидівської захисної дамби.

Затвердження проекту та передача у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 порушує вимоги Земельного та Водного кодексів України в частині неможливості перебування таких земель у приватній власності. Вказане твердження має самостійне значення з точки зору визнання незаконним та скасування акта органу державної влади в порядку ст. 21 Цивільного кодексу України.

Крім того, при розробці проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність за рахунок земель, які знаходяться в межах прибережної захисної смуги, необхідна наявність висновку Департаменту екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації.

Водночас, рішення Свидівоцькою сільською радою Черкаського району щодо затвердження будь-якої проектної документації із встановлення розмірів та меж прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища, в межах спірної земельної ділянки не приймалось. Вказане підтверджується листом Свидівоцької сільської ради № 525/02-75 від 25.07.2017.

Крім того, прокурор, звертаючись з даним позовом зазначає, що він керуючись положеннями ч.2 ст. 152 ЗК України та ст. 391 ЦК України, захищає право власника спірної земельної ділянки, а саме: держави в особі територіальної громади с.Свидівок в особі Будищенської сільської ради та Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ та вимагає усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження майном.

На піставі договору купівлі-продажу № 6485 від 01.01.2017, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., речове право на спіону земельну ділянку перейшло до ОСОБА_2 .

На посвідчення переходу відповідного речового права від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 державним реєстратором реєстру речових прав на нерухоме майно, в особі приватного нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. винесено рішення №35940763 від 01.07.2017 із одночасним внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Стислий виклад позиції відповідачів.

Від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому представник заперечив проти позову, в обгрунтування своєї позиції зазначив наступне.

На думку відповідача, формування спірної земельної ділянки, за цільовим призначенням землі сільськогосподарського використання відбулося в 1969 році, а потім у 1996 році. На даній земельній ділянці з того часу розміщувалися будівлі та споруди, які частково належать на даний час відповідачеві.

Крім того, представник відповідача зазначає, що прокурором не надано жодного належного та допустимого доказу встановлення прибережної захисної смуги на спірній земельній ділянці та державної реєстрації Державою права державної власності на гідротехнічну споруду Будище-Свидівську захисну дамбу, та прибережну захисну смугу. Свидівоцькою сільською радою не здійснювалось.

26.06.2002 року Свидівоцькою сільською радою прийнято рішення про встановлення, в с.Свидівок, прибережної захисної смуги шириною 10 метрів.

Також, у відзиві зазначено, що рішенням Свидівоцької сільської ради № 31-12 від 30.08.2013 року було проведено розмежування державної та комунальної власності та земельна ділянка, яка містить в своєму складі і спірну земельну ділянку, була вилучена з власності держави та передана в комунальну власність Свидівоцької сільської ради за попередньо встановленим цільовим призначенням - землі сільськогосподарського використання. В подальшому, ОСОБА_3 , як власнику споруд, була передана спірна земельна ділянка вже з земель комунальної власності.

Представник відповідача вважає, що прокурор не підтвердив свої повноваження на звернення з даним позовом, оскільки незрозуміло, саме які права держави він захищає та в інтересах кого діє.

Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі.

21.07.2021 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області справа прийнята до розгляду та призначена за спрощеного позовного провадження.

09.09.2021 року від прокурора надійшла заява про збільшення позовних вимог та клопотання про залучення у справі співвідповідачів.

09.09.2021 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області залучено до участі у справі співвідповідачів.

04.10.2021 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

13.10.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

18.10.2021 року від представника відповідача надійшла заява про виклик свідків.

18.10.2021 року від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.

18.10.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

18.10.2021 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області зупинене провадження у справі.

21.06.2022 року від позивача надійшла заява про поновлення провадження у справі.

23.06.2022 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області поновлено у провадження у справі.

12.09.2022 року від Будищенської сільської ради, в інтересах якої звернувся прокурор з даним позовом, надійшли письмові пояснення по суті позову, в яких сільський голова зазначає, що не підтримує позовні вимоги та просить відмовити у їх задоволенні.

28.10.2022 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення по суті позову та долучені додаткові докази.

02.11.2022 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області змінено порядок розгляду справи та здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

06.12.2022 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області підготовче судове засідання закрите, призначено справу до розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

В 1996 році було проведено встановлення меж землекористування для підготовки та видачі державного акту на право постійного користування землею Черкаському колективному сільськогосподарському рибопромисловому підприємству ім. Шевченка. Черкаським районним відділом земельних ресурсів була заведена відповідна справа, копія якої долучена позивачем (т.1 а.с. 35).

Рішення виконкому Черкаської районної ради народних депутатів від 10.06.1969 року вирішено затвердити акт на право користування землею Черкаській рибартилі ім. Шевченка. Вважати, що землекористування рибартилі ім. Шевченка розміщується на 8-ми окремих земельних ділянках (т.1 а.с. 41-43).

Відповідно до довідки Земельних ресурсів Черкаського району №76а/2, в постійному користуванні рибколгоспу ім. Шевченка, згідно земельно-облікових документів, станом на 01.01.1995 року, знаходиться 623,0 га земель, з них: на території Свидівоцької сільської ради народних депутатів 0,6 га в складі якої перебуває і спірна земельна ділянка, дана обставина сторонами не оспорюється (т.1 а.с. 45).

Згідно актів обстеження на місцевості зовнішньої межі та погодження меж землекористування земельної ділянки рибколгоспу ім. Шевченка від серпня 1995 року, фактична загальна площа земельної ділянки розташованої у с. Дахнівка становить 0,61 га. Суміжним землекористувачем є Черкаське регіональне управління водних ресурсів, представник якого, погодив межі по існуючих огорожах (т.1 а.с. 46-47).

Висновками контролюючих органів погоджено місце розташування, розмір і цільове використання земельних ділянок рибколгоспу ім. Шевченка. З них на території Свидівоцької сільської ради народних депутатів розташовано 0,61 га. (т.1 а.с. 48-53).

Розпорядженням голови Черкаської районної державної адміністрації від 18.07.1996 року №320 затверджено матеріали справи про встановлення зовнішніх меж землекористування для підготовки та видачі державного акту на право постійного користування землею Черкаському колективному сільськогосподарському рибопромисловому підприємству ім. Шевченка, загальною площею 710,21 га, в тому числі: в адмінмежах Свидівоцької сільської ради народних депутатів 0,61 га (т.1 а.с. 54-55).

5 серпня 1996 року Черкаському колективному сільськогосподарському рибопромисловому підприємству ім. Шевченка у постійне користування надано 710,21 га земельних ділянок, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею, Серії ЧР 17-79. Цільове призначення земельних ділянок визначено - для сільськогосподарського використання. Визначено межі та суміжних землекористувачів.(т.1 а.с. 56-59).

З вищевказаних документів, долучених прокурором в якості доказів, суд вважає встановленим фактичні обставини, що земельна ділянка в адмінмежах Свидівоцької сільської ради площею 0,61 га, в склад якої входить і спірна земельна ділянка, станом на 1996 рік відносилася до категорії земель сільськогосподарського призначення, на ній були розміщені будівлі і споруди, а її межі були визначені та погоджені з суміжними користувачами, в тому числі із Черкаським регіональним управлінням водних ресурсів. Черкаське УЗМДВ, в інтересах якого звернувся прокурор з даним позовом, не було ні власником, ні користувачем, ні суміжним землекористувачем земельної ділянки в адмінмежах Свидівоцької сільської ради площею 0,61 га, в склад якої входить і спірна земельна ділянка

Відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 19.09.2007 року, комплекс з будинками відпочинку по АДРЕСА_1 належить акціонерному сільськогосподарському риболовецько-промисловому товариству закритого типу ім. Шевченка (т.1 а.с. 64-68)

З договору купівлі-продажу від 07.11.2007 року, вбачається, що акціонерне сільськогосподарське риболовецько-промислове товариство закритого типу ім. Шевченка продало ряду громадян, в тому числі ОСОБА_4 комплекс, який розташований на земельній ділянці Свидівоцької сільської ради, яка надана продавцю в постійне користування, згідно державного акта на право постійного користування, серії ЧР №17-79 (т.1 а.с. 69-72).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.12.2007 року, слідує, що комплекс за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності, в частках по 1/5 належав ряду громадян, в тому числі ОСОБА_4 (т.1 а.с. 74-76)

8.10.2013 року ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 провели виділення в натурі часток з об`єкта нерухомого майна відповідно до висновку КП ЧООБТІ. Та зареєстрували вказане майно за окремими адресами (т.1 а.с. 76-79).

На підставі договору дарування від 04.12.2013, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у власність останнього, безоплатно, передано приміщення, а саме: складське приміщення з прибудовою під літерами «Е-1, с» - приміщення за номерами з 10-1 по 18-1, 18-2, загальною площею 114,1 м2, будинок відпочинку з відкритою верандою під літерами «К-1, к», загальною площею 51,6 м2, огорожа під № 1, свердловина під № 5, колодязь під № 6. Нежитлові приміщення, що перейшли у власність Відповідача розташовані по АДРЕСА_2 . Дані приміщення розміщені на земельній ділянці, яка надана акціонерному сільськогосподарському риболовецько-промисловому товариству закритого типу ім. Шевченка в постійне користування, згідно державного акта на право постійного користування, серії ЧР №17-79 (т.1 а.с. 99-103).

Рішенням 31 сесії VІ скликання Свидівоцької сільської ради № 31-12 від 30.08.2013 року, на виконання подання Черкаського міжрайонного екологічного прокурора від 18.05.2013 року, та керуючись положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку державної та комунальної власності у зв`язку з їх розмежуванням», було вилучено земельну ділянку №ІІ загальною площею 0,61 га (державний акт на право постійного користування, серії ЧР №17-79) у користувача Черкаського колективного сільськогосподарського рибопромислового підприємства ім. Шевченка та передано до земель комунальної власності Свидівоцької сільської ради. ( т.2. а.с. 71).

04.04.2014 року ПАТ ім. Шевченка, яке є правонаступником акціонерного сільськогосподарського риболовецько-промислового товариства закритого типа ім. Шевченка, в особі директора склало заяву, посвідчену нотаріусом, про те, що директор ознайомлений з рішенням Свидівоцьої сільської ради за №31-12 від 30.08.2013 року та не заперечує щодо оформлення Свидівоцькою сільською радою земельної ділянки №ІІ загальною площею 0,61 га (т.1 а.с. 98).

20.06.2014 року Свидівоцька сільська рада зареєструвала в свою комунальну власність дану земельну ділянку (кадастровий номер :04:007:0086), цільове призначення земельної ділянки - для сільськогосподарського використання (т.1 а.с. 87-89).

Рішенням Свидівоцької сільської ради від 29.08.2014 року №42-4 надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність площею 0,0965 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 даного рішення вирішено рішення сесії сільської ради від 24.12.2013 року №34-9 «Про надання дозволу громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для обслуговування обєктів нерухомості» вважати таким, що втратило чинність (т.1 а.с.85).

Згідно довідки за даними форми 6-зем, станом на 28.10.2014 року спірна земельна ділянка обліковувалася - як землі сільськогосподарського призначення, які знаходяться під будівлями та спорудами (т.1 а.с. 86).

З інформаційної довідки про об`єкт власності слідує, що спірна земельна ділянка мала комунальну форму власності, перебувала в користуванні ОСОБА_3 , за функціональним призначенням - для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с. 94).

15.12.2014 року відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської районної державної адміністрації погоджено відведення земельної ділянки площею 0,0965 га, що розташована у АДРЕСА_2 , у власність ОСОБА_3 (т.1 а.с. 95).

3.12.2014 року Управління Держземагенства у Черкаському районі Черкаської області погодило проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 , площею 0,0965 га, для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 96).

Відповідно до листа з Свидівоцької сільської ради від 25.07.2017 року №525/02-75 проект землеустрою по встановленню прибережно-захисної смуги на території Свидівоцької сільської ради не розроблявся, межі в натуру не виносилися (т.1 а.с. 107-109).

Рішенням Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 47-5 від 23.12.2014 «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам», було затверджено проект та надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, в межах населеного пункту (т.1 а.с. 26).

На піставі договору купівлі-продажу № 6485 від 01.01.2017, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., речове право на спірну земельну ділянку перейшло до ОСОБА_2 , яка ї є власником на даний час. (т.1 а.с. 112-114).

Докази відхилені судом.

Як на доказ належності спірної земельної ділянки до земель водного фонду, прокурор посилається на те, що вона перебуває в межах прибережної захисної смуги. Доводить це наступними доказами.

Лист ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 17.10.2017 року №3036, в якому зазначено, що земельна ділянка площею 0,0965 га, кадастровий номер :04:007:0090, розташована в АДРЕСА_2 , за геодезичними обмірами в натурі (на місцевості) по визначенню геодезичних координат точок зовнішньої межі, розташована на відстані меншій ніж 100 м. від лінії нормального підпірного рівня (відмітка 81,00 мБС) Кременчуцького водосховища (т.1 а.с. 104-105).

Даний доказ суд вважає недостовірним. Як слідує з даного листа ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» при визначенні внутрішньої межі прибережної захисної смуги брав лінію нормального підпірного рівня (відмітка 81,00 мБС) Кременчуцького водосховища. Разом з тим, на думку суду, таке визначення внутрішньої межі прибережної захисної смуги не грунтується на вимогах закону. В даному випадку здійснено посилання на методичний матеріал ВБН 33-4-92 «Проектування, упорядкування та експлуатація водоохоронних зон водосховищ» в якому пропонується визначати, що прибережна смуга, як природотехнічний елемент водоохоронної зони, що включає: пляжі, відмілини, берегові уступи, мілководдя і прибережні острови, зсувні ділянки, осипи, непридатні для використання землі.

При цьому, п.2.5 норм визначає, що внутрішньою межею прибережної смуги є акваторіальний рубіж мілководної зони. В свою чергу, мілководною зоною відповідно до ВБН є акваторія водоймища, що обмежена лінією нормального підпірного рівня (НПР) і глибиною до 2м.

Нормальний підпірний рівень Кременчуцького водосховища, відповідно до його водогосподарського паспорту, встановлений на позначці 81,00 мБс.

Тобто, прокурор посилаючись на вказані норми права вважає, що відрахування урізу води необхідно робити від позначки 81,00мБс.

Разом з тим, застосування ВБН 33-4-92 «Проектування, упорядкування та експлуатація водоохоронних зон водосховищ» можливе лише в частині, що не суперечить чинному законодавству.

Згідно ст. 88 Водного кодексу України, в редакції чинній нас час виникнення спірних правовідносин, прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною , для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Вказана позиція суду повністю узгоджується з Постановою Великої Плати Верховного Суду від 6 червня 2018 року Справа № 372/1387/13-ц Провадження № 14-147цс18.

Тобто з аналізу вищевказаних норм права слідує, що уріз води має встановлюватися у межений період і обчислюватися не від нормального підпірного рівня води, який для Кременчуцького водосховища становить 81,00 мБс, а від рівня води у межений період, який відповідно до даних Укргідроенерго Кременчуцької ГЕС для Кременчуцького водосховища становить 78,76 мБс.

Крім того, прокурор в якості доказів надав ряд листів.

Лист Управління екології та природних ресурсів від 30.06.2017 року №02-45/1939, відповідно до якого, документація із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих в адміністративних межа Свидівоцької сільської ради за кадастровими номерами :04:007:0090; станом на 30.06.2017 року не надходила (т.1. а.с. 110).

Лист з Державного агентства водних ресурсів від 21.08.2017 року №167-13391 вих.17, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, в тому числі спірної, Держводагентством не погоджувалися (т.1. а.с. 119).

Лист Управління контролю з використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 16.11.2017 року, в якому зазначено, що відсутність окремого проекту земелустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри визначені законом. А тому на думку управління, рішення Свидівоцької сільської ради від 23.12.2014 року №47-5 про затвердження проектної документації та відведення у власність громадянам земельних ділянок в тому числі спірної, для ведення особистого селянського господарства, прийнято з порушенням вимог ст.ст. 59,60,186-1 ЗК, ст. 88 ВК та ст. 50 ЗУ «Про землеустрій» (т.1. а.с. 132-134).

Дані докази суд не вважає достатніми, оскільки вони в своїй сукупності не дають змогу дійти до висновку, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, а лише зазначає, що їм на погодження відповідні проекти землеустрою не надходили.

Також прокурор, звертаючись з позовом заначив, що він діє в тому числі, в інтересах Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ, оскільки на його думку, спірна земельна ділянка знаходиться в межах Будище-Свидівської захисної дамби. В підтвердження своєї позиції надав наступні докази.

Лист Черкаського регіонального управління водних ресурсів від 28.07.2017 року №563/11, що з наданої копії кадастрової карти земельні ділянки знаходяться в межах пікетів 62-64 Будище-Свидівської захисної дамби, тобто на відстані 1,1-1,3 км. від Будище-Свидівоцької насосної станції №2 в сторону м. Черкаси. На зазначені у листі земельні ділянки управління висновків та погоджень не надавало. Технічно-експлуатаційна зона дамби має ширину 116,0 м. від гребеня дамби в сторону Кременчуцького водосховидща, де заборонена будь-яка господарська діяльність. За достовірність інформації управління не несе відповідальність через те, що на публічній кадастровій карті Державною службою України з питань картографії та кадастру здійснюються заходи із виправлення помилок (т.1 а.с. 123).

Лист з Черкаського регіонального управління водних ресурсів від 06.12.2017 року №891/11, що Будище-Свидівська захисна дамба, яка гідротехнічна споруда, входить до комплексу споруд, що захищають від затоплення та підтоплення 6827 га земель і 8 населених пунктів. Технічно-експлуатаційна зона гідроспоруди та ділянка території, на якій вона розташована і дає можливість балансоутримувачу виконувати будь-які дії, пов`язані з ремонтом чи утриманням її в належному технічному стані. Всі об`єкти, які знаходяться на балансі управління є об`єктом державної власності і перебувають тільки в оперативному правлінні Черкаського РУВР (т.1 а.с. 168).

Вказані докази суд оцінює критично, та вважає таким, що не доводять обставини на які посилається прокурор з огляду на наступне.

Відповідно донаказу Міністерстваінфраструктури України№ 21від 16.01.2014року «Про затвердження Положення про організацію та порядок здійснення технічного нагляду за гідротехнічними спорудами воднотранспортного комплексу» (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин та є чинним і на даний час) в Україні діє база даних гідротехнічних споруд, яка формується і ведеться регістром. ГТС вноситься до бази даних гідротехнічних споруд після проведення регістром первісного огляду на підставі заявки експлуатуючої організації та акту огляду гідротехнічної споруди.

Для внесення ГТС до бази даних гідротехнічних споруд або зміни інформації, що вже міститься у базі, фізична або юридична особа, яка володіє ГТС на праві власності або користується такою спорудою на інших законних підставах, подає до Регістру такі документи:

копію установчих документів (для юридичної особи);

копії документів, що підтверджують право власності експлуатуючої організації або право користування ГТС, яка заявляється до огляду;

довідку або копію наказу заявника про взяття ГТС на баланс або на позабалансовий рахунок (із зазначенням інвентарного номера ГТС).

Разом з тим, жодних доказів того, що Будище-Свидівська дамба взагалі є гідротехнічною спорудою суду не надано. Посилання на те, що у 1955 році була виділена земельна ділянка під будівництво не свідчить про те, що дана споруда була побудована, перебуває у власності чи користуванні експлуатуючої організації, перебуває на балансі експлуатуючої організації і внесена до реєстру гідротехнічних споруд.

Застосовані норми права.

Згідно з частиною 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із частинами першою, другою статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Відповідно до статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Згідно із частинами першою, другою статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Отже, основою для визначення цільового призначення земельної ділянки є її належність до відповідної категорії земель і відповідного способу використання.

Відповідно до абзаців першого, другого частини п`ятої статті 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання.

Статтею 12 ЗК України надання у користування земельних ділянок із земель комунальної власності віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад.

Згідно частин першої та другої статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Виходячи з аналізу положень частин п`ятої-десятої статті 79-1 ЗК України можна дійти висновку, що підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Крім того, згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Отже, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Крім того, згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

За змістом статті 88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Висновки за результатами розгляду справи.

На думку суду, визначальним для вирішення даного спору є визначення статусу спірної земельної ділянки на момент її передачі ОСОБА_3 , (аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року (справа № 372/1684/14-ц) та чи ефективний спосіб захисту обраний позивачем.

Щодо віднесення спірної земельної ділянки до земель водного фонду.

Судом встановлено, що станом на 23.12.2014 року (дата прийняття оспорюваного прокурором рішення Свидівоцькою сільською радою про надання ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0965 га) в комунальній власності Свидівоцької сільської ради, в межах с.Свидівок, перебувала земельна ділянка загальною площею 0,61 га за функціональним призначенням - для сільськогосподарського використання, на даній земельній ділянці були розташовані господарські будівлі та споруди, частина з яких перебувала у власності ОСОБА_3 та як власнику нерухомості йому і була надана спірна земельна ділянка площею 0,0965 га з загального масиву площею 0,61 га.

Земельна ділянка площею 0,61 га була зареєстрована за Свидівоцькою сільською радою на підставі Рішення 31 сесії VІ скликання Свидівоцької сільської ради № 31-12 від 30.08.2013 року, на виконання положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку державної та комунальної власності у зв`язку з їх розмежуванням» та в зв`язку з надходженням подання прокурора.

20.06.2014 року Свидівоцька сільська рада зареєструвала в свою комунальну власність дану земельну ділянку (кадастровий номер :04:007:0086), цільове призначення земельної ділянки - для сільськогосподарського використання .

Тобто, в 2014 році спірна земельна ділянка, яка перебувала у власності держави та в постійному користуванні рибколгоспу ім.Шевченка, за погодженням з користувачем та за поданням прокурора, перейшла з державної власності до комунальної власності Свидівоцької сільської ради.

Що стосується цільового призначення - для сільськогосподарського використання. З досліджених доказів, суд робить висновок, що віднесення земельної ділянки до сільськогосподарських земель та вилучення її з земель водного фонду було здійснено на підставі розпорядження Голови Черкаської РДА від 18.07.1996 року, оскільки саме даним розпорядженням було затверджено матеріали про встановлення зовнішніх меж ряду земельних ділянок, в тому числі земельну ділянку площею 0,61 га, за рахунок якої в подальшому ОСОБА_3 була надана у власність спірна земельна ділянка. На підставі вищевказаного розпорядження було видано державний акт на право постійного користування рибколгоспу ім.Шевченка, в якому і зазначено цільове призначення - для сільськогосподарського використання.

Встановлення меж земельної ділянки відбулося за погодженням, в тому числі , із управлінням водних ресурсів в Черкаському районі, інспекцією екологічної безпеки в Черкаському районі, Черкаською санітарно-епідеміологічною інспекцією. Начальник Черкаського РУ водних ресурсів 05.08.1995 року підписав акт погодження зовнішніх меж, а Черкаський РУВР був визначений як суміжний землекористувач.

Посилання прокурора на перебування спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги, суд вважає без підставним, оскільки не доведені належними та допустимими доказами. Як суд вказав вище, проведення вимірювання 100 метрової зони було виконано ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» не у передбачений законом спосіб, оскільки при визначенні внутрішньої межі прибережної захисної смуги, були використані методичні матеріали, а не чинні норми Водного кодексу України.

Суд бере до уваги твердження прокурора, що на час передачі ОСОБА_3 спірної земельної ділянки був відсутній проект землеустрою із встановлення прибережної захисної смуги, а тому необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг.

Разом з тим, суд вважає, що в даному випадку підлягає застосуванню правова позиція висловлена Великою палатою Верховного суду у Постанові від 30.05.2018 року по справі №469/1393/16-ц.

Позиція Верховного Суду у вказаній постанові, полягає в тому, що системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони.

З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено і не заперечується сторонами, що на спірній земельній ділянці наявні об`єкти нерухомості, власником яких, станом на 23.12.2014 року був ОСОБА_3 , які не є об`єктами самочинного будівництва, а є складовою нерухомості рибколгоспу ім.Шевченка, та розміщуються на спірній земельній ділянці з 1969 року (т.1 а.с. 42), а свідоцтво на право власності на дану нерухомість отримане рибколгоспом ім. Шевченка 29.08.2007 року та придбане на законних підставах відповідачем. Тобто, на спірній земельній ділянці наявні збудовані у законний спосіб споруди

Враховуючи все викладене вище, суд може зробити висновок, що спірна земельна ділянка, на час передачі її у власність відповідачеві ОСОБА_3 , для ведення особистого селянського господарства, перебуває в межах населеного пункту села Свидівок, в передбачений законом спосіб відмежована від земель водного фонду, вибула з державної власності у передбачений законом спосіб та була передана в комунальну власність шляхом вилучення з державної, на момент передачі відповідачу відносилася до комунальної власності Свидівоцької сільської ради, за цільовим призначенням - для сільськогосподарського використання та належних доказів перебування віднесення її до земель водного фонду та перебування її в межах прибережної захисної смуги суду не надано. Вказана земельна ділянка у передбачений законом спосіб була передана за рахунок попередньо сформованої земельної ділянки, законному власнику нерухомого майна, яке на ній перебувало та перебуває.

Щодо обраного прокурором способу захисту.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі (1), чи переслідувало легітимну мету (2), а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право (3). Аналіз цих критеріїв має відбуватися поетапно та має припинятися в разі невідповідності заходу втручання будь-якому із них (наприклад, в разі якщо захід втручання не ґрунтується на національному законі, то легітимність мети втручання та його пропорційність не підлягають аналізу).

Таким чином, якщо позивач або прокурор обрали неналежний спосіб захисту, то суд не має аналізувати чи підлягає порушене право захисту в аспекті критерїів легітимності та пропорційності, оскільки в такому випадку суд буде робити висновки про легітимність та пропорційність захисту певного права у абстрактний спосіб, який не заявлений позивачем або прокурором. Це пояснюється тим, що по-перше, неналежний спосіб захисту виключає законність втручання у право приватної власності, а по-друге, пропорційність втручання в даному випадку напряму пов`язана з належним способом захисту та дотриманням у зв`язку з цим строків позовної давності, про застосування яких заявив представник відповідача (заявлений прокурором негаторний спосіб захисту виключає застосування строків позовної давності, в той час як віндикаційний спосіб захисту передбачає можливість застосування цих строків).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В даному випадку прокурор, звернувся з негаторним позовом - він просить усунути перешкоди державі в особі Будищенської сільської ради, Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне, прокурор заявивши позов в інтересах держави, зазначив, що діє в інтересах двох юридичних осіб Будищенської сільської ради Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ.

Що стосується звернення прокурора в інтересах Будищенської сільської ради.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14 вирішувалось питання визначення належного способу захисту права власності на земельну ділянку водного фонду та зроблено висновок, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу. Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку варто розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явленим упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на вказану вимогу не поширюється позовна давність.

В даному випадку, прокурор звертаючись в інтересах Будищенської сільської ради, заявивши негаторний позов обрав законний спосіб захисту порушеного, на його думку, права Будищенської сільської ради.

Проте, заявляючи вимогу про скасування рішення Свидівоцької сільскої ради, прокурор не взяв до уваги наступне.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що і в судовому процесі, зокрема в цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови ВП від 27 лютого 2019 року, справа № 761/3884/18).

Отже, під час розгляду спору в суді фактичною стороною у справі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Законодавство передбачає два випадки представництва прокурором у суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення: захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; відсутній орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави.

Водночас в обох цих випадках прокурор здійснює представництво держави, яка і є фактичною стороною у справі.

У цій справі прокурор діючи в інтересах Будищенської сільської ради, яка є правонаступником всіх прав та обов`язків Свидівоцької сільскої ради, пред`явив, зокрема, вимогу визнати незаконним та скасувати рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 47-5 від 23.12.2014 «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам», в частині: відведення ОСОБА_3 земельної ділянки, розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, в межах населеного пункту за кадастровим номером :04:007:0090 загальною площею 0,0965 га.

Зазначене не відповідає статті 48 ЦПК України, відповідно до якої сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Отже, позивач і відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору.

Разом з тим позивач у межах розгляду справи може посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного рішення органу місцевого самоврядування без заявлення вимоги про визнання його незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані (див. пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19. Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, також у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18).

Подібних висновків, але щодо участі держави та юридичних осіб в господарському процесі Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19.

Що стосується звернення прокурора в інтересах Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ.

Заявляючи вимогу про повернення спірної земельної ділянки Державній організації - Черкаському управлінню захисних масивів дніпровських водосховищ, прокурор не взяв до уваги наступне.

Як встановлено під час розгляду справи, спірна земельна ділянка вибула із власності держави шляхом відмежування державної та комунальної власності, тобто в передбачений законом спосіб була передана до комунальної власності органу місцевого самоврядування.

Рішення Свидівоцьої сільської ради за №31-12 від 30.08.2013 року, про вилучення спірної земельної дялянки, було прийняте за поданням Черкаського міжрайонного екологічного прокурора від 18.05.2013 року № 71-392 вих.13, який здійснює захист, в тому числі, і інтересів держави.

Вищевказане рішення на даний час є чинним та прокурором не оспорюється. Вилучена з державної власності земельна ділянка була 20.06.2014 року зареєстрована в комунальну власність Свидівоцької сільської ради (кадастровий номер :04:007:0086), цільове призначення земельної ділянки - для сільськогосподарського використання

ОСОБА_3 , звернувшись з відповідною заявою про надання йому у власність земельної ділянки діяв, як добросовісна особа, яка набуває нерухоме майно у власність, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб (в нашому випадку Держави в особі Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ) на нерухоме майно або їх обтяжень ОСОБА_3 , який добросовісно покладався на ці відомості, тобто не знав і не мав знати про існування таких прав чи обтяжень, набув право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Дана висновок суду повністю узгоджується з позицією викладеною в пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19).

Якщо особа, яка має суб`єктивне право (наприклад, право власності), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що відмовляється від права власності, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

З вище викладеного, суд робить висновок, що прокурор звернувшись з позовом в інтересах Держави в особі Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ, діє не добросовісно, оскільки на момент прийняття рішення про передачу ОСОБА_3 спірної земельної ділянки, вона за поданням прокурора, який має діяти в державних інтересах, була вилучена з державної власності, та передана до комунальної, з якої вже була передана у приватну власність відповідачеві (дані висновки судлу узгоджуються з позиціє Верховного Суду у складі колегії судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладеною в постанові від 14.12.2022 року справа № 126/2200/20.

Підсумовуючи все викладене вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку:

-з не доведенням порушенням права осіб, в інтересах яких заявлений позов, на спірну земельну ділянку;

- обранням прокурором неналежного способу захисту прав позивачів.

При цьому, суд не вбачає підстав для розгляду питання про застосування строків позовної давності, оскільки в даному випадку у задоволенні позову відмовлено по суті.

Розподіл судових витрат, вирішення інших процесуальних питань

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі суд враховує, що згідно зі статтею 141 ЦПК України ці витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку суд повністю відмовив у задоволенні позову, в той час як відповідачі та треті особи не заявили про наявність у них будь-яких документально підтверджених судових витрат. Отже, у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позову заступника керівника Черкаської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Будищенської сільської ради, Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ до ОСОБА_2 , Свидівоцької сільської ради, ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, з одночасним припиненням речового права на неї, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, шляхом її повернення - відмовити повністю.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду або безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17.03.2023 року.

Суддя: Є. П. Тептюк