ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позову без руху

"02" серпня 2023 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Колесник О.М., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія управління активами «бізнес-Гарант», яке діє від власного імені та в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Юкон», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Моноліт будсервіс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт», про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття квартири та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія управління активами «бізнес-Гарант», яке діє від власного імені та в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Юкон», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Моноліт будсервіс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт», про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття квартири та відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позовна заява підлягає залишенню без руху, так як не відповідає вимогам статті 177 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

При звернені з позовом до суду позивачем не долучено докази про сплату судового збору, посилаючись на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка на його думку звільняє позивача від оплати таких судових витрат.

Проте, з таким твердженням позивача суддя не погоджується з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Але, як вбачається з вищевказаного позову, підставою звернення позивача з вищевказаним позову не є порушення відповідачемЗакону України «Про захист прав споживача»(позов не містить жодного посилання на порушення прав позивача саме як споживача та способи їх захисту, передбачених саме цим Законом, а саме: визнання недійсним умов договору недійсними з огляду на їх несправедливість (ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів") та на цій підставі вимагати повернення коштів.

Вимога про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття квартири та відшкодування моральної шкоди взагалі не може бути вимогою в порядку захисту прав споживача, оскільки Законом України «Про захист прав споживачів», як спеціальним законом, не передбачено такої можливості, зокрема і ст.10 Закону.

Таким чином, на спірні правовідносини, що виникли між сторонами за вищевказаним позовом, не є захистом прав споживача, а відтак на них не поширюється дія статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Оплата судового збору за подання до суду позовної заяви здійснюється у розмірах визначених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» яким внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» та у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 якого, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 073,60 грн.). А за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 073,60 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13 420 грн.).

При цьому, частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Судом встановлено, що позивач звернулася до суду з вимогою про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття квартири у розмірі 318 624,72, які є майновими, а також з немайновими вимогами про стягнення моральної шкоди у розмірі 15 000 грн.

Враховуючи наведене вище, суддя вважає за необхідне зазначити, що позивач може усунути вказаний недолік шляхом направлення до Дарницького районного суду м. Києва документу, що підтверджує сплату нею судового збору відповідно до вимог стст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір», зокрема у розмірі 1 073,60 грн. за немайнову вимогу, а також 3 186,25 грн. за майнові вимоги.

Вищенаведені недоліки позовної заяви унеможливлюють відкриття провадження у справі.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, позовна заява підлягає залишенню без руху.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись стст. 177, 185 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія управління активами «бізнес-Гарант», яке діє від власного імені та в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Юкон», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Моноліт будсервіс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт», про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття квартири та відшкодування моральної шкоди залишити без руху, надавши позивачу строк у десять днів з дня отримання нею копії ухвали, для усунення зазначених недоліків.

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків у встановлені строки, заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ КОЛЕСНИК О.М.