Справа № 691/1198/21
Провадження № 2/691/47/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 лютого 2023 року Городищенський районний суд Черкаської області
судді Черненка В.О.
за участі секретаря судових засідань Шаповал Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городище цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення майнового відшкодування,
позивач МТСБУ звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на їх користь майнове відшкодування та судові витрати.
В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними матеріалами у справі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Будучи належним чином повідомленим про проведення судового засідання, про що свідчить телефонограма, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Листа про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
З огляду на вище викладене, зі згоди представника позивача, керуючись положеннями ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Як встановлено в судовому засіданні, 12.12.2019 року о 16 годині 10 хвилин сталась дорожньо-транспортна пригода по вулиці Лесі Українки, навпроти будинку № 62 в м. Вишневе, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Лесі Українки зі сторони вул. Святошинська здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля. У результаті ДТП потерпіла отримала тілесні ушкодження та госпіталізована до реанімаційного відділення з т/у ЗЧМТ, СГМ.
На час скоєння даної ДТП, водій ОСОБА_1 , не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями МТСБУ є: зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом;
Згідно п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Оскільки, ОСОБА_1 на застрахував свою цивільно-правову відповідальність, потерпіла ОСОБА_2 12.02.2020 року звернулася до МТСБУ з повідомленням про ДТП та подала заяву про виплату страхового відшкодування від 12.02.2020 року.
Розрахунок страхового відшкодування та виплата страхового відшкодування проведено на підставі наказу № 3.1/170 від 27.07.2020 року, довідки № 1 від 23.07.2020 року та розрахунку розміру відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого та тимчасовою втратою працездатності, чеків на підтвердження витрат на лікування, розрахунку шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілого.
МТСБУ відшкодував завдані відповідачем збитки, у розмірі 40 730, 46 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 14805093 від 27.07.2020 року).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, у відповідності до п.38.2 ст. 38Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її задала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV.
При цьому страховому відшкодуванню підлягають і додаткові витрати, зумовлені необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Потреба у додаткових витратах встановлюється висновком медико-соціальної експертної комісії.
При вирішенні спорів про страхове відшкодування у наведених вище випадках суди повинні застосовувати положення Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та враховувати відповідні роз`яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з відповідними змінами та доповненнями).
Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК.
Постановою слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області кримінальне провадження закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки в діях пішохода ОСОБА_2 вбачаються порушення вимог ПДР України, проте ОСОБА_1 є володільцем джерела підвищеної небезпеки.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.
Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.
Під час судового розгляду справи не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_2 або непереборної сили, а тому володілець джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_1 за встановлених обставин зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.
Щодо розміру виплат, що на думку відповідача є безпідставно завищеним та й розмір не підтверджується належними та допустимими доказами, то МТСБУ при нарахуванні страхового відшкодування врахувало лише ті фіскальні чеки, які підтверджували витрати на лікування потерпілої ОСОБА_2 , що становить 40 730, 46 гривень.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування потерпілій ОСОБА_2 має право регресної вимоги до водія транспортного засобу ОСОБА_1 , який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому позов підлягає до задоволення.
В силу вимог ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ понесені судові витрати у сумі 2102 гривень 00 копійок.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 29, 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст.ст.993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 9, 10, 12,13, 17, 18, 76 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України,
ПозовМоторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення майнового відшкодування - задоволити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення. У даному разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення.
Суддя В. О. Черненко