СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3008/22

пр. № 2/759/1814/23

15 березня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гаєвської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві з повідомленням без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат,

ВСТАНОВИВ:

17.02.2022 позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; додаткові витрати у розмірі 15591 грн 55 коп.; витрати на правову допомогу у розмірі 5500 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в якому в них народилася дочка. 26.12.2016 шлюб було розірвано. Дочка проживає разом з матір`ю, відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно. Позивач не має змоги самостійно забезпечити дитину належним чином, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Крім того, позивач піклується про розвиток додаткових здібностей дитини, а саме самостійно покриває витрати на заняття у дитячій танцювальній студії «S-Drive», оплачує харчування в дитячому закладі, а також слідкує за станом здоров`я дитини, а саме лікуванням зубів дочки, на підставі чого відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття шляхом сплати аліментів на її утримання у розмірі, визначеному судом, нести додаткові витрати на утримання дитини у зв`язку із розвитком її здібностей та станом її здоров`я.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.02.2022 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 68-69).

Заочним рішенням суду від 05.09.2022 позовні вимоги задоволено частково (а.с.74-81).

09.12.2022 до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення суду (а.с.90-112).

Ухвалою суду від 13.01.2023 заяву про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2022 задоволено, поновлено строк для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, скасовано заочне рішення суду від 05.09.2022, призначено спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с.122-124).

02.03.2023 представники відповідача подали відзив на позовну заяву, позові вимоги відповідач просить задовольнити частково, проти сплати аліментів не заперечує, однак оспорює визначену частку позивачем. Просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/6 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.03.2023 і до досягнення дитиною повноліття, оскільки на утриманні ОСОБА_2 знаходиться малолітня дитина від іншого шлюбу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дружина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,що перебуває у відпустці по догляду за дитиною. У стягненні додаткових витрат на дитину та витрат на правову допомогу просить відмовити. Відповідач заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, додавши до заяви про скасування заочного рішення та відзиву, виписки про переказ коштів для позивача та довідку про перебування у декретній відпустці дружини.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Заявлена позивачем до стягнення сума за своїм розміром не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених граничним за вимогами ч. 5 ст. 274 ЦПК України.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як зазначено у ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що між сторонами по справі 22.01.2014 був укладений шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції у Київській області за актовим записом №15 (а.с. 8).

23.09.2014 позивач та відповідач змінили прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 (а.с. 9, 10).

У вказаному шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

Відповідно до рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26.12.2016 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.21).

Крім того, згідно копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_2 зареєстрував шлюб 19.03.2019 року, з ОСОБА_5 (а.с. 110).

Відповідно до судового наказу від 23.02.2022 виданого Святошинським районним судом м. Києва, ОСОБА_2 , сплачує аліменти на малолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 95,109).

Згідно довідки Верховного Суду Касаційного господарського суду, ОСОБА_5 з 15.03.2022 до 05.01.2023 перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 111).

Також суд звертає увагу на наявні виписки про переказ коштів від ОСОБА_2 для ОСОБА_1 (а.с. 96-108, 143-150).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (до ст. 180 СК України).

За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.

У даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду не надано.

Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття дитини, повноцінно забезпечувати її інтереси, судом встановлено наявність підстав для задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Позивач також просить стягнути додаткові витрати на утримання дитини, на підтвердження позовних вимог додає: копії довідки оплати ДТС «S-Drіve» на загальну суму 8600 грн 00 коп. (а.с. 25); копії рахунків на сплату за харчування в дитячому закладі на загальну суму 2860 грн 11 коп. (а.с. 26); копія квитанції на благодійний внесок за навчання на загальну суму 1500 грн 00 коп. (а.с. 27-28); копії замовлення та квитанції про оплату про взяття біоматеріалу на плр дослідження на суму 850 грн 00 коп.(а.с. 29); копія замовлення дослідження «Сінево» на суму 600 грн 00 коп. (а.с. 30); копії актів та довідок виконаних робіт на загальну суму 10470 грн 00 коп. (а.с. 31-41); копія рахунку-акту вакцинації на суму 1860 грн 00 коп. (а.с. 42); копія квитанції про оплату автокрісла на суму 4443 грн 00 коп. (а.с. 43). Загальна сума підтверджений додаткових витрат становить 31183 грн 11 коп., однак позивач просить стягнути з відповідача половину суми, а саме 15591 грн 55 коп.

Отже, підставою звернення до суду є потреба у матері стягнути із батька кошти на лікування та розвиток дитини.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У п.п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи рішення суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навивши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

17.01.2022 Дитячою танцювальною студією «S-Drіve» було видано довідку ОСОБА_3 про сплату занять з вересня 2020 по січень 2022 на загальну суму 8600 грн 00 коп. (а.с. 25).

Також згідно рахунків на сплату за харчування у дитячому закладі за грудень 2018; березень, квітень, червень, липень та вересень 2019 загальна сума становила 2860 грн 11 коп. (а.с. 26), однак, позивачем не надано квитанції про сплату, тому суд не приймає цей доказ як належний.

У якості доказів оплати благодійного внеску від батьків позивачем надано дві квитанції від 01.12.2021, на загальну суму 1500 грн 00 коп. (а.с. 27,28). Проте суд не вбачає цей доказ належним, оскільки це благодійний внесок від батьків, а не оплата за навчання.

Як вбачається з замовлення №Ку1- на 20.07.2021 у ОСОБА_3 було взято біоматеріал для ПЛР дослідження на COVID-19, що підтверджується квитанцією про сплату, у розмірі 850 грн 00 коп. (а.с. 29).

Також згідно замовлення №26243630 від 24.06.2021 відбулось дослідження на антиген коронавірус, сума якого складає 600 грн 00 коп., але стороною позивача не доведено сплату відповідної послуги (а.с. 30).

Крім цього, позивачем надано рахунки-фактури про лікування зубів, на загальну суму 10470 грн 00 коп. (а.с. 31-41). Однак позивачем не надано квитанцій про сплату стоматологічних послуг, тому суд не приймає цей доказ як належний.

Згідно рахунку-акту №1968223 від 30.08.2019 ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» надав консультацію лікаря-педіатра та здійснив вакцинацію проти кашлюку, дифтерії, правця для ОСОБА_3 на загальну суму 1860 грн 00 коп. (а.с.42). Проте позивач не надав касового ордеру про сплату, тому суд вважає рахунок-акт, як недопустимий доказ.

Також в якості доказів оплати автокрісла позивач надала квитанцію про сплату на суму 4443 грн 00 коп. (а.с.43). Однак, з квитанції не вбачається, кому саме купувалось автокрісло, тому суд не приймає цей доказ як належний.

Пунктом 3.3. глави 3 Положення передбачено, що приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Касові ордери або видаткові відомості одразу ж після одержання або видачі за ними готівки підписуються касиром, а на доданих до них документах ставиться відбиток штампа або напис «Оплачено» із зазначенням дати (число, місяць, рік) (пункт 3.12. глави 3 Положення).

Проте позивачем не надано банківських квитанцій, які б підтверджували оплату за: харчування у дитячому закладі; дослідження на антиген коронавірус; стоматологічні послуги; консультацію лікаря-педіатра та вакцинацію, а тому вимоги про додаткові витрати підлягають задоволенню частково.

Таким чином, враховуючи що батьки мають рівні обов`язки щодо дітей, у тому числі й щодо витрат на її розвиток, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина витрачених нею коштів, підтверджених документально, у розмірі 4725 грн 00 коп.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд приймає до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що позивач уклала договір №14/01/22 про надання правової допомоги від 14.01.2022 (а.с. 4).

Згідно додаткової угоди №1 до Договору №14/01/22 про надання правової допомоги від 14.01.2022, клієнт сплачує виконавцю гонорар у розмірі 5500 грн 00 коп., шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця авансовим платежем (а.с. 5).

У постанові від 01.10.2002 по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

До матеріалів справи додано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, який понесла позивач під час розгляду справи, вартість яких складає 5500 грн. 00 коп. При цьому, належних та допустимих доказів оплати позивачем вказаних витрат, відповідних фінансових документів, у відповідності до положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженому в Постанові Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01. 2005 р. за № 40/10320), до матеріалів справи не додано, а тому стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття дитини, повноцінно забезпечувати її інтереси, судом встановлено наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини щомісячно у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів відповідача щомісячно та додаткові витрати у розмірі 4725 грн 00 коп.

Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України).

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 496 грн 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51, 59 Конституції України, ст.ст. 7, 141, 150, 180, 181, 182, 183, 185, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 12, 13, 10, 76, 77-81, 82, 89, 133, 137, 141, 209, 210, 223, 265, 274, 279, 354, 358, 430 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 17.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 4725 грн (чотири тисячі сімсот двадцять п`ять) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір по справі в дохід держави у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) з повідомленням без виклику(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 15.03.2023.