Постанова

Іменем України

26 квітня 2023 року

місто Київ

справа № 559/1809/21

провадження № 61-11797св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТ-АГРО»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТ-АГРО» на постанови Рівненського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року, ухвалені колегією суддів у складі Хилевича С. В., Майданіка В. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТ-АГРО» (далі - ТОВ «ЮТ-АГРО», товариство) у серпні 2021 року звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просило зобов`язати відповідача передати ТОВ «ЮТ-АГРО» транспортний засіб - автомобіль, марки Ford, модель Transit, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип фургон малотоннажний-В (далі - спірний автомобіль), у технічно справному та придатному для експлуатації стані, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і всі комплекти ключів до нього.

Позовні вимоги ТОВ «ЮТ-АГРО» обґрунтовувало тим, що 06 лютого 2015 року уклало з ОСОБА_1 нотаріально посвідчений договір найму (оренди) транспортного засобу. Строк оренди встановлено до 06 лютого 2020 року. На підставі пункту 3.2 договору найму, оскільки наймач продовжував користуватися транспортним засобом після 06 лютого 2020 року та заперечень зі сторони наймодавця щодо цього не було, строк договору найму поновлено на п`ять років, тобто до 06 лютого 2025 року.

Товариство зазначало, що належно виконувало та виконує взяті на себе обов`язки зі сплати відповідачу повністю орендної плати, заборгованості немає. Проте спірний автомобіль вилучено працівниками поліції за заявою ОСОБА_1 та з 11 вересня 2020 року цей транспортний засіб безпідставно знаходиться у володінні та користуванні відповідача, який відмовляється негайно передати його позивачу, як це передбачено пунктом 5.1 договору найму та статтею 765 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

ТОВ «ЮТ-АГРО» наполягало на тому, що ОСОБА_1 помилково вважав, що договір найму розірвано у зв`язку з невиконанням зобов`язань зі сплати орендних платежів, оскільки товариство сплатило грошові кошти вчасно, 03 липня 2020 року, однак відповідач, отримавши ці кошти, безпідставно повернув їх позивачу. Такими діями відповідач створив штучну заборгованість, якої насправді не існувало, як і не існувало протермінування орендної плати понад три місяці; відтак, немає й підстав для дострокового розірвання договору найму та повернення зазначеного транспортного засобу.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним, необґрунтованим та не доведеним належними та допустимими доказами.

Відповідач у вересні 2021 року звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив розірвати договір найму (оренди) транспортного засобу - автомобіля, марки Ford, модель Transit, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип фургон малотоннажний-В, укладений 06 лютого 2015 року між ТОВ «ЮТ-АГРО» та ОСОБА_1 .

Вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що у порушення пункту 2.1 договору найму ТОВ «ЮТ-АГРО систематично не виконувало умови договору щодо сплати орендної плати (понад 3 місяці). Так, 30 червня 2021 року товариство перерахувало 241, 00 грн за оренду транспортного засобу, що свідчить про наявність заборгованості понад два місяці; 02 листопада 2020 року перерахувало 563, 50 грн, що свідчить про наявність заборгованості понад п`ять місяців; 30 вересня 2020 року та 04 вересня 2020 року перерахувало 483, 00 грн та 402, 50 грн, що свідчить про наявність заборгованості понад дев`ять місяців.

Крім того, 07 липня 2020 року ОСОБА_1 направив вимогу про надання орендованого транспортного засобу для перевірки його технічного стану, проте товариство цю вимогу не виконало.

Зазначені порушення ТОВ «ЮТ-АГРО» умов договору найму спірного автомобіля, на переконання ОСОБА_1 , надають підстави для розірвання договору.

Стислий виклад змісту рішень суду першої інстанції

Ухвалою від 19 серпня 2021 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області відкрив спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ТОВ «ЮТ-АГРО» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії, зазначивши, що згідно з пунктом 4 частини четвертої, пунктом 2 частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) ця справа є незначної складності, пріоритетним є її швидке вирішення, тому розгляд потрібно здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Ухвалою від 14 вересня 2021 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області здійснив перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження у зв`язку з поданням до суду зустрічного позову, заяви відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також необхідністю тривалого часу для підготовки та отримання сторонами доказів у справі, для повного, всебічного та об`єктивного вирішення справи.

Надалі справа розглядалася судами за правилам загального позовного провадження, малозначною не визнавалася.

Рішенням від 03 червня 2022 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області задовольнив позов ТОВ «ЮТ-АГРО».

Суд зобов`язав ОСОБА_1 передати ТОВ «ЮТ-АГРО» транспортний засіб - автомобіль, марки Ford, модель Transit, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип фургон малотоннажний-В, у технічно справному та придатному для експлуатації стані, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і всі комплекти ключів до нього.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовив.

Суд першої інстанції врахував, що строк договору найму пролонговано до 06 лютого 2025 року, прострочення платежів з орендної плати понад три місяці ТОВ «ЮТ-АГРО» не допускало. 03 липня 2020 року ТОВ «ЮТ-АГРО» здійснило оплату на картковий рахунок ОСОБА_1 в розмірі 241, 50 грн як орендну плату за квітень-червень 2020 року з утриманням податків та зборів, а 08 липня 2020 року ці грошові кошти повернулися на рахунок товариства, оскільки ОСОБА_1 безпідставно вважав договір найму розірваним в односторонньому порядку.

Додатковим рішенням від 22 червня 2022 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області відмовив у задоволенні клопотання ТОВ «ЮТ-АГРО» про поновлення пропущеного строку для подання доказів, які підтверджують розмір понесених судових витрат, після ухвалення рішення суду від 03 червня 2022 року, частково задовольнив заяву ТОВ «ЮТ-АГРО» про ухвалення додаткового рішення.

Суд ухвалив додаткове рішення та стягнув з ОСОБА_1 на користь

ТОВ «ЮТ-АГРО» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270, 00 грн.

В іншій частині заявлених вимог відмовив.

Зазначене додаткове рішення обґрунтовувалося тим, що до закінчення судових дебатів ТОВ «ЮТ-АГРО» не заявило клопотання про стягнення судових витрат на правову допомогу, тому клопотання про поновлення строку подання доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат, після ухвалення рішення суду не підлягає задоволенню. Суд відмовив у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, оскільки докази на підтвердження розміру судових витрат не зазначені в попередньому розрахунку в позовній заяві, не подані до закінчення судових дебатів у справі і про них не було зроблено відповідну заяву до закінчення судових дебатів.

Водночас суд врахував задоволення позову ТОВ «ЮТ-АГРО» та вважав за доцільне стягнути з ОСОБА_1 документально підтверджені та заявлені при поданні позову судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270, 00 грн.

Стислий виклад змісту рішень суду апеляційної інстанції

Постановою від 25 жовтня 2022 року Рівненський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 червня 2022 року скасував, ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні позову ТОВ «ЮТ-АГРО», задовольнив зустрічний позов ОСОБА_1 .

Суд розірвав договір найму (оренди) транспортного засобу - автомобіля, марки Ford, модель Transit, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип фургон малотоннажний-В, укладений 06 лютого 2015 року між ТОВ «ЮТ-АГРО» та ОСОБА_1

Здійснив розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що 31 березня 2020 року ТОВ «ЮТ-АГРО» сплатило на користь ОСОБА_1 241, 50 грн за січень-березень 2020 року, тобто у меншому ніж передбачено умовами договору розмірі (правильним є розмір 300, 00 грн за три місяці). 03 липня 2020 року товариство сплатило 241, 50 грн за квітень-червень 2020 року, тобто також у меншому розмірі ніж це визначено правочином.

Апеляційний суд врахував, що часткова оплата здійснювалася ТОВ «ЮТ-АГРО» з порушенням умов договору, оскільки перераховувалася на банківський картковий рахунок ОСОБА_1 , а не передавалася йому готівкою, як те передбачено умовами договору. Тож неприйняття і повернення ОСОБА_1 орендних платежів на користь наймача відповідає пункту 2.1 договору найму, оскільки застосований наймачем спосіб розрахунку не передбачений договором.

Апеляційний суд виснував, що неповна щомісячна оплата ТОВ «ЮТ-АГРО» оренди транспортного засобу протягом січня-березня 2020 року та квітня-червня 2020 року, тобто протягом більше трьох місяців, та не у той спосіб, який визначений правочином, є неналежним виконанням договірних зобов`язань наймачем та підставою для розірвання договору найму спірного автомобіля.

Постановою від 25 жовтня 2022 року Рівненський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , додаткове рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 червня 2022 року скасував, постановив рішення, яким відмовив у задоволенні заяви ТОВ «ЮТ-АГРО» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судового збору.

В іншій частині додаткове рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Постанову обґрунтовано тим, що оскільки суд апеляційної інстанції відмовив ТОВ «ЮТ-АГРО» в задоволенні позову до ОСОБА_1 , тому підстав для стягнення з відповідача судових витрат немає.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ТОВ «ЮТ-АГРО» 28 листопада 2022 року із використанням засобів електронного зв`язку направило до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року про зобов`язання вчинити дії, рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 червня 2022 року залишити в силі; скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року про розподіл судових витрат, додаткове рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 червня 2022 року залишити в силі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

ТОВ «ЮТ-АГРО», наполягаючи на тому, що оскаржувані судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального правата порушенням норм процесуального права, як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначило те, що:

- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування положень пункту 6 статті 3, статті 509, статті 526 ЦК України, тобто не визначено, чи є виконання зобов`язання щодо сплати орендної плати за договором оренди (найму) шляхом перерахування коштів на рахунок наймодавця порушенням у разі, якщо договором передбачено оплату орендної плати готівкою;

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваних рішеннях застосував норми права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-59гс14, відповідно до яких схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у виді певних поведінкових актів (конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу);

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваних рішеннях застосував норми права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 523/18181/18

(провадження № 61-14767св19), відповідно яких відмова суду відкласти судове засідання за клопотанням адвоката, який брав участь в іншому процесі, та розгляд справи без представника є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція);

- суд апеляційної інстанції не розглянув клопотання про відкладення судового засідання;

- суд апеляційної інстанції повно не встановив фактичні обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ОСОБА_1 у лютому 2023 року надіслав до Верховного Суду відзив, у якому просив касаційну скаргу ТОВ «ЮТ-АГРО» залишити без задоволення, а постанови Рівненського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року залишити без змін.

ТОВ «ЮТ-АГРО» у березні 2023 року надіслало до Верховного Суду відповідь на відзив ОСОБА_1 , у якій просило задовольнити касаційну скаргу

ТОВ «ЮТ-АГРО» у повному обсязі.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою від 28 грудня 2022 року Верховний Суд поновив ТОВ «ЮТ-АГРО» строк на касаційне оскарження постанов Рівненського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року та відкрив касаційне провадження у справі.

Ухвалою від 03 лютого 2023 року Верховний Суд задовольнив заяву ОСОБА_1 та продовжив строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою від 13 квітня 2023 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Критерії оцінки правомірності судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 06 лютого 2015 року ОСОБА_1 (наймодавець) та ТОВ «ЮТ-АГРО» (наймач) уклали договір найму (оренди) транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Коником Б. М., зареєстрований в реєстрі за № 162, за умовами якого наймодавець передає, а наймач приймає в користування за плату на встановлений цим договором строк автомобіль марки Ford, модель Transit, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип фургон малотоннажний-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ВРЕР ДАІ м. Дубно ВДАІ УМВС України в Рівненській області 17 липня 2013 року.

Відповідно до пункту 2.1 договору найму орендна плата складає 100, 00 грн на місяць і сплачується наймодавцю готівкою за кожен календарний місяць оренди в строк з 1-го до 5-го дня наступного календарного місяця.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 договору найму строк оренди транспортного засобу 5 років, тобто до 06 лютого 2020 року. Строк оренди може бути збільшений або скорочений тільки за згодою сторін. Якщо наймач продовжує користуватися транспортним засобом після закінчення строку договору оренди, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У пункті 6.2 договору найму передбачено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору оренди, якщо наймач користується транспортним засобом всупереч договору або призначенню; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження транспортного засобу; якщо наймач не сплачує орендну плату протягом трьох місяців.

У зв`язку з продовженням фактичного користування наймачем спірним автомобілем після закінчення строку дії договору найму та ненадходженням заперечень наймодавця у визначений строк дію договору пролонговано до 06 лютого 2025 року.

01 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ЮТ-АГРО» з вимогою повернути транспортний засіб з урахуванням нормального зносу до 04 липня 2020 року, або не пізніше наступного календарного дня після отримання вимоги та вважати договір найму розірваним.

03 липня 2020 року ТОВ «ЮТ-АГРО» надіслало ОСОБА_1 листа в якому повідомило, що жодним чином не протермінувало оплату орендної плати понад три місяці, тому підстав для дострокового припинення договору немає.

07 липня 2020 року ОСОБА_1 повторно направив ТОВ «ЮТ-АГРО» вимогу повернути транспортний засіб та вважати договір найму розірваним, у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати оренди понад три місяці

Листом від 08 липня 2020 року ТОВ «ЮТ-АГРО» повідомило ОСОБА_1 про те, що кошти в сумі 241, 50 грн, сплачені 03 липня 2020 року як орендна плата за квітень-червень 2020 року, з невідомих причин повернулися на рахунок наймача, хоча попередні регулярні платежі перераховувалися на цей картковий рахунок та не поверталися.

10 липня 2020 року ТОВ «ЮТ-АГРО» у відповідь на повторну вимогу ОСОБА_1 від 07 липня 2020 року надіслало листа, у якому зазначило, що 03 липня 2020 року товариство сплатило орендну плату, в тому числі за червень 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням від 03 липня 2020 року № 16528, тому заборгованості зі сплати орендної плати за договором найму станом на 03 липня 2020 року немає.

За заявою ОСОБА_1 , поданою до Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області, про вчинення заходів примусового характеру працівники поліції вилучили спірний автомобіль у ТОВ «ЮТ-АГРО» та передали його відповідачу, що підтверджується актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу та розпискою ОСОБА_1 від 11 вересня 2020 року.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ України стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 29 липня 2021 року спірний автомобіль перебуває у володінні та користуванні ОСОБА_1 .

Право, застосоване судом

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням, умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року

у справі № 6-75цс13 зазначив, що оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною правовою нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

За приписами статті 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі, щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні спору по суті

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред`явив позов про розірвання договору найму з підстави, передбаченої пунктом 6.2 цього договору - несплата наймачем орендної плати протягом трьох місяців.

Тож основним питанням, яке підлягало з`ясуванню судами, було те, чи допустив наймач прострочення сплати орендних платежів на строк понад три місяці та чи виникло у наймодавця право на односторонню відмову від договору найму транспортного засобу.

Суд першої інстанції встановив, що з 31 березня 2020 року до 30 червня 2021 року не було періоду несплати коштів ОСОБА_1 за договором найму понад три місяці. Зокрема, оплати відбулись 31 березня, 03 липня, 11 серпня, 04 вересня 2020 року.

08 липня 2020 року ОСОБА_1 повернув ТОВ «ЮТ-АГРО» грошові кошти в розмірі 241, 50 грн, 20 серпня 2020 року повернув кошти в розмірі 80, 50 грн та 241, 50 грн, 10 вересня 2020 року - 402, 50 грн, 05 жовтня 2020 року - 483, 00 грн.

Після 02 листопада 2020 року грошові кошти від ОСОБА_1 до ТОВ «ЮТ-АГРО» не поверталися.

Зазначені обставини підтверджені виписками по рахунку та актом звірки взаємних розрахунків за період з 01 січня 2020 року до 15 листопада 2021 року.

Також суд першої інстанції встановив, що згідно з виписками по рахунку ТОВ «ЮТ-АГРО» за період з 06 лютого 2015 року до 31 грудня 2019 року мало місце прострочення сплати оренди більше трьох місяців у 2015 та 2016 роках. Останнє прострочення відбулося за липень-вересень 2016 року, оскільки оплата за цей період отримана ОСОБА_1 від ТОВ «ЮТ-АГРО» 19 жовтня 2016 року. В подальшому порушень строку оплати за договором найму понад три місяці не було.

Суд першої інстанції, врахувавши заяву ТОВ «ЮТ-АГРО» про застосування наслідків пропуску позовної давності, виснував, що прострочення, яке давало право на дострокове розірвання договору найму, мало місце 16 жовтня 2016 року, тому трирічний строк позовної давності закінчився 16 жовтня 2019 року. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у вересні 2021 року, тобто з пропуском позовної давності.

Суд першої інстанції не встановив інших періодів, у яких відбулося порушення строку оплати за договором найму понад три місяці в межах позовної давності, зокрема, 03 липня 2020 року ТОВ «ЮТ-АГРО» на картковий рахунок ОСОБА_1 перерахувало орендну плату з утриманням податків та зборів за квітень-червень 2020 року, тобто за попередні три місяці користування, в розмірі 241, 50 грн. Тож прострочення оплати понад три місяці не було, оскільки за умовами договору найму оплата здійснюється з 01 до 05 числа наступного календарного місяця.

З наведених підстав суд першої інстанції дійшов переконання, що підстав для розірвання договору найму немає, автомобіль підлягає поверненню

ТОВ «ЮТ-АГРО».

Водночас суд апеляційної інстанції врахував, що 31 березня 2020 року

ТОВ «ЮТ-АГРО» сплатило на користь ОСОБА_1 241, 50 грн за січень-березень 2020 року, а 03 липня 2020 року за квітень-червень 2020 року в розмірі 241, 50 грн, тобто у меншому ніж передбачено умовами договору, оскільки мало сплатити 300, 00 грн за кожні три місяці користування спірнім автомобілем.

З наведених підстав суд апеляційної інстанції виснував, що наймач не сплатив орендну плату протягом більше трьох місяців, що є самостійною підставою для розірвання оспорюваного договору.

Також апеляційний суд зазначив, що часткова оплата здійснювалася

ТОВ «ЮТ-АГРО» з порушенням умов договору, оскільки орендні платежі перераховувалися на банківський картковий рахунок ОСОБА_1 , а не передавалися йому готівкою, як те визначено умовами договору найму, тому неприйняття ОСОБА_1 цих коштів та їх повернення наймачу відповідає пункту 2.1 договору найму.

Верховний Суд не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з таких підстав.

Щодо сплати коштів в меншому розмірі

У пункті 2.1 договору найму передбачено, що щомісячна орендна плата становить 100, 00 грн, проте не зазначено, що це сума, яку має сплатити наймач як податковий агент після утримання обов`язкових податків та зборів.

У касаційній скарзі ТОВ «ЮТ-АГРО» зазначило, що є податковим агентом, тому сплата ним платежів за договором найму з утриманням із загальної суми податків та зборів відповідає вимогам законодавства.

В оцінці зазначених доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що згідно з пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України

(далі - ПК України), тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до підпунктів 164.2.2, 164.2.5 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору; дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 цього Кодексу.

Оскільки ставка податку на доходи фізичних осіб становить 18, 0 %, а військовий збір - 1, 5 %, тому під час виплати орендної плати ТОВ «ЮТ-АГРО» як податковий агент правомірно відраховувало обов`язкові платежі в загальному розмірі 19, 5 %. Розмір таких платежів від суми в 300, 00 грн становить 58, 50 грн (300, 00 грн * 19, 5 % / 100, 0 %).

Тож розмір орендних платежів за три місяці після утримання з них податків та зборів становить 241, 50 грн (300, 00 грн - 58, 50 грн).

Відтак висновок суду апеляційної інстанції про те, що ТОВ «ЮТ-АГРО» за

січень-березень 2020 року та за квітень-червень 2020 року сплатило орендні платежі в розмірі по 241, 50 грн, тобто у меншому ніж передбачено умовами договору, оскільки мав сплатити 300, 00 грн за кожні три місяці користування спірнім автомобілем, є помилковим.

Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за наведений період порушень строку оплати за договором найму понад три місяці не було.

Щодо сплати орендних платежів у непередбачений договором спосіб

У пункті 2.1 договору найму передбачено, що орендна плата сплачується наймодавцю готівкою.

Згідно з матеріалами справи та за встановленими судами обставинами всі орендні платежі від самого початку, тобто з 2015 року, сплачувалися

ТОВ «ЮТ-АГРО» шляхом перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 , який їх приймав без жодних зауважень до 08 липня 2020 року.

08 липня 2020 року ОСОБА_1 повернув ТОВ «ЮТ-АГРО» кошти в розмірі 241, 50 грн, сплачені за квітень-червень 2020 року, оскільки вважав, що наймач належно не виконав зобов`язання за договором найму, що станом на 01 липня 2020 року призвело до утворення заборгованості за орендними платежами понад три місяці.

ОСОБА_1 у вимогах про повернення спірного автомобіля не посилався на те, що орендні платежі сплачені не у спосіб, передбачений договором, а саме у безготівковій формі. Крім того, у вимогах підтвердив факт отримання коштів 03 липня 2020 року та повідомив про їх повернення платнику.

У касаційній скарзі ТОВ «ЮТ-АГРО» посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-59гс14, відповідно до яких схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу). З наведених підстав Верховний Суд України виснував, що у справі, яка ним переглядалася, дії позивача з виконання спірних договорів (передача транспортних засобів, зняття їх з обліку із наданням усіх необхідних документів та прийняття часткової оплати за спірними договорами) дають підстави вважати правочин схваленим особою, на користь якої його було укладено.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) міститься висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 послідовно з 2015 року до 08 липня 2020 рокувчиняв дії на прийняття виконання зобов`язань за договором найму у безготівковій формі. Такі дії ОСОБА_1 підтверджують його згоду на отримання орендних платежів не лише в готівковій формі, як це передбачено умовами договору найму, а й шляхом перерахування коштів на картковий рахунок, відкритий наймодавцем в банку. Тому повернення орендних платежів з 08 липня 2020 року з підстави сплати таких платежів в безготівковій формі свідчило б про очевидну непослідовність поведінки наймодавця, не відповідало б його попереднім діям.

У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 169/506/17 (провадження № 61-37213св18), від 24 червня 2021 року у справі № 686/19271/19 (провадження № 61-9459св20) зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства.

Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка.

У справі, що переглядається, факт перерахування орендних платежів на картковий рахунок ОСОБА_1 підтверджується банківськими виписками. ОСОБА_1 не заперечував факти отримання коштів у відповідних розмірах та за відповідні періоди.

У касаційній скарзі ТОВ «ЮТ-АГРО» посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень пункту 6 статті 3, статті 509, статті 526 ЦК України, тобто, на переконання заявника, не визначено, чи є виконання зобов`язання щодо сплати орендної плати за договором оренди (найму) шляхом перерахування коштів на рахунок наймодавця порушенням у разі, якщо договором передбачено оплату орендної плати готівкою.

Верховний Суд за результатами перегляду цієї справи дійшов переконання, що виконання зобов`язання щодо сплати орендної плати за договором оренди (найму) шляхом перерахування коштів на рахунок наймодавця у разі, якщо договором передбачено оплату орендної плати готівкою, не є порушенням договірних зобов`язань, якщо наймодавець попередньо та послідовно схвалював здійснення таких платежів у безготівковій формі. Таке схвалення можливе й у формі мовчазної згоди, якщо наймодавець прийняв виконання зобов`язання та не висловив жодних заперечень щодо способу, у який таке зобов`язання виконано.

Щодо надання судом апеляційної інстанції оцінки обставинам сплати коштів в меншому розмірі та у непередбачений договором спосіб

Поза увагою апеляційного суду залишилося таке.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18). Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога. При цьому одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19)).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною п`ятою статті 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За правилами частин першої, шостої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження № 61-4970св21) зроблено висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Отже, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати підставу та предмет позову.

У справі, що переглядається, підставою позову про розірвання договору найму ОСОБА_1 визначив те, що в порушення пункту 2.1 договору найму

ТОВ «ЮТ-АГРО систематично порушувало умови договору щодо сплати орендної плати (понад три місяці). Так, 30 червня 2021 року товариство перерахувало 241, 00 грн за оренду транспортного засобу, що свідчить про наявність заборгованості понад два місяці; 02 листопада 2020 року перерахувало 563, 50 грн, що свідчить про наявність заборгованості понад п`ять місяців; 30 вересня 2020 року та 04 вересня 2020 року перерахувало 483, 00 грн та 402, 50 грн, що свідчить про наявність заборгованості понад дев`ять місяців.

Таких підстав для розірвання договору, як сплата коштів в меншому розмірі та у непередбачений договором спосіб, зустрічний позов ОСОБА_1 не містить, не було таких доводів і в апеляційній скарзі, тож суд апеляційної інстанції не мав правових підстав досліджувати ці питання.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі підстав позову та доводів апеляційної скарги, неповно встановив фактичні обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, підтвердилися.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі, щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права

ТОВ «ЮТ-АГРО» у касаційній скарзі посилалося на те, що суд апеляційної інстанції не розглянув клопотання про відкладення судового засідання та не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 523/18181/18 (провадження № 61-14767св19).

Відповідно до матеріалів справи, розгляд справи апеляційним судом було призначено на 25 жовтня 2022 року на 11 год. 30 хв.

Представник ТОВ «ЮТ-АГРО» адвокат Лавренюк Валентин Миколайович 25 жовтня 2022 року о 09 год. 55 хв. подав заяву про відкладення розгляду справи, обґрунтовану тим, що 25 жовтня 2022 року об 11 год. 30 хв. Верховний Суд призначив в режимі відеоконференції розгляд справи № 918/1131/20, у якій адвокат Лавренюк В. М. представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТ-АГРО ЗЕРНО».

Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні зазначеної заяви, оскільки заявник не надав доказів на підтвердження здійснення представництва інтересів учасника справи № 918/1131/20, а також тому, що ТОВ «ЮТ-АГРО» не було позбавлене можливості залучити іншого представника. З наведених підстав апеляційний суд визнав наведені адвокатом Лавренюком В. М. обставини неповажними та вважав за можливе здійснити перегляд рішення суду першої інстанції без представника ТОВ «ЮТ-АГРО» за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належно повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тобто процесуальним законом надано право розглядати справу за відсутності сторін, які належно повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки, тому суд апеляційної інстанції не порушив зазначені норми права.

Верховний Суд ураховував, що ТОВ «ЮТ-АГРО» було належно повідомлене про день, час та місце розгляду справи, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не подавало, причин, що унеможливили б укладення договору про правову допомогу з іншим адвокатом задля представництва інтересів товариства в апеляційному суді не навело.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19)).

Оскільки суд апеляційної інстанції не встановив неможливості розгляду справи за відсутності представника ТОВ «ЮТ-АГРО», заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_1 та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи за відсутності представника

ТОВ «ЮТ-АГРО» не свідчить про порушення норм процесуального права.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 523/18181/18 (провадження № 61-14767св19), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що місцевий суд відмовив відкласти судове засідання за клопотанням відповідача, причину неявки якого визнав поважною, розглянув і вирішив справу за відсутності відповідача та його представника, чим порушив право сторони відповідача брати участь у судових засіданнях, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Разом з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду відповідач подав до суду заяву про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи, яка мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу без заслуховування пояснень відповідача, що призвело до порушення його прав. Апеляційний суд відмовив у задоволенні цієї заяви, розглянув справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Тобто сторона відповідача була позбавлена можливості бути заслуханою судом безпосередньо. З огляду на обставини цієї справи Верховний Суд дійшов висновку, що розгляд справи місцевим судом за відсутності відповідача та його представника, а апеляційним судом - в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи позбавило сторону відповідача права бути заслуханою, що свідчить про невиконання судами попередніх інстанцій гарантій щодо справедливого і публічного розгляду справи, визначених статтею 6 Конвенції.

Отже, за обставинами справи № 523/18181/18 (провадження № 61-14767св19) її розгляд здійснено судами першої та апеляційної інстанцій за відсутності сторони відповідача, що позбавило сторону права бути заслуханою судом та призвело до порушення гарантій щодо справедливого і публічного розгляду справи, визначених статтею 6 Конвенції. Водночас у справі, що переглядається, представник ТОВ «ЮТ-АГРО» брав участь в судових засіданнях в суді першої інстанції, тобто гарантія публічного розгляду справи не була порушена; в суді апеляційної інстанції ТОВ «ЮТ-АГРО» скористалося правом на подання відзиву на апеляційні скарги. Тож обставини справи, що переглядається, та справи, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, не є подібними.

Щодо скасування апеляційним судом додаткового рішення суду першої інстанції

У справі, що переглядається, суд першої інстанції врахував задоволення позовуТОВ «ЮТ-АГРО» та вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 2 270, 00 грн, про що ухвалив додаткове рішення.

Суд апеляційної інстанції, скасувавши рішення суду першої інстанції, ухвалене за наслідками вирішення спору по суті, ухваливши нове про відмову в позові ТОВ «ЮТ-АГРО» та про задоволення позову ОСОБА_1 , скасував також додаткове рішення суду першої інстанції про розподіл судових витрат.

Водночас Верховний Суд встановив, що суд апеляційної інстанції скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції за наслідками вирішення спору по суті, відтак помилковим є також і скасування апеляційним судом додаткового рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат. Тож оскільки рішення суду першої інстанції, ухвалене по суті спору, підлягає залишенню в силі, тому постанову апеляційного суду, якою скасовано додаткове рішення суду першої інстанції про розподіл судових витрат потрібно скасувати й залишити це додаткове рішення в силі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд не погодився з висновками суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову ТОВ «ЮТ-АГРО» та задоволення позову ОСОБА_1 , які зводяться виключно до переоцінки доказів, хоч порушень закону при здійсненні судом першої інстанції встановлення фактичних обставин справи та оцінки доказів апеляційний суд не встановив.

Верховний Суд встановив, що суд апеляційної інстанції не враховував висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 3-59гс14, щодо дій сторін на підтвердження схвалення ними правочину, а також вийшов за межі підстав позову ОСОБА_1 , який позов про розірвання договору найму обґрунтовував лише доводами про несплату наймачем орендних платежів понад три місяці, а на те, що грошові зобов`язання виконані не у спосіб, передбачений договором найму, а шляхом перерахування коштів на картковий рахунок (а не сплачені в готівковій формі) не посилався.

Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що прострочення оплати за договором найму транспортного засобу понад три місяці не було, тому підстав для розірвання цього договору немає, й автомобіль підлягає поверненню ТОВ «ЮТ-АГРО».

Верховний Суд встановив, що суд апеляційної інстанції скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції за наслідками вирішення спору по суті, та, відповідно, помилково скасував додаткове рішення, ухвалене судом першої інстанції щодо розподілу судових витрат.

Зважаючи на наведене, Верховний Суд зробив висновок, що постанови суду апеляційної інстанції потрібно скасувати, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити в силі.

За приписами пункту 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має правоскасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Розподіл судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що Верховний Суд задовольнив касаційну скаргу

ТОВ «ЮТ-АГРО», скасував оскаржувані постанови суду апеляційної інстанції, залишив в силі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, тому судові витрати, понесені заявником у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції, у виді судового збору в розмірі 6 356, 00 грн підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 на користь заявника.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТ-АГРО» задовольнити.

Постанови Рівненського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року скасувати, залишити в силі рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 червня 2022 року та додаткове рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 червня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТ-АГРО» судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 6 356, 00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко