Провадження №2/752/2853/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дураєвої А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Касьяненка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 , Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Олекса Людмила Анатоліївна в інтересах ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 , Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 03.11.2004 перебувають в шлюбі, під час якого народились діти - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З моменту укладання шлюбу ОСОБА_4 стала проживати разом з чоловіком у житловому будинку по АДРЕСА_1 (починаючи з 22.12.2020 - АДРЕСА_1 ).

Вона проживає у зазначеному будинку відкрито, добросовісно, з відома осіб, які є власниками цього будинку, проте не зареєстрована за цією адресою.

Відповідач по справі - це рідна тітка чоловіка ОСОБА_4 , яка дала згоду на їх проживання в будинку, будучи єдиним володільцем спірного будинку станом на час вселення - листопад 2003 року, оскільки відповідач з 1963 року зареєстрована в цьому будинку.

Відповідач фактично прийняла спадщину після смерті батька, отже є єдиною особою, хто повинен був надавати право на вселення до будинку. Факт прийняття відповідачем спадщини підтверджений рішенням Голосіївського районного суду міста Києва по справі №752/16713/20, яке було залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.11.2021. Цим же рішенням встановлено, що син позивача ( ОСОБА_3 як член сім`ї почав проживати та здійснювати ремонтні роботи вже після 2003 року.

Про згоду на проживання ОСОБА_4 в спірному будинку з боку відповідача, ведення з нею спільного господарства, тривалість проживання в спірному житлі свідчать відзив на позовну заяву по справі №752/16713/20, згода відповідача на проведення ремонтних робіт та облаштування прилеглої території, оздоблення житла з часу вселення, що також встановлено у справі №752/16713/20, сплата комунальних послуг, зазначення в особових справах дітей, які навчаються в закладах освіти, картках щеплень домашньої адреси по АДРЕСА_1 , акти про фактичне проживання, фотографії.

Відсутність письмової згоди відповідача на вселення не свідчить про те, що позивач не набула права користування спірним житлом, оскільки відповідач таку згоду висловлювала своїми діями, спільним веденням господарства впродовж 15 років, відсутністю звернень до органів внутрішніх справ щодо виселення незаконно вселених осіб.

У ОСОБА_4 відсутнє будь-яке інше житло.

Відповідач не визнає права ОСОБА_4 на користування будинком для проживання разом з дітьми та чоловіком, систематично створює конфліктні ситуації.

ОСОБА_4 є матір`ю трьох неповнолітніх дітей, місце проживання яких пов`язане з місцем проживання їх батьків. Фактично діти проживають в спірному будинку від народження, який є їх єдиним житлом.

Судові витрати по цій справі складаються з судового збору та витрат на правову допомогу, які орієнтовно складають 35000 грн.

Просила:

визнати за ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ,

вирішити питання про розподіл судових витрат.

14.11.2022 судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано строк для усунення її недоліків.

06.12.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

15.03.2023 судом постановлено ухвалу про відмову в прийнятті та об`єднанні в одне провадження з первісним позовом зустрічного позову та повернуто зустрічну позовну заяву.

03.04.2023 судом постановлено ухвалу про витребування доказів.

25.05.2023 судом постановлено ухвалу про відмову у зупиненні провадження у справі.

13.03.2023 представник відповідача адвокат Голиця Тетяна Іванівна надала відзив на позовну заяву, в якому вважала позовні вимоги безпідставними, через що вони не можуть бути задоволені.

Зазначила, що в рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 28.05.2021 по справі №752/16713/20, яке набрало законної сили 23.11.2021, встановлені обставини, які спростовують твердження позивачки про те, що відповідач прийняла спірний будинок в спадщину після смерті батька ОСОБА_10 та мала статус особи, яка могла надавати дозвіл на вселення до будинку.

Крім того, зазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_3 не довів належними та достатніми доказами, що він вселився в будинок за адресою: АДРЕСА_1 , як член сім`ї колишнього власника або за згоди ОСОБА_5 , або що існують інші підстави, що свідчать про законність його проживання в будинку.

Отже відповідач не надавала згоди позивачу та її чоловіку на вселення до спірного будинку.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_5 надала їй згоду на проживання в будинку ще в листопаді 2003 року спростовуються тим, що відповідач набула право власності на 1/2 частку будинку лише 22.12.2016.

До цього часу спірний будинок належав на праві власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.01.1995.

05.04.2017 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договір поділу житлового будинку в натурі.

Згідно з рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02.07.2020 по справі №752/17099/19, яке набрало законної сили 27.10.2020 відмовлено матері третьої особи ОСОБА_11 у визнанні недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частки будинку від 22.12.2016 та у визнанні за нею права власності на зазначену частку житлового будинку під літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, у рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 23.12.2021 по справі №752/16713/20 встановлено, що саме ОСОБА_11 надала дозвіл своєму сину ОСОБА_3 та його родині на проживання в будинку.

Відповідач не надавала згоди на вселення позивача до будинку, як і згоди на проведення ремонтних робіт та облаштування прилеглої території. Доказів на підтвердження протилежного не надано.

Позивач не надала доказів того, що вона є членом сім`ї відповідача, веде з нею спільне господарство, так само не надано доказів, що вона є членом сім`ї колишнього власника будинку ОСОБА_6 .

На звернення відповідача звільнити будинок позивач не реагує.

Крім того, позивач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , і до позову не додано доказів неможливості її проживання разом з членами сім`ї за цією адресою.

Крім того, чоловік позивача ОСОБА_3 станом на сьогодні зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , і до позовної заяви також не додано доказів неможливості його проживання разом з членами сім`ї за цією адресою.

Перешкодою відповідачу у користуванні будинком є проживання в ньому позивачки зі своєю сім`єю, яка добровільно виселятись не бажає. Крім того, разом з позивачем живе великий собака бійцівської породи, яка не знаходиться на прив`язі, становить загрозу життю і здоров`ю відповідача, яка боїться собак.

Отже позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Крім того, права дітей на користування житлом є похідними від прав їх батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а тому набуття чи припинення права користування житлом залежить від набуття чи припинення права її батьків.

Розмір витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 35000 грн. є неспівмірним з часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт.

Розмір витрат відповідача на правничу допомогу становить 60000 грн., які підлягають стягненню з позивача.

Представник позивача адвокат Олекса Л.А. підтвердила доводи, викладені у позові. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Голиця Т.І. заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_3 та його представник адвокат Касьяненко А.М. підтримали заявлені позовні вимоги.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_12 та ОСОБА_3 з 03.11.2004 перебувають в шлюбі, під час якого народились діти - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно даних особової справи учня спеціалізованої школи №89 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , домашня адреса зазначена в АДРЕСА_1 .

Згідно даних особової справи учня спеціалізованої школи №89 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашня адреса зазначена в АДРЕСА_1 .

Згідно даних карти профілактичних щеплень ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашня адреса зазначена в АДРЕСА_1 .

Згідно даних технічного паспорту на жилий будинок по АДРЕСА_1 , власником будинку є ОСОБА_6 , користувачем є ОСОБА_5 (користується житловим будинком літ. А).

Згідно з копією акту про фактичне проживання (не проживання) від 04.02.2020, затвердженого в.о. начальника управління ЖКГ Голосіївської РДА Махновською Тамарою, по АДРЕСА_1 , починаючи з листопада 2003 року фактично проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Згідно з копією акту про фактичне проживання (не проживання) від 27.10.2022, затвердженого в.о. начальника управління ЖКГ Голосіївської РДА Ткачуком Василем, по АДРЕСА_1 , починаючи з листопада 2003 року фактично проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Згідно з копією акту про обстеження умов проживання від 17.02.2023, складеного уповноваженими особами ССД Голосіївської РДА, за адресою: м. Київ, вул. Марії Боровиченко, буд.14 А, проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 21.08.2008 (лист Оболонської РДА від 07.04.2023 №104-2340).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (витяг №91435014 від 05.04.2023).

ОСОБА_13 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 16.12.2009.

22.12.2016 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, за умовами якого остання прийняла у власність 1/2 частку житлового будинку під літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 2 договору купівлі-продажу від 22.12.2016 житловий будинок належить продавцю ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою 17.01.1995, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в жовтні 2016 року.

22.12.2016 за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом №76711022 від 22.12.2016.

15.04.2017 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений та нотаріально посвідчений договір поділу житлового будинку, що є спільною частковою власністю, за умовами якого сторони отримали в особисту приватну власність будинок літ. Б та будинок літ. А, відповідно.

25.02.2020 наказом Департаменту містобудування та архітектури від 25.02.2020 №208 об`єкту нерухомого майна ОСОБА_5 (житловому будинку літ. А) на АДРЕСА_1 , присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 .

22.12.2020 за ОСОБА_5 було зареєстровано право приватної власності, розмір частки 1, на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 24.11.2021.

ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 22.11.1963 (лист Голосіївської РДА від 18.10.2018 №100-16619).

28.05.2021 по справі №752/16713/20 за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , Голосіївським районним судом міста Києва було ухвалено рішення, згідно з яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили згідно з постановою Київського апеляційного суду від 23.11.2021.

17.10.2022 по справі №752/20920/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виселення з 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , Голосіївським районним судом міста Києва було ухвалено рішення, згідно з яким позовні вимоги задоволено частково, виселено ОСОБА_3 зі спірного будинку без надання іншого житлового приміщення. Зазначене рішення набрало законної сили згідно з постановою Київського апеляційного суду від 15.02.2023.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Вказане право охоплює право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплено положення, відповідно до яких громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Позовні вимоги про визнання права користування за позивачем спірним будинком обґрунтовані тим, що остання проживає у зазначеному будинку відкрито, добросовісно, з відома осіб, які є власниками цього будинку, відповідач дала згоду на проживання в будинку їй та членам її сім`ї, будучи єдиним володільцем спірного будинку станом на час вселення - листопад 2003 року, оскільки відповідач з 1963 року зареєстрована в цьому будинку.

Позивач стверджувала про наявність згоди на її проживання в спірному будинку з боку відповідача, на ведення з нею спільного господарства свідчить тривалість проживання в спірному житлі, дозвіл відповідача на проведення ремонтних робіт та облаштування прилеглої території, оздоблення житла з часу вселення, сплата комунальних послуг, зазначення в особових справах дітей, які навчаються в закладах освіти, картках щеплень домашньої адреси по АДРЕСА_1 , акти про фактичне проживання, фотографії.

Також зазначалось про відсутність у позивача іншого житла.

Суд відзначає, що під час розгляду справи не було підтверджено належними та достатніми доказами, що відповідач ОСОБА_5 , як власник спірного житлового будинку, надала свою згоду в 2003 році на проживання в цьому будинку позивачу.

Відповідач ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 22.11.1963, право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку за ОСОБА_5 було зареєстровано 22.12.2016, а право власності на весь будинок - 22.12.2020.

З 17.01.1995 ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою, належав спірний житловий будинок.

Зазначене свідчить про те, що відповідач, яка станом на 2003 рік не була власником чи співвласником спірного будинку, не могла розпоряджатись ним та надавати згоду на проживання в ньому інших осіб.

Суду не було надано жодних доказів того, що відповідач надала згоду на проживання позивача в спірному будинку, як і доказів того, що позивач і відповідач вели спільне господарство та що остання надала позивачу дозвіл на проведення ремонтних робіт та облаштування прилеглої території, оздоблення житла.

На думку суду, здійснення чоловіком позивача несистематичних комунальних платежів не є доказом того, що позивач та члени її родини вели з відповідачем спільне господарство. Крім того, доказів того, за чиї кошти (позивача чи відповідача, чи їх спільні кошти тощо) здійснювались платежі суду надано не було.

Суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було встановлено, що між сторонами велось спільне господарство, були наявні спільні витрати, спільний бюджет, спільне харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утриманні житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, тобто доказів, які б засвідчували реальність сімейних відносин між позивачем та відповідачем суду надано не було.

Суд зауважує, що зазначення в особових справах дітей, які навчаються в закладах освіти, та в картках щеплень домашньої адреси по АДРЕСА_1 , не є підтвердженням права на користування житлом, оскільки ці відомості вносяться за вказівкою батьків. Зазначення в особових справах дітей та в картках їх щеплень адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та має бути підтверджене на інших підставах.

Наявність актів про фактичне проживання позивача та членів її сім`ї в спірному будинку з 2003 року та станом на 17.02.2023 само по собі не свідчить про те, що таке проживання відбулось з дозволу ОСОБА_5 .

Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_4 є співвласником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про неправдивість тверджень про відсутність у позивача іншого житла.

Позивач як співвласник квартири має повноцінне право користуватись цією квартирою та на законних підставах проживати в ній разом з членами сім`ї.

Звернення ОСОБА_5 до суду з позовом про виселення ОСОБА_3 , який є чоловіком позивача, також спростовує доводи позивача, що остання надавала свою згоду на його проживання, як члена сім`ї власника будинку.

Наявність у позивача неповнолітніх дітей та проживання їх у спірному будинку жодним чином не породжує у неї виникнення права на користування цим будинком, оскільки забезпечення житлом дітей є обов`язком їх батьків.

Враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було встановлено, що позивач на законних підставах, з дозволу власника будинка проживає в цьому будинку та, відповідно, набула право користування цим житлом. Доказів, які б спростовували зазначені висновку суду, відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, що має наслідком відмову у їх задоволенні.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки суд відмовив в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 01.08.2023.

Позивач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Олекса Людмила Анатоліївна, місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 21, оф. 101.

Відповідач: ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник відповідача: адвокат Голиця Тетяна Іванівна, місцезнаходження: м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 34, оф. 30; РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державна адміністрація, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 58.

Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Представник третьої особи: адвокат Касьяненко Артем Миколайович, місцезнаходження: АДРЕСА_7 .

Суддя Ж. І. Кордюкова