ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 січня 2023 року

м. Харків

справа № 639/2734/22

провадження № 22-ц/818/327/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Супрун Я.С.

учасники справи:

заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 листопада 2022 року, постановлене під головуванням судді Єрмоленко В.Б., -

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про розірвання шлюбу.

Рішенням районного суду Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 листопада 2022 року заяву задоволено. Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 28 вересня 2013 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції під актовим записом № 1657- розірвано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволені заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що він вважає рішення суду першої інстанції передчасним та безпідставним, оскільки розірвання шлюбу суперечить інтересам їх спільних малолітніх дітей; вказує, що на час звернення до суду з апеляційною скаргою обставини, які зазначались у заяві про розірвання шлюбу, змінились та вони з ОСОБА_2 бажають зберегти сім`ю; також зазначає, що стосунки в родині покращилися; зазначає, що діти потребують їх спільного виховання, турботи та піклування; вважає, що для гармонійного розвитку дітей, вони мають зростати у повній сім`ї разом із матір`ю та батьком; вказує, що вони разом із ОСОБА_2 усвідомили свої помилки та не бажають розривати шлюбні відносини, а прагнуть зберегти повноцінну сім`ю та стосунки. Вважає, що всі ці обставини мають істотне значення для вирішення справи та скасування рішення першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Крім того, умови укладеного договору не порушують права дітей. Отже підстав для відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 28 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1657, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10-17).

Як на підставу заяви, сторони посилались на те, що спільне життя між сторонами не склалось. Зазначали, що вони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю, на даний момент фактично проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Заявники досягли згоди щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей та уклали договір про визначення проживання, участь у вихованні дітей, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гринишиним Л.Ю.12 вересня 2022 року (а.с.5). У зв`язку з чим, посилаючись на ст.109 Сімейного кодексу України просили задовільнити заяву про розірвання шлюбу.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 2 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 СК України.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1,4 ст. 109, СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків.

Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Матеріали справи свідчать про те, що у вересні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про розірвання шлюбу.

У заяві заявники зазначили, що шлюбні відносини фактично припинені, спільне життя між сторонами не склалось через протилежні погляди на життя, внаслідок чого у них виникли непорозуміння. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе.

Враховуючи дійсну волю заявників на розірвання шлюбу, яку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виразили у заяві про розірвання шлюбу між подружжям від 22 вересня 2022 року та заяви про визначення проживання і участь у вихованні дітей від 12 вересня 2022 року, посвідченій приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гринишиним Л.Ю. № 341, відсутність порушень при цьому їх особистих прав, а також прав їх дітей, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.109 СК України.

Вимогу про розірвання шлюбу сторони підтримали також у своїх заявах від 28 жовтня 2022 року (а.с. 27-28).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує факт подання заяви про розірвання шлюбу між подружжям від 22 вересня 2022 року та укладення договору про визначення проживання і участь у вихованні дітей від 12 вересня 2022 року, при цьому зазначає, що на час подання апеляцйної скраги змінились обставини, і він та дружина бажають зберегти сім`ю.

Разом з тим такі доводи апелянта суперечать вимогам закону. А саме відповідно до ч.4 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Протягом визначеного законом строку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такої заяви не надали, а навпаки заявами від 28 жовтня 2022 року підтвердили намір розірвати шлюб.

Зміна обставин після ухвалення судового рішення не є підставою для його скасування.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Підстав для його зміни або скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 26.01.2023 року