Справа № 211/5342/19
Провадження № 2/211/272/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 березня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Мариненко Е.П.

у відсутність:

представника позивача ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна»

відповідача Лисенко О.В.,

представника відповідача Овдій Я.П.

розглянувши в порядку спрощеного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що 04.11.2017 року у м. Києві на перехресті вул. Великої Васильківської та вул. Фізкультури відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Mercedes-Benz GLE 450» номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 (власник - ОСОБА_3 ). Внаслідок ДТП зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження.

06.11.2017 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» отримало від ОСОБА_3 повідомлення № 15707 про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяву на виплату страхового відшкодування від 06.11.2017 року за договором добровільного страхування наземного транспорту № -0000029 від 12.09.2017 року, відповідно до якого позивач застрахував майнові інтереси потерпілої, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, використанням і розпорядженням транспортним засобом «Mercedes-Benz GLE 450» номер НОМЕР_2 .

15.11.2017 року позивач здійснив страхове відшкодування потерпілій за Договором №-0000029. Позивачем па підставі рахунку СТО № 21173407 від 13.11.2017 року було складено страховий акт № 1535-2103/17-111007 від 15.11.2017 року та розрахунок до нього, згідно з яким сума страхового відшкодування за Договором № -0000029 склала 210811.16 грн. На підставі цих документів вказана сума була перерахована позивачем на вказаний потерпілою рахунок, що підтверджується платіжним дорученням № 4105 від 15.11.2017 року.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2018 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

На момент ДТП транспортний засіб «Mitsubishi Lancer», номер НОМЕР_1 , яким керував відповідач, був застрахований ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» - договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1534376. Ліміт відповідальності СГ «ТАС» за вказаним договором - 100 000,00 грн.

Отже до них перейшло право вимоги, яке потерпіла мала до СГ «ТАС» як страховика ці вільно - правової відповідальності відповідача, у розмірі 100 000,00 грн.

Тому позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 172 311, 16 грн., а також судові витрати по справі в розмірі 2584,68 грн.

У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи.

Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін».

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву. Свою позицію обґрунтовує, тим, що постановою Печерського районного суду м. Києва його визнано винним у вчиненні ДТП , що мало місце 04.11.2017 року та в наслідок якого транспортні засоби: «Mitsubishi Lancer», номер НОМЕР_1 під його керуванням та «Mercedes-Benz GLE 450» номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що належить ОСОБА_3 отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальних збитків. На час скоєння ДТП його цивільно правова відповідальність була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/1534376 від 11.01.2017 року з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн., франшиза 0 грн.

Крім того між ПАТ «Страхова група «ТАС» та ним було укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків AZ7 № 565012 за програмою страхування «Автоцивілка Плюс» пакет «Стандартний», страхова сума становить 250000 грн., та пакет «Сервісний», страхова сума 50 000,00 грн., предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди життю та здоров`ю фізичної особи або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі під час здійснення страхувальником експлуатації застрахованого транспортного засобу - автомобіля : «Mitsubishi Lancer», номер НОМЕР_1 .

01.11.2018 року позивач направив до ПАТ «Страхова група «ТАС» заяву на виплату страхового відшкодування в порядку регресу на суму 272311,16 грн. В подальшому ПАТ «Страхова група «ТАС» повідомило позивача що його цивільна - правова відповідальність застрахована лише згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/1534376 від 11.01.2017 року , та перерахувало позивачу лише 100000,00 грн., тобто страхове відшкодування по Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків AZ7 № 565012 страховою компанією здійснено не було, таким чином саме ПАТ «Страхова група «ТАС» зобов`язане відшкодувати позивачу витрати у розмірі 172311,16 грн.

Представником позивача відповідь на відзив не надавалась.

Представник позивача до суду не з`явився, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 до суду не з`явилися, раніше відповідач ОСОБА_1 звертався до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника. У задоволенні позову просить відмовити з підстав викладених у відзиві.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.11.2017 року сталося ДТП за участю транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Mercedes-Benz GLE 450» номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 (власник - ОСОБА_3 ). В наслідок ДТП вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2018 року, яка набрала законної сили 23.10.2018 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП.

12 вересня 2017 року ПАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №-0000029, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням належним на праві власності страхувальнику автомобілем «Mercedes-Benz GLE 450» номер НОМЕР_2 (а. с. 6).

Відповідно до ч.ч.4,6 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи.

Ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється.

06.11.2017 р., у зв`язку з ДТП ОСОБА_3 подала до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомлення № 15707 про настання події, що має ознаки страхового випадку та на виплату страхового відшкодування (а.с. 15).

Зважаючи на те, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Mercedes-Benz GLE 450» номер НОМЕР_2 , спричинено механічних пошкоджень, страховиком за договором добровільного страхування наземного транспорту від 12 вересня 2017 року №-0000029 складено страховий акт від 15 листопада 2017 року №1535-2103/17-111007, яким цей випадок визнаний страховим, та прийнято рішення про виплату страхувальнику ОСОБА_3 страхового відшкодування у сумі 210811,16 грн. (а. с. 47).

П. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором.

Судом встановлено, що ПАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" сплатило страхове відшкодування у сумі 210811,16 грн.(а.с. 49).

Тобто, 15.11.2017 р. ПрАТ СК «Євроінс Україна» здійснив страхове відшкодування Страхувальнику за Договором добровільного страхування наземного транспорту № -0000029.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано відповідачу письмову вимогу №206 від 21.06.2019 р. згідно якої позивач прохав відповідача відшкодувати шкоду в розмірі 172311,16 грн. (а.с. 51).

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом четвертим частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, вимога страховика потерпілої особи до завдавача шкоди не є регресною, а заснована на суброгації.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження N 14-176 цс 18; постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 201/17793/15-ц, провадження № 61-15210св19.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 у пункті 27 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Як вбачається з матеріалів справи Приватне акціонерне товариство «СК «Євроінс Україна», яке є страховиком потерпілої особи, виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі 210811,16 грн на рахунок ТОВ «Автомобільний дім Україна-Мерседес Бенц» за відновлювальний ремонт автомобіля «Mercedes-Benz GLE 450» номер НОМЕР_2 .

У зв`язку з виплатою товариством страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди власнику застрахованого автомобіля в порядку суброгації.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди покладається на страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на Моторне (транспортне) страхове бюро України).

Оскільки в Україні існує інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то пред`явлення вимоги до безпосереднього винуватця у межах страхового ліміту суперечить меті такого інституту.

Зазначений висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2019 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 листопада 2018 року у справі № 760/15471/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП транспортний засіб «Mitsubishi Lancer», номер НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_1 був застрахований за договором обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1534376 від 11.01.2017 року у ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн. (а.с. 50).

Разом з тим між ПАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_1 був укладений договір №AZ7-565012 добровільного комплексного страхування транспортних ризиків (а.с.19-205).

Частини 1 Договору №AZ7-565012 добровільного комплексного страхування транспортних ризиків встановлено особливі умови страхування, застраховано за умовою страхування пакет «Стандартний», програма «Автоцивілка Плюс» 250000грн., пакет «Сервіснеий » программа «Автоцивілка Плюс» 50000грн.

Листом № 01610-1/0121 від 31.05.2021 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» підтверджує, що, цивільно - правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1534376 від 11.01.2017 року, а також згідно Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків №AZ7-565012, проте 05.11.2018 року Страховику надійшла вимога ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди в порядку регресу тільки за полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1534376 від 11.01.2017 року.

Окрім того зазначають, що згідно пп. 2) п. 24.9 Договору, в перелік документів, які зобов`язаний надати Страхувальник Страховику для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, входить Заява про страхове відшкодування. Згідно п. 13.1.1.2 Правил добровільного страхування, для отримання страхового відшкодування Страхувальник або інша особа, яка відповідно до умов Договору має право на отримання страхового відшкодування, повинні надати Страховику документи, що підтверджують факт настання страхового випадку і розмір збитків, зокрема заяву на виплату страхового відшкодування .

Заяв про виплату страхового відшкодування за Договором до Страховика не надходило. 22.12.2018 року Страховиком перераховано згідно регресної вимоги ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 100000,00 грн., за полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1534376 від 11.01.2017 року.

На підтвердження вищезазначених обставин ПрАТ «Страхова група «ТАС» листом № 680 від 06.05.2021 року було надано копію заяви представника ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на виплату страхового відшкодування в порядку регресу від 01.11.2018 року № 646-ЮР та копію листа від 21.12.2018 року № Г1400/5235.

Отже за таких умов стягнення з відповідача як винуватця дорожньо-транспортної пригоди суми страхового відшкодування, виплаченої позивачем потерпілій особі, є передчасним та позивач мав звертатися з відповідними вимогами в межах ліміту відповідальності до ПрАТ «Страхова група «ТАС» оскільки збитки не перевищують ліміту відповідальності. Таким чином ОСОБА_1 не є належним відповідачем по справі.

Положеннями п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Згідно з вимогами ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.(ст.79 ЦПК України)

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч.6 ст.81 ЦПК).

Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, про безпідставність позовних вимог. Тому в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» слід відмовити.

Враховуючи, що суд дійшов обґрунтованих висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог, то з урахуванням положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, відшкодування судового збору, у разі відмови у позові не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись 1-13, 77-83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко

Повний текст рішення складено 20.03.2023 року.