Справа № 367/7905/18 Головуючий в суді І інстанції Мерзлий Л.В.
Провадження № 22-ц/824/1326/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Твердохліб В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», Коцюбинська селищна рада, Регіональне відділення Фонду державного майна України у Київській області, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що 12 травня 2017 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договори купівлі продажу будівель, споруд та земельної ділянки, згідно яких вона набула у власність нерухоме майно, а саме: гаражні бокси - прохідна «А», загальною площею 378,7 кв.м.; цех «Б», загальною площею 1343,1 кв. м, офісно-складські приміщення «Г», загальною площею 565.3 кв. м.; побутові приміщення «Ж», загальною площею 167,3 кв.м.; трансформаторна підстанція «В», загальною площею 34,1 кв. м.; котельня «3», загальною площею 215,3 кв. м.; водонапірна вежа «И», загальною площею 95,2 кв. м.; артезіанська свердловина «К», загальною площею 25.8 кв. м.; сарай «Л»; сарай «М»: вбиральня «С»; альтанка «Т»; гараж «Ч»; огорожа №1-3; пожежний резервуар №4; та земельну ділянку - кадастровий номер :01:015:0005 площею 1, 6221 за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості, для обслуговування виробничої бази.

Укладені договори були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В. про що зроблено реєстраційні записи за № 807 та 803.

Під час відчуження нерухомого майна продавець ОСОБА_2 гарантував, що прихованих недоліків нерухоме майно немає, нікому іншому не відчужене, в оренді не перебуває, під забороною (арештом), заставою, в тому числі податковою, не перебуває, як внесок до статутного капіталу (фонду) юридичних осіб не передано, судового спору щодо нього а також прав третіх осіб як в межах України, так і за її межами немає, укладанням цього договору не порушуються права користування третіх осіб, в тому числі малолітніх та неповнолітніх, недієздатних та обмежено дієздатних осіб.

Вказувала, що в процесі експлуатації придбаного нерухомого майна та підготовки його до реконструкції їй стало відомо, що в офісно-складському приміщенні під літерою «Г» площею 81 м. кв. проживають відповідачі, які вважають зайняті ними приміщення житловим будинком № 58 , та стверджують, що вони у законний спосіб набули право користування житлом та прописані в ньому, а тому добровільно звільнити їх відмовляються.

Однак, позивач вважає, що зайнятий відповідачами об`єкт нерухомості не має правового статусу житлового і за ним не було закріплено земельну ділянку для обслуговування, на порушення норм земельного законодавства, у відсутність правовстановлюючих документів на землю та «будинок», відповідачі користуються земельною ділянкою, що розташована під зайнятими ними приміщеннями, огородили землю парканом, що унеможливлює вільний доступ як до належного їй на праві власності нерухомого майна так і до земельної ділянки під ним, та за таких умов вона позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, внаслідок чого змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Вказувала також, що 20 липня 2017 року Управлінням житлово-комунального господарства «Біличі» було видано довідку про те, що будинки № 58 та 58/1 на балансі УЖКГ «Біличі» не знаходяться, а із Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13 грудня 2012 року виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради Київської області попередньому власнику спірного майна - ПАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» вбачається, що офісно-складські приміщення під літерою «Г», загальною площею 565,3 кв.м., є складовою об`єкту нерухомого майна, належного на праві власності товариству, а також, що приміщення, в якому мешкають відповідачі, відповідно до рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради № 160 від 30 жовтня 2012 року та виданого на його підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно є складовою частиною об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1 (будівлі та споруди), що не відноситься до житлового фонду.

На підставі викладеного, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження нерухомим майном, а саме: звільнити офісно-складське приміщення літ. «Г» за адресою: АДРЕСА_1 площею 87,4 м кв.; побутове приміщення № 1 площею 81,0 м2, побутове приміщення №2 площею 2,2 м2 групи приміщень № 8; коридор № 4 площею 4,2 м2 групи приміщень № 1; звільнити земельну ділянку кадастровий номер : 01: 015: 0005 площею 84,1 м2 (0,00841 га), яку займають офісно-складські приміщення літ. «Г» за адресою: АДРЕСА_1 площею 87,4 м кв., знести самочинно виконану добудову над частиною офісно-складського приміщення літ. «Г» за адресою: АДРЕСА_1 - побутовим приміщенням №1 площею 81,0 м2., та стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 серпня 2022 року позов задоволено та зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , усунути перешкоди ОСОБА_3 у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном, а саме: звільнити офісно-складське приміщення літ. «Г» за адресою: АДРЕСА_1 площею 87,4 м кв.: побутове приміщення № 1 площею 81,0 м2, побутове приміщення №2 площею 2,2 м2 групи приміщень № 8; коридор № 4 площею 4,2 м2 групи приміщень № 1; звільнити земельну ділянку кадастровий номер : 01: 015: 0005 площею 84,1 м2 (0,00841 га), яку займають офісно-складські приміщення літ. «Г» за адресою: АДРЕСА_1 площею 87,4 м кв. знести самочинно виконану добудову над частиною офісно-складського приміщення літ. «Г» за адресою: АДРЕСА_1 - побутовим приміщенням №1 площею 81,0 м2.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 8 000,00 грн за проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи та 2 178,00 грн сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд не дав оцінку доводам відповідачів про наявність будинку АДРЕСА_1 , в якому вони зареєстровані та за ними визнано право користування житловим приміщенням, що підтверджується рішеннями судів, які набрали законної сили.

Вказує на помилковість висновку місцевого суду щодо відсутності будинку АДРЕСА_1 , позаяк згідно витягу з Реєстру державного майна, він належить до майна, яке не увійшло до статутного капіталу ЗАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» (правонаступник ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція») та перебуває у держави власності на балансі ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», що підтверджує наявність даногожитлового будинку та його реєстрацію.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд не врахував, що при укладенні між ОСОБА_2 та ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» договору купівлі продажу вказаної земельної ділянки та будівель від 04.05.2017 року відбулося грубе порушення норм законодавства, що встановлено господарським судом у справі №Б8/180-10.

Крім цього, вказує на наявність справи №367/8253/21 за позовом ОСОБА_9 до ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки та будівель від 04.05.2017 року та від 12.05.2017 року та, на цій підставі, просить зупинити провадження у справі до вирішення цієї справи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на аналогічні доводи і обставини, які зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову та зупинити провадження у справі до вирішення справи №367/8253/21.

Від ОСОБА_3 до суду надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких вона заперечує проти доводів апеляційних скарг та просить залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Крім цього, вказує на відсутність підстав для зупинення провадження у справі.

Від ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_10 , в якому він просить задовольнити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_10 в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає необхідним вищезазначені апеляційні скарги задовольнити, а клопотання апелянтів про зупинення провадження у справі відхилити, з огляду на таке.

Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду.

В справі, що переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності користування відповідачами нерухомим майном, що належить позивачу, а тому колегія суддів вважає, що посилання апелянтів на неможливість розгляду даної справи до вирішення справи №367/8253/21 є безпідставними.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні нерухомим майном за адресою АДРЕСА_1 , оскільки приміщення, в якому мешкає відповідачка та члени її родини є складовою частиною об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , а відповідачка не надала належних доказів правомірності користування складськими приміщеннями та земельною ділянкою під ним,а також, що приміщення, які займають відповідачі, не відносяться до житлового фонду і ОСОБА_1 не надала доказів існування житлового будинку АДРЕСА_2 як самостійного об`єкту нерухомого майна та правовстановлюючих документів на нього і правомірності користування ним.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватися та розпоряджатися своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Відповідно до Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений Постановою КМУ від 26.10.2011 №1141 (в редакції постанови КМУ від 06.06.2018 № 484), розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: нерухоме майно; право власності та суб`єкта цього права; інші речові права та суб`єкта цих прав; обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта цих прав.

З метою проведення державної реєстрації виникнення права власності щодо об`єкта нерухомого майна державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно такі відомості: тип об`єкта нерухомого майна (житловий будинок, будівля, споруда, квартира, житлове приміщення, нежитлове приміщення тощо); призначення об`єкта нерухомого майна (житловий або нежитловий); площа об`єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова); відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєння літера, загальна та (за наявності) житлова площа об`єкта нерухомого майна, який є складовою частиною складної речі та призначений для обслуговування іншої (головної) речі, пов`язаний з нею спільним призначенням та є її приналежністю); адреса об`єкта нерухомого майна. Тобто, щодо об`єкта нерухомого майна, ідентифікуючими ознаками, серед іншого, є адреса та площа.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2017 року є власником нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , до складу якого входить: гаражні бокси - прохідна «А», загальною площею 378,7 кв.м.; цех «Б», загальною площею 1343,1 кв. м, офісно-складські приміщення «Г», загальною площею 565.3 кв. м.; побутові приміщення «Ж», загальною площею 167,3 кв.м.; трансформаторна підстанція «В», загальною площею 34,1 кв. м.; котельня «3», загальною площею 215,3 кв. м.; водонапірна вежа «И», загальною площею 95,2 кв. м.; артезіанська свердловина «К», загальною площею 25.8 кв. м.; сарай «Л»; сарай «М»: вбиральня «С»; альтанка «Т»; гараж «Ч»; огорожа №1-3; пожежний резервуар №4 (а.с. 12-15 т.1).

Згідно договору купівлі-продажу від 12 травня 2017 року позивач є також власником земельної ділянки кадастровий № : 01: 015: 0005 площею 1, 6221 за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості, для обслуговування виробничої бази (а.с.16-19 т.1).

Позивач стверджувала, що відповідачі проживають у частині офісно-складських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 та просила суд усунути перешкоди їй у користуванні цим нерухомим майном, а саме: звільнити офісно-складське приміщення літ. «Г» площею 87,4 м кв.: побутове приміщення № 1 площею 81,0 м2, побутове приміщення №2 площею 2,2 м2 групи приміщень № 8; коридор № 4 площею 4,2 м2 групи приміщень № 1.

На підтвердження своїх вимог, позивачем надано до суду висновок будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, проведеної на замовлення самого позивача (а.с.35-66 т. 2).

Так, згідно висновку експерта від 29.11.2019 року, ОСОБА_3 не використовуються приміщення офісно-складського приміщення літ. «Г» за адресою: АДРЕСА_1 площею 87,4 м2, а саме: побутове приміщення №1 площею 81,0 м2, побутове приміщення №2 площею 2,2 м2 групи приміщень №8; коридор №4 площею 4,2 м2 групи приміщень №1 через відсутність фактичного доступу до них, зі сторони території належного їй на праві власності майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані приміщення займають 84,1 м2 (0,00841 га) земельної ділянки кадастровий номер :01:015:0005 за адресою: АДРЕСА_1 (додатки №№1, 2 Висновку).

Верховний Суд неодноразово, зокрема в постанові від 06 липня 2022 року по справі № 128/2269/20 (провадження № 61-1119св2) наголошував на тому, що, надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 зазначено, що статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд безпідставно прийняв за основу висновок експерта від 29.11.2019 року та при цьому не врахував, що матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що відповідачі проживають в офісно-складському приміщенні під літерою «Г», площею 81 м. кв., та над частиною офісно-складського приміщення №1 площею 81,0 м2 групи приміщень №8 і що ними саме на цим приміщенням виконано двоповерхову прибудову, позаяк з матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані та проживають в іншому житловому приміщенні, а саме в будинку АДРЕСА_1 .

Також, з матеріалів справи вбачається, що сім`я ОСОБА_11 у складі чотирьох осіб (він, дружина ОСОБА_12 , сини ОСОБА_4 - відповідач по справі та ОСОБА_13 ) як робітника заводу «Теплозвукоізоляція» проживала в бараку АДРЕСА_2 (а.с.91-97, а.с.139-152 т.1).

Разом з ними у вказаному приміщенні після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 в 1980 р. почала проживати і ОСОБА_1 , як член сім`ї робітника заводу ОСОБА_11 (а.с. 100 т.1).

Як вбачається, зокрема, з пояснень третьої особи ПАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», зазначений будинок є будинком барачного типу, введений в експлуатацію у 1962 році.

Згідно довідки Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради від 07.06.2004 року, житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 придатне для проживання, в приміщенні зроблений ремонт, проведена вода, опалення (а.с.104 т.1) ОСОБА_1 сплачує за комунальні послуги за житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.105-120 т.1)

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 червня 2005 року за ОСОБА_1 визнано право на проживання в будинку АДРЕСА_1 . Зобов`язано Ірпінський МВ ГУ МВС України в Київській області зареєструвати її у вказаному будинку АДРЕСА_1 (а.с.101-102, 133 т. 1), а рішенням цього суду від 12 січня 2006 року за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , визнано право користування будинком АДРЕСА_1 . Зобов`язано Ірпінський МВ ГУ МВС України в Київській області зареєструвати їх у цьому будинку (98, 153-154 т.1).

Між Управління житлово-комунального господарства «Біличі» та ОСОБА_1 укладено договір від 25.05.2010 року про надання послуг з централізованого водопостачання, водовідведення та вивезення побутових відходів щодо будинку АДРЕСА_1 (а.с.103 т.1).

Згідно відповіді Фонду державного майна від 22.04.2019 року (а.с.181 т.1), житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 рахується як такий, що не увійшов до статутного капіталу але залишився на балансі ЗАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція»» (правонаступник ПрАТ «Теплозвукоізоляція»), та перебуває у державній власності, органом управління якого є Регіональне відділення Фонду (а.с. 181 т.1, а.с. 92-95 т.2).

Згідно рішення Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області від 13.02.2023 року №395-26-ІХ, житловий будинок (барак) у АДРЕСА_1 , який не увійшов до статутного капіталу ЗАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція»» прийнято безоплатно в комунальну власність територіальної громади селища Коцюбинське (а.с.116-117 т. 4).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі правомірно проживають у житловому будинку АДРЕСА_1 , разом з тим, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що вказаний житловий будинок є частиною, належного їй на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 12 травня 2017 року, майнового комплексу за адресою АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскільки позивачем не доведено, що відповідачі займають частину офісно-складського приміщення літ. «Г» площею 87,4 м кв. за адресою: АДРЕСА_1 та чинять позивачу перешкоди у користуванні цим майном, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод ОСОБА_3 у здійсненні права розпорядження і користування нежитловим приміщенням, а тому апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, як таке, що ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 серпня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: