Провадження № 22-ц/802/370/23 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Савчук Т. Ф.,

з участю:

представника позивача - адвоката Бурди Д. П.,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кумановського Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Імідж-Інвестмент» до Луцької міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору оренди землі та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, за апеляційними скаргами позивача Приватного підприємства «Імідж-Інвестмент» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2023 року та на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року Приватне підприємство (далі - ПП) «Імідж-Інвестмент» звернулося в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що на підставі договору оренди землі від 22 серпня 2007 року, укладеного між Луцькою міською радою та ТзОВ «Імідж», товариство отримало в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування адміністративних, господарських будівель та споруд, яка знаходиться на АДРЕСА_1 з кадастровим номером 111110042 загальною площею 823 кв. м. На вказаній земельній ділянці знаходилося приміщення, яке належало орендарю земельної ділянки на праві власності.

Позивач також зазначав, що 17 березня 2009 року між ТзОВ «Імідж» та ПП «Імідж-Інвестмент» був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого приватне підприємство придбало нежитлові приміщення, а саме гараж на два бокси /літер В-1/ загальною площею 30,9 кв. м; будівлю моргу і лабораторій (нежитлове приміщення) /літер Б-2/ загальною площею 301,8 кв. м.

Згідно з декларацією про початок виконання будівельних робіт від 17 березня 2015 року приватним підприємством здійснюється реконструкція будівлі моргу та лабораторій під адміністративні приміщення на АДРЕСА_1 . Рішеннями Луцької міської ради приватному підприємству надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на АДРЕСА_1 .

Вказана документація була розроблена, але не затверджена через спір із суміжним землекористувачем, оскільки в процесі розробки технічної документації стало відомо, що 24 березня 2021 року Луцькою міською радою прийнято рішення № 9/15 «Про надання громадянину ОСОБА_1 на умовах оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування адміністративних та господарських приміщень на АДРЕСА_1 », яким ОСОБА_1 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1 площею 0,3280 га з кадастровим номером :11:111:0071. Після прийняття вказаного рішення відповідачем ОСОБА_1 встановлено огорожу (паркан) на межі, що відповідає межі між точками «А» та «Б» кадастрового плану земельної ділянки.

Позивач вважає, що затверджена конфігурація земельної ділянки для відповідача ОСОБА_1 та встановлення ним паркану в безпосередній близькості прямо по стіні будівлі позивача порушують Державні будівельні норми щодо відстані до межі сусідньої ділянки, яка повинна становити не менше як 1,0 м та не дає можливості здійснити завершення робіт з реконструкції фасаду та його утеплення напередодні опалювального сезону, що свідчить про порушення прав та законних інтересів позивача.

Позивач також зазначав, що затверджена Луцькою міською радою технічна документація щодо земельної ділянки, наданої відповідачу ОСОБА_1 , не відповідає вимогам статті 55 Закону України «Про землеустрій», оскільки не містить усіх необхідних складових передбачених законом, а саме довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території). Крім того позивача не повідомляли про час та місце закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі, у зв`язку з чим будь-яких погоджень меж суміжного землекористування зі сторони ПП «Імідж-Інвестмент» не надавалося, а закріплення меж земельної ділянки відбулося без згоди суміжного користувача всупереч вимогам закону, що не було взято до уваги Луцькою міською радою при прийняті оскаржуваного рішення.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати недійсним та скасувати рішення Луцької міської ради від 24 березня 2021 року № 9/15 «Про надання громадянину ОСОБА_1 на умовах оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування адміністративних та господарських приміщень на АДРЕСА_1 »; визнати недійсним договір оренди землі, укладений 28 квітня 2021 року між Луцькою міською радою та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови з кадастровим номером :11:111:0071 площею 0,328 га; зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ПП «Імідж-Інвестмент» нежитловим приміщенням з реєстраційним номером 17739754, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу за власний рахунок огорожі (паркану), встановленого по периметру вказаної будівлі на межі, що відповідає межі між точками «А» та «Б» кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером :11:111:0071 згідно з матеріалами технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вказаної земельної ділянки в натурі, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2023 року у цій справі у задоволенні позовних вимог ПП «Імідж-Інвестмент» відмовлено.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2023 року ухвалено стягнути з ПП «Імідж-Інвестмент» в користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

У апеляційній скарзі на додаткове рішення суду позивач просить скасувати додаткове судове рішення та відмовити у задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У відзивах на апеляційні скарги позивача відповідач Луцька міська рада та відповідач ОСОБА_1 просять рішення суду та додаткове рішення суду у цій справі залишити без змін, а апеляційні скарги позивача без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Бурда Д. П. апеляційні скарги підтримав, просив скарги задовольнити, відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кумановський Л. М. апеляційні скарги заперечили, просили рішення суду і додаткове рішення суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Представник відповідача Луцької міської ради в судове засідання не з`явився. Луцька міська рада подала апеляційному суду заяву, у якій просила розглянути справу у відсутності її представника.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду і додаткове рішення суду у цій справі залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ПП «Імідж-Інвестмент», суд першої інстанції дійшов висновку, що будь-які права і законні інтереси позивача відповідачами порушені не були.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

За положеннями статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина 1 статті 215 ЦК України).

Частинами 2, 3 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У відповідності до частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина 1 статті 155 ЗК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Судом за матеріалами справи встановлено, що 17 березня 2009 року між ТзОВ «Імідж» та ПП «Імідж-Інвестмент» був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого приватне підприємство придбало у товариства нежитлові приміщення, а саме гараж на два бокси /літер В-1/ загальною площею 30,9 кв. м та будівлю моргу і лабораторій (нежитлове приміщення) /літер Б-2/ площею 301,8 кв. м, що розташовані в АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 33-40).

Придбане приватним підприємством нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 823 кв. м з кадастровим номером 111110042, цільове призначення - для обслуговування адміністративних, господарських будівель та споруд, яка раніше на підставі договору оренди землі від 22 серпня 2007 року перебувала в користуванні ТзОВ «Імідж», а на даний час цією земельною ділянкою користується ПП «Імідж-Інвестмент» (т. 1, а. с. 71-75).

Згідно з декларацією про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області № ВЛ 32 від 17 березня 2015 року, позивач здійснює реконструкцію будівлі моргу та лабораторій (т. 1, а. с. 66-68).

Рішенням Луцької міської ради № 88/48 від 22 липня 2020 року позивачу надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1 площею 0,0823 га, приватне підприємство зобов`язано розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та подати її на затвердження до міської ради (т. 1, а. с. 86-87).

Згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1 , виготовленої ПП «Луцькземресурс» на замовлення ПП «Імідж-Інвестмент», межі земельної ділянки площею 0,0823 га проходять по межових знаках відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, погодженого власником земельної ділянки, суміжними землекористувачами і землевласниками та виконавцем робіт. Заяв та скарг при встановлені та погоджені меж земельної ділянки не надходило (т. 1, а. с. 81-112).

Проте, як було встановлено судом, зазначена технічна документація не була затверджена в установленому законом порядку.

17 червня 2022 року позивач зареєстрував за собою право власності на адміністративне приміщення Б-3 площею 400,3 кв. м на АДРЕСА_1 шляхом проведення реконструкції приміщення Б-2 (т. 2, а. с. 238, 239).

Відповідач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2019 року набув у власність об`єкти нерухомого майна, що розташовані на АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 182-185, 209-213).

Земельна ділянка з кадастровим номером :11:111:0071 загальною площею 0,3280 га, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать на праві власності ОСОБА_1 , була сформована попередньому землекористувачу, а саме Волинській організації національної спілки художників України, про що був виданий відповідний державний акт про право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 039537 від 29 березня 2012 року (т. 1, а. с. 69-70).

Рішенням Луцької міської ради № 9/15 від 24 березня 2021 року «Про надання громадянину ОСОБА_1 на умовах оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування адміністративних та господарських приміщень на АДРЕСА_1 » затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1 площею 0,3280 га з кадастровим номером :11:111:0071 для будівництва та обслуговування адміністративних та господарських приміщень; надано ОСОБА_1 земельну ділянку на АДРЕСА_1 на умовах оренди строком на 10 років з дати укладення договору оренди землі (т. 1, а. с. 21-23).

28 квітня 2021 року між Луцькою міською територіальною громадою та ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови з кадастровим номером :11:111:0071, яка розташована у АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 24-32).

Позивач ПП «Імідж-Інвестмент» вважає, що внаслідок надання відповідачу ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки в оренду були порушені права позивача, оскільки Луцька міська рада надала ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку такої самої конфігурації та площі, що була у попереднього землекористувача; при встановленні межових знаків не було взято до уваги позицію суміжного землекористувача, чим порушено вимоги Інструкції про встановлення меж земельних ділянок в натурі, а також те, що затверджена Луцькою міською радою технічна документація не відповідає вимогам земельного законодавства та нормативно-правовим актам у галузі землеустрою, що полягає у недотримані вимог Закону України «Про землеустрій».

За положеннями статті 79-1 Земельного Кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється , зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності . Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до статті 377 ЦК України, частин 1, 2 статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час придбання відповідачем нерухомого майна) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України і частині 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі», особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду, набуває такі ж самі права на земельну ділянку, на яких вона належала попередньому власнику (землекористувачу) на час відчуження будівлі або споруди.

При цьому судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,328 га з кадастровим номером :11:111:0071, яка розташована у АДРЕСА_1 , була сформована землекористувачу Волинській організації національної спілки художників України, про що був виданий державний акт про право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 039537 від 29 березня 2012 року з планом меж земельної ділянки, погодженим управлінням Держкомзему у м. Луцьку Волинської області. Відповідно до плану меж земельної ділянки, що є додатком до державного акта, суміжним землекористувачем меж «А» до «Б» по цій земельній ділянці було ТзОВ «Імідж» (попередній землекористувач) (т. 1, а. с. 69-70).

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував, що після придбання ПП «Імідж-Інвестмент» будівель моргу і лабораторій приватне підприємство продовжувало користуватися тією земельною ділянкою, якою користувався попередній землекористувач ТзОВ «Імідж» (т. 1, а. с. 232).

Згідно з висновками судової будівельно-технічної експертизи, земельно-технічної експертизи, експертизи з питань землеустрою розташування та конфігурація огорожі (паркану), встановленого на межі, що відповідає межі між точками «А» та «Б» кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером :11:111:0071, вимогами ДБН 360-92 та ДБН Б.2.2-12:2019 не регламентується. Об`єкт дослідження, його розташування та конфігурація огорожі (паркану), встановленого на межі, що відповідає межі між точками «А» та «Б» кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером :11:111:0071, відповідає вимогам ДБН 2.2-5:2011; огорожа (паркан) встановлена між точками «А» та «Б» кадастрового плану. Частина південно-східної межі (від А до Б) проходить на відстані менше одного метра від будівлі на суміжній земельній ділянці, що не відповідає вимогам, вказаним у пункті 3.2.5 * ДБН 360-92** та пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 (т. 2, а. с. 105-125).

За положеннями статті 55 Закону України «Про землеустрій» установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376).

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки, яка знаходиться поза межами населеного пункту, із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідним територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (територіальним органом Держгеокадастру в районах (містах) в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18).

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель; на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Отже, судом встановлено, що будь-які права позивача ПП «Імідж-Інвестмент» внаслідок надання відповідачу ОСОБА_1 в оренду суміжної земельної ділянки порушені не були.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПП «Імідж-Інвестмент».

Посилання позивача на те, що межа земельної ділянки, яку орендує відповідач ОСОБА_1 , розташована на відстані менш ніж один метр від будівлі, яка належить на праві власності позивачу, не свідчить про порушення у зв`язку з цим прав та інтересів останнього.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність судового рішення.

Колегія суддів також дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги позивача на додаткове рішення суду з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судом за матеріалами справи встановлено, що 24 вересня 2021 року між відповідачем ОСОБА_1 і адвокатським об`єднанням «АФК» був укладений договір про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокатське об`єднання зобов`язується надати послуги замовнику за винагороду.

Згідно з актом приймання-передачі наданої правничої допомоги та рахунку - фактури № 04 від 10 лютого 2023 року відповідачу ОСОБА_1 адвокатським об`єднанням «АФК» надано послуги на загальну суму 24550 грн.

При визначені розміру витрат, понесених відповідачем ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції правильно виходив з критерію реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію їхнього розміру та з врахуванням конкретних обставин справи і фінансового стану обох сторін.

З врахуванням встановлених обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції і додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги позивача Приватного підприємства «Імідж-Інвестмент» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2023 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з позивача Приватного підприємства «Імідж-Інвестмент» в користь відповідача ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) грн витрат за надання професійної правничої допомоги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді