Справа № 577/3345/22
Провадження № 2/577/49/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

у складі:

головуючого судді Рідзевської І.О.,

з участю секретаря Олійник В.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотопі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_3 , Конотопська міська рада, ТОВ ЖЕД «Південна» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом та просить визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Вимоги обґрунтовує тим, що з 24.06.1986 року він зареєстрований та проживає зі своєю сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 . Дане житло ним не приватизоване та належить до комунальної власності. Згідно рішення Конотопської міської ради № 238/ від 09.07.2007 року даний будинок перебуває на обслуговуванні ТОВ ЖЕД «Південна». 01.12.2021 року ним було укладено з ТОВ ЖЕД «Південна» типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду. Окрім нього, в даній квартирі прописані: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , але ОСОБА_4 з 10.09.2008 року в даній квартирі не проживає. У відповідачки є власна сім`я, вона народила дітей та проживає в Новій Зеландії. Відповідачка не проживає в даній квартирі, не користується нею, не сплачує за комунальні послуги, не бере участі в утриманні житла, її особистих речей в будинку немає. Перешкод в користуванні будинком відповідачці ніхто не чинив. Він пенсіонер, іншого доходу аніж пенсія у нього немає . Реєстрація відповідачки за вказаною адресою створює йому перешкоди в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. За таких обставин прохає визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач та представник позивача, кожен окремо, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, відзив на позовну заяву до суду не подала, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином в установленому законом порядку (а.с.44,59).

Третя особа: ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову не заперечувала, прохала його задовольнити.

Треті особи: Конотопська міська рада, ТОВ ЖЕД «Південна» в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, встановив наступні правовідносини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч.1 ст. 4 та ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно норм ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Судом встановлено, що відповідно типового договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду між ТОВ ЖЕД «Південна» та ОСОБА_1 укладено договір про безстрокове користуванням житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Згідно довідки № 4380 від 16.12.20212 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 (а.с.4).

З довідки ТОВ ЖЕД «Південна» від 30.08.2022 року № 265 вбачається що згідно рішення № 238 від 09.07.2007 року будинок за адресою: АДРЕСА_2 переданий ТОВ ЖЕД «Південна» на обслуговування (а.с.15)

Відповідно до довідки Конотопської міської ради № 1 від 12.01.2022 року квартира АДРЕСА_1 станом на 12.01.2022 року не приватизована в приватну власність громадян. (а.с.6).

Згідно з довідкою виданою Конотопським МБТІ № 481 від 19.07.2022 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстроване (а.с.8).

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , підтвердили факт того, що ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_3 не проживає з вересня 2008 року, оскільки виїхала на постійне місце проживання до іншої країни.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів пояснення свідків.

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

У постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №490/12384/16 (провадження №61-37646св18) зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК УРСР, який полягає в тому, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

Такий же висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09.06.2020 у справі №279/4963/17 (провадження №61-4262св20).

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивача щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , оскільки судом встановлено, що відповідачка, тривалий час, з 2008 року не проживає в спірному житлі, не веде нарівні з позивачем спільне господарство, не несе жодних витрат по утриманню помешкання у якому зареєстрована, та не цікавиться ним.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009-...). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82). Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд має звернути особливу увагу процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», зазначене вище, п. 60). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 9 жовтня 2007 р. у справі «Станкова проти Словаччини» (Stankova v. Slovakia), заява № 7205/02, пункти 60-63; зазначене вище рішення в справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», п. 50; рішення від 15 січня 2009 року у справі «Косіч проти Хорватії» (Aosia v. Croatia), заява № 28261/06, пункти 21-23; та рішення від 22 жовтня 2009 року у справі «Пауліч проти Хорватії» (Paulia v. Croatia), заява № 3572/06, пункти 42-45). Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [ВП], заява №33202/96, п. 110, ECHR 2000-1).

Враховуючи вищенаведене, суд, приходить до висновку, що позов слід задовольнити та позбавити відповідача права користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України , ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 263-265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду або до дня функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи через Конотопський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_3 .

Третя особа: Конотопська міська рада, юридична адреса: м. Конотоп, пр. Миру, 8, .

Третя особа: ТОВ ЖЕД «Південний», юридична адреса: м. Конотоп, вул. Професійна, 3а, .

Повний текст рішення складено 01 березня 2023 року.

Суддя Рідзевська І. О.