Справа № 753/9911/22 Головуючий 1 інстанція - Лужецька О.Р.
Провадження № 22-ц/824/3480/2023 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 квітня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 22 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувсядо суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про смерть батька його повідомила відповідачка ОСОБА_2 , яка була донькою дружини батька ОСОБА_5 . Спілкування відбувалося через застосунок WhatsApp. Після похорон батька сторони домовилися про приліт позивача із Ізраїля до Києва для отримання ключів від квартири, власником якої був померлий батько і налагодження взаємин із сім`єю дружини батька ОСОБА_5 .

Вказував, що після його прильоту до м.Києва 14 квітня 2021 року у відповідачки змінилися плани і він був позбавлений можливості отримати доступ до квартири і майна, яке належало його батьку та відповідно йому як спадкоємцю. Порушення домовленостей щодо проведення обіцяної зустрічі і надання доступу до спадкового майна стало наслідком завдання йому -з боку відповідачки матеріальних витрат, пов`язаних із поїздкою в Україну та витрат на послуги адвокатів. До квартири він отримав доступ лише 23 квітня 2021 року під час свого другого візиту, коли він був змушений звернутися до адвоката за правовою допомогою. Ключі від квартири були передані відповідачкою його адвокату, однак, зайшовши до квартири, він виявив відсутність особистих речей батька, книг, документів, грошей, дорогоцінностей. Вважає, що відповідачка вводила його в оману щодо приїздів та доступу до приміщення. Васлідок таких дій відповідачки він поніс матеріальні збитки у розмірі 69631,21 грн., які складаються: - з витрат на придбання авіаквитків на нього та його дружину в сумі 789,74 доларів США (394,87х2, за курсом НБУ станом на 01 вересня 2022 року становить 28879,69 грн); - з вартості ПЛР тестів в Ізраїлі в сумі 89,76 шекелів (за курсом НБУ станом на 01 вересня 2022 року становить 982,67 грн); - з вартості обов`язкової страховки на випадок COVID-19 в розмірі 294,30 грн.; - з вартості зданих 17 квітня 2021 року ПЛР тестів в кількості 2 штуки (на нього та дружину) у розмірі 2600 грн. (1300 грн.х2); - з вартості проживання в готелі Premier hotels and resorts у період з 14 квітня 2021 року по 17 квітня 2021 року - 23992,35 грн.; - з вартості авіаквитків для повторного візиту 23 квітня 2021 року - 217,87 доларів США (що за курсом НБУ станом на 01 вересня 2022 року становить

- 2 -

7967,20 грн.+643 грн. = 8610,20 грн.); - з вартості здачі ПЛР тесту 23 квітня 2021 року в Ізраїлі - 134,64 шекелів (за курсом НБУ станом на 01 вересня 2022 року становить 1474 грн); - з вартості проживання в готелі «Україна» - 2798 грн. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.1166 ЦК України, просив стягнути із відповідачки на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 69631,21 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11247 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 22 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ароновича Ф.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильну оцінку доказів по справі, а також неправильне встановлення судом обставин справи та їх невідповідність, порушення судом норм процесуального права.

Скарга мотивована неправомірністю висновків суду щодо недоведеності позивачем обставин, на які він посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, а також недоведеності вини відповідачки та причинно наслідкового зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою останньої. Вважає, що суд порушив правила оцінки доказів, встановлені ст.ст.76, 100 ЦПК України, згідно яких можуть бути використанні в якості засобів доказування в цивільному процесі електронні докази. Суд безпідставно відхилив надані позивачем докази у вигляді скріншотів з телефонної переписки сторін у месенджері «Вайбер» як неналежні та недопустимі, що призвело до неправильного встановлення обставин і помилкового рішення. В даному випадку, скріншот такого листування (переписки) є способом фіксації електронного доказу. Підставою для неприйняття електронного доказу є неподання оригіналу електронного доказу у випадку витребування його судом, що не витребовувалися, а отже підстав для їх оцінки як неналежних у суду не було. Суд не врахував практику Верховного Суду, який визнає скриншоти повідомлень електронного месенджера належними доказави (постанова Верховного Суду від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19). З огляду на надані позивачем докази у діях відповідачки наявний склад цивільного правопорушення щодо завдання шкоди. Окрім того, суд невірно встановив обставини, вказавши у рішенні про скріншот з мобільного додатку «Вайбер», насправді листування відбувалося у застосунку «WhatsApp». Також у рішенні суд вказав, що позивач просив стягнути на його користь завдану моральну шкоду, чого насправді не було і може свідчити про зайняту судом наперед позицію на користь відповідача, в силу чого доводам позивача не приділялася належна увага з самого початку. Відповідач відзиву на позов не подавав, надав у суді усні пояснення, жодне з яких не знайшло відображення у судовому рішенні.

Відповідачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги з додатками 17 січня 2023 року направленозгідно ч.6 ст.128 ЦПК України на офіційну електронну адресу її представника адвоката Маковей О.Г., що стверджується повідомленням про їх доставлення.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 69631,21 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення

- 3 -

суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка подана в його інтересах представником адвокатом Аронович Ф.М., не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем належними доказами не доведено наявності передбаченого ст.1166 ЦК України складу цивільного правопорушення, як необхідної передумови для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

При цьому суд виходив з того, що позивачем належними засобами доказування не доведено вини відповідача та причинно-наслідкового зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача - відповідача у даній справі, а надані позивачем зображення екрану мобільного телефону не є достовірним доказом інформації щодо обставин, на які посилається позивач у позовній заяві.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, вважає їх правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені ст.1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно роз`яснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди») шкода, заподіяна майну і особі громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи у заподіянні шкоди.

Аналіз змісту положень ст.1166 ЦК України свідчить про те, що цивільне законодавство встановлює правила відшкодування шкоди за наявності складу цивільного правопорушення, елементами якого є: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, а також вина завдавача шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 мешкає у державі Ізраїль.

14 квітня 2021 року ОСОБА_1 разом зі своєю дружною прилетіли з м.Тель-Авів до м. Києва.

16 квітня 2021 року позивач звернувся до Сьомої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4

23 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 повторно прилетів до м. Києва.

У зв`язку із обома приїздами до м.Києва позивач поніс матеріальні витрати у розмірі 69631,21 грн., які складаються: - з витрат на придбання авіаквитків на нього та його дружину в сумі 789,74 доларів США (394,87х2, за курсом НБУ станом на 01 вересня 2022 року становить 28879,69 грн); - з вартості ПЛР тестів в Ізраїлі в сумі 89,76 шекелів (за курсом НБУ станом на 01 вересня 2022 року становить 982,67 грн); - з вартості обов`язкової страховки на випадок COVID-19 в розмірі 294,30 грн.; - з вартості зданих 17 квітня 2021 року ПЛР тестів в кількості 2 штуки (на нього та дружину) у розмірі 2600 грн. (1300 грн.х2); - з вартості

- 4 -

проживання в готелі Premier hotels and resorts у період з 14 квітня 2021 року по 17 квітня 2021 року - 23992,35 грн.; - з вартості авіаквитків для повторного візиту 23 квітня 2021 року - 217,87 доларів США (що за курсом НБУ станом на 01 вересня 2022 року становить 7967,20 грн.+643 грн. = 8610,20 грн.); - з вартості здачі ПЛР тесту 23 квітня 2021 року в Ізраїлі - 134,64 шекелів (за курсом НБУ станом на 01 вересня 2022 року становить 1474 грн); - з вартості проживання в готелі «Україна» - 2798 грн.

В судовому засіданні представник позивача посилався на те, що відповідач уводила в оману позивача щодо приїздів та доступу до квартири, власником якої був померлий, проте належних доказів про це не надав.

Представник відповідачки, заперечуючи проти позову, вказував, що підставою приїзду ОСОБА_1 до м.Києва 14 квітня 2021 року була необхідність його звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а відносини між сторонами погіршилися після того, як позивач дізнався, що дружина його батька має право на обов`язкову частку у спадщині, а відтак наполягав, що подача цього позову становить елемент психологічного тиску.

За таких обставин, з огляду на недоведеність позивачем наявності передбаченого ст.1166 ЦК України складу цивільного правопорушення, як необхідної передумови для притягнення відповідачки до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо хибності висновків суду про недоведеність позивачем наявності складу цивільного правопорушення, передбаченого ст.1166 ЦК України, у діях відповідачки, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Такі доводи не грунтуються на положеннях закону та обставинах справи.

Як вище вказувалося відшкодування шкоди згідно ст.1166 ЦК України можливо за наявності складу цивільного правопорушення, яке включає 4 елементи, відсутність хоча б одного щз яких виключає відповідальність.

Вина, відсутність якої у заподіянні шкоди повинен довести відповідач, є лише одним із елементів складу цивільного правопорушення.

Обов`язок доказування решти, а саме: протиправності поведінки, наявності шкоди та її розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідачів і спричиненням шкоди, покладається на позивача.

Істотним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Вказані обставини позивачем в даній справі не доведені, що виключає відповідальність відповідачки.

З матеріалів справи вбачається, що свої вимоги ОСОБА_1 фактично обгрунтовує перепискою сторін у месенджері «WhatsApp» (а.с.18-48).

Із змісту вказаної переписки вбачається, що позивач прийняв самостійне і усвідомлене рішення про приїзд після смерті батька до м.Києва 14 квітня 2021 року. Жодних доказів чи відомостей про те, що рішення про цей приїзд прийнято на запрошення відповідачки чи з її ініціативи, або що приїзд був обумовлений вчиненням нею якихось дій тощо переписка не містить.

Не містить переписка і того, що відповідачка якимось чином заперечувала права

- 5 -

позивача на батьківську квартиру, а той факт, що він не попав до квартири, обумовлений об`єктивними обставинами, в тому числі пов`язаними з карантином, що чітко вбачається із переписки.

Це ж стосується приїзду позивача до м.Києва 23 квітня 2021 року, який відбувся виключно за ініціативою самого позивача.

При цьому апеляційний суд враховує, що при першому приїзді до м.Києва позивач 16 квітня 2021 року звернувся до Сьомої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , тобто вчинив юридично значимі дії щодо прийняття спадщини, що спростовує його доводи про уведення в оману з боку відповідачки.

За таких обставин наведені позивачем аргументи про те, що відповідачка уводила його в оману щодо приїздів та доступу до квартири, надумані та бездоказові. Це по-перше.

І по-друге, апеляційний суд звертає увагу, що у справі взагалі відсутні будь-які докази і такі позивачем не надані щодо вчинення відповідачкою по відношенню до позивача неправомірних дій, тобто таких, що порушують конкретні норми права, що у свою чергу виключає наявність складу цивільного правопорушення по відшкодуванню шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач надав у суді усні пояснення, жодне з яких не знайшло відображення у судовому рішенні необгрунтовані та спростовуються текстом рішення, в якому в описовій частині викладена позиція сторони відповідачки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно встановив обставини, вказавши у рішенні про скріншот з мобільного додатку «Вайбер», насправді листування відбувалося у застосунку «WhatsApp», а також вказавши, що позивач просив стягнути моральну шкоду, чого насправді не було, не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Дані обставини можуть бути підставою для виправлення описки, а не підставою для скасування рішення, як помилково вважає позивач. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що загальноприйнято розуміти пуризм як надмірне прагнення до переваги форми над змістом. Поняття «правового пуризму» було введено в правовий обіг Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні у справі «Сутяжник проти Росії» (№ 8269/02) зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки. У рішенні «Сутяжник проти Росії» від 23 липня 2009 року ЄСПЛ виходив із того, що хоча правил юрисдикції як принципу й має бути дотримано, однак з огляду на обставини справи відсутня соціальна потреба, яка виправдовувала би відступ від принципу правової визначеності.

Варто зауважити, що фундаментальне порушення - це таке порушення, тобто допущення істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке потягнуло за собою прийняття незаконного рішення.

Доводи апеляційної скарги про необгрунтоване відхилення наданих позивачем доказів у вигляді скріншотів з телефонної переписки сторін у месенджері «WhatsApp» як неналежні та недопустимі, оскільки скріншот такого листування (переписки) є способом фіксації електронного доказу (постанова Верховного Суду від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19), необгрунтовані.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що надані позивачем копії скриншотів з телефонної переписки у месенджері підтверджують лише факт листування, однак не можуть підтвердити лістування між позивачем та відповідачем з приводу обставни, на які посилається позивач.

При цьому посилання у скарзі на те, що суд прийшов до висновку, що подані позивачем скріншоти з телефонної переписки сторін у месенджері взагалі не є доказами у

- 6 -

розумінні ст.ст.76,100 ЦПК України, безпідставні та суперечать змісту оскаржуваного судового рішення, з якого чітко вбачається, що суд відхилив дану переписку не як вид доказів, а як неналежні докази, вказавши, що роздрукована позивачем інформація не є допустимим та достовірним доказом існування спірних фактів та обстаивн у даній справі.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам позивача, викладеним у апеляційній скарзі,з огляду на низку його тверджень, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 22 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: