УХВАЛА

Іменем України

13 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 172/491/22

провадження № 61-1087ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року, ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини з батьком, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини з батьком.

У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про забезпечення зустрічного позову.

Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області

від 25 жовтня 2022 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, заяву ОСОБА_3 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечувати явку малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до кабінету практикуючого психолога комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради кожної п`ятниці у вільний від навчання час з 16:00 до 18:00 год. для проведення спільних зустрічей (побачень) протягом однієї години з матір`ю - ОСОБА_3 , за участі спеціаліста-психолога вказаного закладу без присутності будь-яких інших осіб, починаючи з дати постановлення ухвали і до набрання законної сили рішенням суду у справі № 172/491/22.

Зобов`язано спеціаліста-психолога комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, в присутності якого буде проходити спілкування матері ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4 , припинити спілкування, якщо воно негативно впливає на психоемоційний стан дитини про що негайно письмово повідомити суд.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , звернувся до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення зустрічного позову.

Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області

від 02 листопада 2022 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, відмовлено представнику

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення зустрічного позову, визначених ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року.

18 січня2023 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року, ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 рокуслід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 4 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови в забезпеченні позову.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Тобто, у переліку ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню після їх перегляду в апеляційному порядку, що визначений пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції щодо зустрічного забезпечення позову відсутня (пункт 5 частини першої статті 353 ЦПК України).

Таким чином, не підлягають касаційному оскарженню ухвали суду першої інстанції про скасування забезпечення позову, а також постанови суду апеляційної інстанції, прийняті за результатами апеляційного перегляду таких ухвал.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня

1997 року).

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2022 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року щодо скасування забезпечення позову не підлягають касаційному оскарженню. Тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року слід відмовити.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області

від 25 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 17 січня 2023 року, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду

від 24 листопада 2021 року у справі № 727/3757/21 (провадження

№ 61-10529св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 752/24015/20 (провадження № 61-6265св21).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує спір щодо визначення місця проживання дитини, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін у справі та забезпечення дотримання прав, свобод та інтересів малолітньої дитини, дійшов правильного висновку про задоволення заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК Україниу разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня

2022 року, ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області

від 02 листопада 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду

від 17 січня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини з батьком, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

А. Ю. Зайцев

М. Є. Червинська