справа № 635/93/23
провадження № 2/619/143/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2023 року Дергачівський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді Остропілець Є.Р.
при секретарі Ковалевської Е.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернувся до суду і з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 на праві приватної власності, згідно договору дарування від 20.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харківської області Власенко І.В., належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно будинкової книги в цьому будинку окрім родини ОСОБА_1 зареєстровані його сестра з сином - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, це підтверджується довідкою від 26.12.2022 №486, виданою Солоницівською селищною радою про те, що у будинку АДРЕСА_1 станом на 26 грудня 2022 року зареєстровані: ОСОБА_2 , 1973 року народження, ОСОБА_3 , 1993 року народження, ОСОБА_1 , 1965 року народження, проте, фактично за вищевказаною адресою ніхто не проживає.
Відповідачі в будинку хоча і зареєстровані, але не проживають в ньому з листопада 2011 року, добровільно переїхали в інше місце. На прохання ОСОБА_1 знятися з реєстрації в його будинку, відмовлялися посилаючись на зайнятість.
На підставі цього, беручи до уваги, що факт реєстрації відповідачів у вказаному будинку порушує право позивача на вільне розпорядження і користування його майном, ОСОБА_1 в січні 2013 року звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Дергачівський РВ ГУ ДМС України в Харківській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про вселення до житлового приміщення та визнання договору найму житла укладеним.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 вересня 2013 року у справі №619/530/13-ц позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, вирішено виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з будинку і надвірних будівель, розташованих в АДРЕСА_1 та зобов`язати Дергачівський РВ ГУ ДМС України в Харківській області зняти з реєстрації ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 грудня 2013 року апеляційну скаргу задоволено частково, вирішено задовольнити зустрічний позов відповідачів у справі: вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, після набрання законної сили рішенням суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не вселилися в будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить позивачу - ОСОБА_1 .

Це підтверджується Актом обстеження від 24 грудня 2022 року виданим депутатом Солоницівської селищної ради в присутності сусідів про те, що при обстеженні будинку АДРЕСА_1 виявлено, що дійсно, за вищевказаною адресою ніхто не проживає з 2011 року і до теперішнього часу.

Отже, відповідачі фактично з листопада 2011 року, тобто понад 11 років, не проживають у вищезазначеному будинку без поважних причин, не несуть жодних матеріальних чи фізичних затрат по його утриманню, не проводять ремонтні роботи на підтримання його нормального стану, ніяких особистих речей в будинку не мають, не сплачують комунальні послуги, після ухвалення рішення на їх користь не виявили бажання вселитися в будинок.

Позивачу стало відомо про той факт, що відповідач - ОСОБА_2 стала власницею нерухомого майна, в якому зараз і проживає зі своєю сім`єю, і в якому зможе здійснити власну реєстрацію місця проживання, а також реєстрацію місця проживання свого сина. У відповідачів відсутня необхідність в проживанні та реєстрації місця проживання саме у будинку позивача.

Таким чином, на даний момент, наявність реєстрації відповідачів в будинку ОСОБА_1 порушує його право, як власника на вільне розпорядження та користування належним йому майном, так як реєстрація інших осіб в будинку чинить перепони для можливості подальшої реалізації майна.

У зв`язку з тим, що виникли нові підстави для позову, а саме: наявність власного нерухомого майна у відповідачів та бажання реалізації будинку позивачем, виникла необхідність звернення до суду з цим позовом.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити та за її відсутності та відсутності позивача, без фіксації технічними засобами. Позов підтримала повністю, просила позов задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно, шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, при цьому не надали відзив на позов, тому справа розглядається в заочному судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання та не подали відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності, згідно договору дарування від 20.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харківської області Власенко І.В., належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно будинкової книги в цьому будинку окрім родини ОСОБА_1 зареєстровані його сестра з сином - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, це підтверджується довідкою від 26.12.2022 №486, виданою Солоницівською селищною радою про те, що у будинку АДРЕСА_1 станом на 26 грудня 2022 року зареєстровані: ОСОБА_2 , 1973 року народження, ОСОБА_3 , 1993 року народження, ОСОБА_1 , 1965 року народження, проте, фактично за вищевказаною адресою ніхто не проживає.

Відповідачі в будинку хоча і зареєстровані, але не проживають в ньому з листопада 2011 року, добровільно переїхали в інше місце. На прохання ОСОБА_1 знятися з реєстрації в його будинку, відмовлялися посилаючись на зайнятість.

ОСОБА_1 в січні 2013 року звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Дергачівський РВ ГУ ДМС України в Харківській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про вселення до житлового приміщення та визнання договору найму житла укладеним.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 вересня 2013 року у справі №619/530/13-ц позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, вирішено виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з будинку і надвірних будівель, розташованих в АДРЕСА_1 та зобов`язати Дергачівський РВ ГУ ДМС України в Харківській області зняти з реєстрації ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 грудня 2013 року апеляційну скаргу задоволено частково, вирішено задовольнити зустрічний позов відповідачів у справі: вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, після набрання законної сили рішенням суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не вселилися в будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить позивачу - ОСОБА_1 .

Це підтверджується Актом обстеження від 24 грудня 2022 року виданим депутатом Солоницівської селищної ради в присутності сусідів про те, що при обстеженні будинку АДРЕСА_1 виявлено, що дійсно, за вищевказаною адресою ніхто не проживає з 2011 року і до теперішнього часу.

Отже, відповідачі фактично з листопада 2011 року, тобто понад 11 років, не проживають у вищезазначеному будинку без поважних причин, не несуть жодних матеріальних чи фізичних затрат по його утриманню, не проводять ремонтні роботи на підтримання його нормального стану, ніяких особистих речей в будинку не мають, не сплачують комунальні послуги, після ухвалення рішення на їх користь не виявили бажання вселитися в будинок.

Позивачу стало відомо про той факт, що відповідач - ОСОБА_2 стала власницею нерухомого майна, в якому зараз і проживає зі своєю сім`єю, і в якому зможе здійснити власну реєстрацію місця проживання, а також реєстрацію місця проживання свого сина. У відповідачів відсутня необхідність в проживанні та реєстрації місця проживання саме у будинку позивача.

Таким чином, на даний момент, наявність реєстрації відповідачів в будинку ОСОБА_1 порушує його право, як власника на вільне розпорядження та користування належним йому майном, так як реєстрація інших осіб в будинку чинить перепони для можливості подальшої реалізації майна, тому позивач змушена звернутись до суду з позовом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Оскільки, відповідачі не є членами сім`ї власника будинку, понад 11 років проживають в іншому місці, але фактично не змінили реєстрацію місця проживання, порушуються права власника, тому вони підлягають захисту, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Керуючись ст.ст.15, 16, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.72 ЖК України, ст.41 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 4, 48, 76-81, 210, 263 -265, 268, 280- 282, 354, 355 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня оголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Є. Р. Остропілець