Справа №760/9939/22
Провадження №2/279/623/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., за участю позивача ОСОБА_1 , дистанційно представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу №760/9939/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звенувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, зазначивши, що з ОСОБА_3 з 14.06.2014 року перебував в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 17.02.2021 року шлюб було розрівано. Розпорядженням Солом`янської районної у м.Києві державної адміністрації №312 від 16.03.2020 року було визначено місце проживання їх малолітньої доньки з ним. Мати дитини злісно ухиляється від виконання своїх батьківських облов`язків по вихованю доньки, а саме: зловживає спиртними напоями, не цікавиться станом здоров`я дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не приймає участі в її вихованні, веде аморільний спосіб життя. Просить позбавити ОСОБА_3 , батькіських прав відносно малолітньої доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнкти з відповідача на його користь понесені судові витрати.

Позивач свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити в з підстав зазначених в позовній заяві.

Представника позивача ОСОБА_2 вимоги викладені в позовній заяві підтримав, зазначив, що ОСОБА_3 злісно ухиляється від виконання своїх батьківських облов`язків по вихованю доньки, а саме: зловживає спиртними напоями, не цікавиться станом здоров`я дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не приймає участі в її вихованні, всі виховні функції виконує батько, мати участі у вихованні дитини не приймає, має заборгованість по сплаті аліментів.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позов не надала, про розгляд справи повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, відзив на позов та інших заяв не подала.

Представник третьої особи надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у відсутність представника Служби, зазначив, що підтримують наданий суду висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації від 05.12.2022 року №108-10630 "Про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_4 , 2014 р.н."

Вислухваши пояснення учасників судового розгляду та проаналізувавши їх в сукупності з письмовими матеріалами справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.06.2014 року. Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 17.02.2021 року шлюб було розрівано.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розпорядженням Солом`янської районної у м.Києві державної адміністрації №312 від 16.03.2020 року було визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_1 .

Із характеристики від 17.08.2022 року Закладу дошкільної освіти №313 вбачається, що ОСОБА_4 відвідувала садок з грудня 2018 року по вересень 2019 року, всі виховні функції виконує батько, мати участі у вихованні дитини не приймала.

Характеристикою №30 від 09.03.2023 року підтверджується той факт, що ОСОБА_4 навчається в ззш №121 з першого класу, батько дитини цікавиться навчанням дитини, відповідально ставиться до її виховання, приділяє велику увагу до навчання, відідує батьківськи збори, зацікавлений у вихованні та розвитку дитини. Про матір ОСОБА_6 нічого не відомо.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Натомість, під час розгляду справи в судовому засіданні не встановлено факту винної поведінки відповідача в ухиленні від виконання своїх обов`язків по вихованню її дитини.

Також, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, позивачем не підтверджено відповідними доказами його доводи про ведення відповідачкою аморального спорсобу життя та зловживання алкоголем.

Зокрема, до позову не додано та під час розгляду справи в судовому засіданні позивачем не надано жодних письмових доказів, як наприклад, звернення до поліції з приводу протиправної поведінки відповідачки, медичних довідок.

Клопотань про витребування доказів стороною позивача не заявлено.

Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивачка не довела ту обставину, на яку вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину аморальної поведінки відповідачки та зловживання спиртними напоями.

Як наслідок, суд відхиляє і не приймає до уваги доводи позивача про ведення відповідачкою аморального способу життя та зловживання спиртними напоями.

До того ж, як вбачається з висновку органу опіки та піклування Солом`янського районного в місті Києві державної адміністрації року про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, ОСОБА_7 категорично заперечує щодо позбавлення її бітьківських прав, пояснила, що її колишній чоловік ОСОБА_1 перешкоджає їй у спілкуванні з донькою, забороняє телефонувати дитині.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Отже, суд не вбачає в діях і бездіяльності відповідачки ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та пов`язує випадки невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню дитини безпосередньо із фактом особистих неприязних відносин між сторонами.

Одночасно, суд не враховує обставини існування у відповідача заборгованості по аліментах, оскільки вони не є підставою для позбавлення особи батьківських прав.

Отже, з урахуванням наведених вище фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про не доведення позивачем факту ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Крім того, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про аморальний спосіб життя відповідача, зловживання алкогольними напоями, ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та її винної поведінки.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, при тому, що це є крайнім заходом впливу, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях.

Керуючись ст.ст.4,12,81,141,206,247,259,263-265,430 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 164 СК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 11.05.2023 року.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Орган опіки та піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації: місце знаходження: 03020, м.Київ, проспект Повітрофлотський, 41, .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом