ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3561/23 Справа № 932/3828/21 Суддя у 1-й інстанції - Жмуд Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей адміністрації Шевченківського району м. Дніпро, орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Служба у справах дітей Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей адміністрації Шевченківського району м. Дніпро, орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Служба у справах дітей Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , з урахуванням їх уточнень, мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який укладено 15 липня 2017 року. В них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 16 березня 2020 року даний шлюб було розірвано за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Після розірвання шлюбу, за рішенням суду, донька залишилася проживати з відповідачкою.

Позивач зазначає, що саме після розірвання шлюбу, відповідачка, не враховуючи інтереси дитини, почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою, обґрунтовуючи це саме особистим її неприязним відношенням до нього, та те, що він має заборгованість з аліментів перед донькою. Однак, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року було встановлено відсутність його заборгованості по сплаті аліментів. У зв`язку з тим, що відповідачка продовжувала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, Розпорядженням адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради №1, йому як батьку, було визначено години для спілкування з дитиною. Однак, не дивлячись на це відповідачка продовжувала чинити перешкоди йому у спілкуванні з донькою. З приводу даного, він неодноразово звертався до органів поліції, на що отримував листи із зазначенням, що в даному випадку існують цивільно-правові відносини і він має звертатися до суду. Позивач зазначає, що на його думку, негативне відношення відповідачки до нього, не повинно впливати на доньку та обмежувати її права і інтереси у спілкуванні дитини з батьком.

Враховуючи викладене, позивач просив усунути перешкоди у його спілкуванні з донькою, встановити йому графік спілкування з дитиною кожні вихідні місяця з 18-00 п`ятниці до 18-00 неділі без присутності матері з правом відвідувати громадські місця для дозвілля та навчання дітей, а також з правом відвідування та ночівлі за його адресою мешкання.

Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2023 року позовні вимоги задоволено частково, а саме, зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановлено ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 такі способи участі: - перший та третій тиждень місяця з суботи 09 год.00 хв. по неділю 18 год.00 хв.з обов`язковим забезпеченням безпечного перебування за місцем проживання батька за умови: особисто забирати та повертати дитину не пізніше встановленого часу за місцем проживання дитини з матір`ю; дотримуватися режиму харчування, відпочинку, правил безпеки установлених для дитини відповідного віку; попереджати за добу матір про можливість спілкування з дитиною та повідомляти про місцезнаходження дитини. Вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами.

Рішення суду мотивоване тим, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Встановлюючи порядок побачень батька з дочкою, врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та нормах чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою, суд вважав за можливе визначити порядок (запропонований органом опіки та піклування) періодичних тимчасових побачень батька з дитиною, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив змінити резолютивну частину рішення в частині визначених судом днів для участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що предметом позовних вимог було усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та вихованні, тоді як судове рішення сформульоване виключно в розрізі обмежень прав батька. Крім того, апелянт вказує, що резолютивна частина рішення не відповідає меті позовної заяви та тим обставинам, які суд встановив в судовому рішенні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що сторони з 2017 року перебували у шлюбі, який рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року був розірваний.

Встановлено, що сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу, місцем проживання дитини є місце проживання матері.

Крім того, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року на користь ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ) з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки.

Встановлено, що 22 січня 2021 року Розпорядженням адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради №11 ОСОБА_1 було визначено години для участі у вихованні та спілкування з донькою ОСОБА_4 щосуботи з 09 год. до 18 год. понеділка. Під час спілкування батька з донькою, останній несе повну відповідальність за її життя.

Розпорядженням адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 03 вересня 2021 року №237 на підставі протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 04 серпня 2021 року, було внесено зміни до п.1 вищевказаного розпорядження і визначено ОСОБА_1 години для участі у вихованні та спілкуванні батькові дитини на вихідні кожного першого та третього тижня з 09 год. суботи до 18 год. неділі.

На звернення ОСОБА_1 з приводу невиконання ОСОБА_6 . Розпоряджень адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради щодо встановлення ОСОБА_1 годин для участі у вихованні та спілкуванні батькові дитини, останній неодноразово звертався із заявами до відділення №7 головного управління національної поліції в Дніпропетровській області (06 лютого 2021 року, 13 лютого 2021 року, 20 лютого 2021 року), на що отримав письмові відповіді, про необхідність звернення до суду з відповідним позовом, так як мають місце сімейні відносини.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Кривому Г.М. для участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 запропоновано такі способи участі:

- перший та третій тиждень місяця з суботи 09 год.00 хв. по неділю 18 год.00 хв. з обов`язковим забезпеченням безпечного перебування за місцем проживання батька за умови: особисто забирати та повертати дитину не пізніше встановленого часу за місцем проживання дитини з матір`ю; дотримуватися режиму харчування, відпочинку, правил безпеки установлених для дитини відповідного віку; попереджати за добу матір про можливість спілкування з дитиною та повідомляти про місцезнаходження дитини.

За клопотанням відповідачки, у судовому засіданні, в присутності представника Юр"ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області Стаценко О.В., яка за освітою є дитячим психологом, було з`ясовано думку самої малолітньої ОСОБА_7 , щодо її відносин з батьком і його можливості приймати участь у спілкуванні з нею та її вихованні. Дівчинка вказала, що вона на даний час, проживає у селі ОСОБА_8 разом з мамою, новим татом ОСОБА_8 і іншими членами родини. До цього часу, вони мешкали у місті Дніпро і жили з її татом ОСОБА_9 . Однак, так як батьки посварилися, вони разом вже не живуть. Також ОСОБА_3 вказала, що вона раніше по телефону, який в неї є, спілкувалася з татом, однак, мама витягла з її телефону сім карту, і більше з татом вона не спілкувалася по телефону. Мама сказала, що вона ще мала і дуже багато грошей витрачає на дзвінки з телефону. Тому краще, вимкнути телефон. Дівчинка пояснила, що в селі вона почуває себе добре і там відсутні сирени, тоді як в м. Дніпро вона їх чула. Вона бажає спілкуватися з татом, бажає їздити до нього у місто Дніпро, але щоб не було чути сирен. Також вказала, що того дня, як тато приїхав до них у село, де вони зараз живуть, то він був не довго, бо мама прийшла з роботи і з ним посварилася. ОСОБА_3 пояснила, що вона добре відноситься до тата і він до неї завжди добре відновився і ніколи її не ображав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між донькою та батьком існує сталий психологічний зв`язок. Дитина повноцінно сприймає його як батька. Однак, одночасне перебування її з батьком та матір"ю під час їх спільного відпочинку та спілкування, асоціює зі сварками та конфліктними ситуаціями.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між позивачем та відповідачем склалися особисті не приязні відносини у спілкуванні, що призводить до перешкод відповідачки позивачу у спілкуванні з донькою, а тому виходячи з інтересів дитини, вірно вважав, що зустрічі батька і дитини мають відбуватися у спокійній та безпечній атмосфері для збереження довірливих інтересів батька з донькою.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в п. 3 ст. 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства"контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Так, за її змістом орган опіки та піклування за заявою матері, батька дитини визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. А встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Позивач, будучі батьком дитини, прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком.

Більш того, позивач, який є батьком дитини, піклується про доньку та любить її, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною.

Встановивши викладені обставини справи, а також керуючись зазначеними вище нормами права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Встановлюючи порядок побачень батька з дочкою, врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та нормах чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення порядку запропонованого органом опіки та піклування періодичних тимчасових побачень батька з дитиною, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам.

При цьому, суд вірно роз`яснив сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Доводи апелянта в скарзі про те, що предметом позовних вимог було усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та вихованні, тоді як судове рішення сформульоване виключно в розрізі обмежень прав батька, - колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Твердження апелянта про невідповідність резолютивної частини рішення меті позовної заяви та тим обставинам, які суд встановив в судовому рішенні, - колегія суддів також вважає безпідставними, так як зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко