печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року Печерський районний суд міста Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Чепляка А. С.

справа №757/8386/22-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

третя особа: Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро),

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення безпідставно набутих коштів, -

представник відповідача - адвокат Калінін С. К.

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 16 568, 55 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 08.05.2018 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Єлісєєвою Р. С., на підставі виконавчого напису №3910 від 04.05.2017 року, вчиненого приватним виконавцем Дніпропетровського міського округу Бондар І. М., відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 73 641, 19 грн.

У рамках вказаного виконавчого провадження за період із травня 2018 року по червень 2021 року із заробітньої плати ОСОБА_1 було утримано 16 568, 55 грн та перераховано на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вказує, що Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04.12.2020 року, справа №757/24742/20-ц, яке набрало законної сили 05.01.2021 року, визнано виконавчий напис від 04.05.2017 року, вчинений приватним виконавцем Дніпропетровського міського округу Бондар І. М., зареєстрований в реєстрі за №3910, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 73 641, 19 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Вважає, що оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, позивач вважає, що відсутня правова підстава, на якій було стягнуто грошові кошти, а отже вказані кошти підлягають поверненню, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Просить розглядати справи у відсутність позивача та її представника.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2021 року для розгляду вказаної справи визначено суддю Писанця В. А.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.09.2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Копію ухвали від 03.09.2021 року було направлено на адреси сторін.

Відповідно до розпорядження №382 від 21.10.2021 року, у зв`язку із смертю судді Писанця В. А. вказану справу було передано на повторний автоматичний розподіл справ згідно ст. 14 ЦПК України.

У відповідності до повторного розподілу справи, згідно ст. 14 ЦПК України, для розгляду вищевказаної справи визначено суддю Матійчук Г.О.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2021 року прийнято справу до провадження судді та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву, встановлено третій особі строк на подання пояснень щодо позову протягом десяти днів із дня отримання ухвали про відкриття провадження.

Копію ухвали від 21.10.2021 року направлено на адреси сторін. Крім того, відповідачу та третій особі направлено копію позовної заяви з додатками. Також, вказану ухвалу направлено на відомі адреси електронної пошти сторін.

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу позивача, остання отримала копію ухвали - 06.01.2022 року.

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу відповідача, останній отримав копію ухвали та копію позовної заяви з додатками - 06.11.2022 року.

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу третьої особи, остання отримала копію ухвали та копію позовної заяви з додатками - 11.01.2022 року.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповдної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи.

Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався.

Третя особа пояснення на позов не надала.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 08.05.2018 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Єлісєєвою Р. С., на підставі виконавчого напису №3910 від 04.05.2017 року, вчиненого приватним виконавцем Дніпропетровського міського округу Бондар І. М., відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 73 641, 19 грн.

Відповідно до звіту про здійснення відрахувань та виплати ПТ «Ломбард Наше Діло Галатін і компанія» згідно постанови від 17.05.2018 року ВП НОМЕР_2, виданою за виконавчим документом - виконавчим написом №3910 від 04.05.2017 року, за період із травня 2018 року по червень 2021 року із заробітньої плати ОСОБА_1 було утримано 16 568, 55 грн та перераховано на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18).

Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Так, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначає, що оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, то відсутня правова підстава, на якій було стягнуто грошові кошти, при цьому посилається на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04.12.2020 року, справа №757/24742/20-ц, яке набрало законної сили 05.01.2021 року, яким, як зазначає у позовній заяві позивач, визнано виконавчий напис від 04.05.2017 року, вчинений приватним виконавцем Дніпропетровського міського округу Бондар І. М., зареєстрований в реєстрі за №3910, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 73 641, 19 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, із долученої копії рішення Печерського районного суду міста Києва від 04.12.2020 року, справа №757/24742/20-ц, вбачається, що вказане рішення стосується стягнення із АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача грошових коштів у розмірі 2 723, 71 грн, а не визнання виконавчого напису №3910 таким, що не підлягає виконанню.

Проте, із зазначеного рішення вбачається, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2019 р. у справі № 202/3291/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яке набрало законної сили 20.12.2019 р., визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, за кредитним договором б/н від 17.04.2012 р., укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», 04.05.2017 р. зареєстрований за № 3910, таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, підставою звільнення від доказування є преюдиціальність обставин, існування або не існування якої встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі (ч. 5 ст. 82 ЦПК України), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд приходить до висновку, оскільки рішення Печерського районного суду міста Києва від 04.12.2020 року, справа №757/24742/20-ц, встановлено, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, за кредитним договором б/н від 17.04.2012 р., укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», 04.05.2017 р. зареєстрований за № 3910, визнано таким, що не підлягає виконанню, то вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Проте, як вбачається із рішення Печерського районного суду міста Києва від 04.12.2020 року, справа №757/24742/20-ц, та із постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсії, стипендію та інші доходи боржника від 15.05.2018 року у ВП НОМЕР_2 звернуто стягнення на доходи божника ОСОБА_1 , яка працює у Повному товаристві «Очкур і Компанія Ломбард «Наше діло». А позивач на підтвердження суми стягнення за період із травня 2018 року по червень 2021 року за виконавчим написом №3910 від 04.05.2017 року, надає звіт ПТ «Ломбард Наше Діло Галатін і компанія», при цьому, будь-яких даних щодо зміни назви вказаного товариства чи того, що ОСОБА_1 працює також у зазначеному товаристві, матеріали справи не містять.

Суд також, вважає за необхідне зазначити, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 04.12.2020 року, справа №757/24742/20-ц, вже було стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» безпіставно стягнуті грошові кошти за виконавчим написом № 3910 за період із серпня 2019 року по лютий 2020 року. Пр цьому, як вбачається із вказаного рішення, звертаючись до суду позивач на підтвердження безпідставно стягнутих коштів, подавала звіт ПТ «Очкур і Компанія Ломбард «Наше діло» щодо утримання із її заробітної плати коштів за період із серпня 2019 року по лютий 2020 року, що свідчить що про обізнаність позивача, її роботодавця та виконавчої служби про визнання виконавчого напису № 3910 таким, що не підлягає виконанню.

Однак, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач також зазначає, що стягнення за виконавчим написом здійснювалось аж по червень 2021 року, що не відповідає дійсності та не підтверджується також матеріалами справи. Так, відповідно до наданої постанови про закінчення ВП НОМЕР_2, вказане виконавче провадження було закінчено ще 24.04.2020 року.

Так, під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надала суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 23, 1212, 1166, 1167, главами 82, 83 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», адреса: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001, .

Третя особа: Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), адреса: вул. Богдана Хмельницького, 11, м. Дніпро, 49051, .

Суддя Г. О. Матійчук