Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4618/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.08.2023 м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Левка Т.Ю.,

секретар судового засідання - Роман К.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 персональні дані якого при народженні були зазначені як « ОСОБА_5 ». Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , який померлий успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але спадкові права не оформив. Позивачка вказує, що прийняла спадщину та звернулася до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Стойки С.М.. для оформлення спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено, через не представлення родинного зв`язку позивача із спадкодавцем та із-за відсутності правовстановлюючих документів на будинок оформлених на ім`я спадкодавця. Відповідачами є діти спадкодавця та позивачки - дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 , які із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. У зв`язку з наведеним позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить встановити факт родинних відносин між нею та її чоловіком та визнати за нею право власності на спадкове майно.

Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність.

Відповідачі будучи повідомленими про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання також не з`явилися, однак подали через канцелярію суду письмові заяви, згідно якої вимоги позивачки визнають повністю та просять суд розглянути справу у їх відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачами, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати чоловіка позивачки ОСОБА_6 , останнє місце проживання якої було АДРЕСА_2 , що стверджується довідкою Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району від 01.06.2023 року за № 04-20/661.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , що рахується за померлою ОСОБА_6 згідно довідки Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району від 01.06.2023 року за № 04-20/663, виданої на підставі записів погосподарської книги с. Пийтерфолво № 6, номер об`єкта погосподарського обліку 0535-1. На даний житловий будинок не виготовлено правовстановлюючі документи.

Заповіту померла не залишила, а тому спадкування проводилося в порядку спадкування за законом.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином спадкування після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 відбувалось за правилами, встановленими ЦК 1963 р.

Єдиним спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 529 ЦК України 1963 р. після смерті ОСОБА_6 був її син та чоловік позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , персональні дані якого при народженні були зазначені як « ОСОБА_5 ».

Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року ОСОБА_4 прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим житловим будинком, що стверджується довідкою Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району від 01.06.2023 року за № 04-20/662, однак спадкові права документально не оформив.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично став одноосібним власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 .

З ОСОБА_4 позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувала в зареєстрованому шлюбі з 12.12.1987 року, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу .

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_4 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07.03.2022 року.

ОСОБА_4 помер в Угорщині в м. Будапешт, тому в свідоцтві про смерть він зазначений без по батькові та його власне ім`я при народженні ОСОБА_7 перекладено на угорську мову як ОСОБА_8 .

На випадок свої смерті спадкодавець заповіту не залишив, тому спадкування відбувається за законом.

Останнім місцем проживання ОСОБА_9 було АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою Пийтерфолвівської сільської ради від 01.06.2023 року за № 04-20/659.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, до складу якої входить вказаний вище житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , який померлий успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_6 , але спадкові права не оформив.

У відповідності до положень ст.1261 ЦК України, спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_9 є його дружина - позивачка по справі ОСОБА_1 , а також їх діти, відповідачі по справі - дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 .

Відповідачі претензій на спадкове майно не заявляють, до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не зверталися та не заперечують проти визнання права власності на житловий будинок за позивачкою, про що подали відповідні заяви до суду.

Суд констатує, що після смерті спадкодавця позивачка прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, так як проживала та була зареєстрована разом з спадкодавцем в житловому будинку, здійснювала за ним догляд, а також після його смерті вступила у володіння спадковим майном, що стверджується довідкою Пийтерфолвівської сільської ради від 01.06.2023 року за № 04-20/660.

Згідно положень ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Для оформлення спадкових прав після смерті чоловіка позивачка звернулася до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойки С.М..

Листом - роз`ясненням приватного нотаріуса за вих. № 221/02-14 від 23.05.2023 року позивачці було повідомлено, що видати Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , немає можливості, через відсутність правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок. Одночасно приватний нотаріус повідомила позивачку про необхідність звернутися до суду для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , був чоловіком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до вимог ст. 315 ЦПК України, суди розглядають справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а згідно п.п. 1, 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України - про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документів, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеної у свідоцтві про народження або паспорті.

Суд встановив, що виявлені приватним нотаріусом розбіжності у поданих документах полягають в тому, що що в свідоцтві про смерть чоловіка позивачки серії НОМЕР_1 від 07.03.2022 року, виданому в Угорщині мерією округу Ференцварош, ІХ. району столиці м. Будапешт, його персональні дані зазначено як « ОСОБА_4 ».

В той же час у свідоцтві про народження спадкодавця серії НОМЕР_2 від 12.03.1963 року та в свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 12.12.1987 року він записаний на російській мові як « ОСОБА_10 ».

Таким чином у свідоцтві про смерть персональні дані спадкодавця вказано без по батькові та його власне ім`я при народженні ОСОБА_7 перекладено на угорську мову як ОСОБА_8 .

Виявлені розбіжності зумовлені особливостями перекладу імен з української мови на угорську мову, а також тим, що в Угорщині, як і в інших країнах Європейського союзу, у документах, що посвідчують особу по батькові осіб не зазначається.

Той факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , був чоловіком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підтверджується наступними документами:

- свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 12.12.1987 року, в якому дошлюбне прізвище позивачки«Доні», прізвище чоловіка « ОСОБА_11 », його дата та місце народження ІНФОРМАЦІЯ_5 , с. Петровка, збігаються із даними зазначеними в його свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 від 07.03.2022 року;

- свідоцтвом про народження чоловіка позивачки серії НОМЕР_2 від 12.03.1963 року в якому прізвище « ОСОБА_11 », його дата та місце народження ІНФОРМАЦІЯ_5 , с. Петровка також збігаються із даними зазначеними в його свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 від 07.03.2022 року;

- свідоцтвом про народження дочки позивачки та спадкодавця ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 від 14.01.1989 року та свідоцтвом про народження їх сина ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 від 08.05.1991 року, в яких запис у графі батько на російській мові « ОСОБА_10 » збігається з даними свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 12.12.1987 року;

- довідкою Пийтерфолвівської сільської ради від 01.06.2023 року за № 04-20/660, де вказано, що на день смерті ОСОБА_9 (з ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним за адресою АДРЕСА_1 , проживала і була прописана, зокрема дружина ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_6

В п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, як в даному випадку.

Встановлення факту родинних відносин, має для позивачки юридичне значення, оскільки від цього залежить реалізація права на спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_9 , тому суд приходить до висновку, що дана вимога підлягає до задоволення і, відповідно, позивачка є спадкоємцем та має право на спадкове майно.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК Української РСР та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.529 ЦК України, в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно визначення поняття спадкування у ч. 1 ст. 1216 ЦК України, таким є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності до частини першої та другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4).

Технічна інвентаризація спадкового майна проведена.

Так, відповідно до відомостей технічного паспорту від 02 червня 2023 року та довідки КП «Виноградівське районне БТІ» № 358 від 07.06.2023 року житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 будівництвом завершений. Рік будівництва будинку - 1965. Вартість будинку станом на червень 2023 року становить 198730 грн. Загальна корисна площа житлового будинку становить 80,3 кв. м, в тому числі житлова площа 60,4 кв. м. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року правовстановлюючі документи на житловий будинок не оформлені.

ВССУ в своєму узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24- 753/0/4-13 від 16.05.2013 року відзначив що відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності, зокрема, на споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Разом з тим, згідно п.6 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 200, 206, 223, 259, 263-265, 293, 315 ЦПК України ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1216, 1220, 1262, 1268, 1274 ЦК України, Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити повністю.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , був чоловіком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко