Дата документу 05.04.2023Справа № 554/2806/23
Провадження № 2-о/554/257/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року суддя Октябрського районного суду м.Полтави Чуванова А.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту не використання житлових чеків в період з 04.05.2007 року по 18.09.2018 року; заінтересована особа: Полтавська міська рада, Управління майном комунальної власності міста,-

ВСТАНОВИВ:

До Октябрського районного суду м.Полтави надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту не використання житлових чеків в період з 04.05.2007 року по 18.09.2018 року, в якій заявник просить встановити факт не використання нею приватизаційних житлових чеків в проміжок часу з 04.05.2007 року по 12.09.2018 року. Заінтересованою особою заявник визначила: Полтавська міська рада, Управління майном комунальної власності міста. Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не може приватизувати квартиру, тому змушена звернутись до суду для встановлення зазначеного юридичного факту.

Дослідивши подану заяву та додані до неї докази, суд вважає, що у відкритті провадження по справі слід відмовити, з огляду на таке.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст.294 ЦПК України).

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У ч. 3 ст.9 ЖК УРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року №2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон № 2482-XII).

У статті 1 цього Закону закріплено, що приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні й збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Згідно із ч. 11 ст. 8 цього Закону, спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про передачу в приватну власність майна, яке за законом підлягає відчуженню громадянину, зокрема: відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» підлягають передачі сім`ям наймачів квартири (будинки) та належні до них господарські споруди і приміщення.

З наданих матеріалів убачається, що заявник фактично просить суд встановити факт, який буде доказом та надаватиме їй право на приватизацію квартири, проте при розгляді судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, докази не фіксуються та не встановлюється їх доказове значення поза спором про право, що такими доказами підтверджується чи оспорюється.

З огляду на викладене, суд вважає, що із заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, який стосується права на безоплатну приватизацію займаної нею квартири.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення осіб до суду за захистом цього цивільного права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 4 Закону № 2482-XII, житлові чеки це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду.

Пунктом 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року № 396, затвердженого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404 передбачено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Громадянин подає до органів приватизації такі документи, зокрема документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.

Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (п.20 Положення, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Разом з тим, заявник замість підтвердження невикористання нею житлового чеку для приватизації державного житлового фонду, з наданням з цього приводу відповідних доказів, а у разі відмови органу приватизації у передачі у власність квартири, звернення до суду з позовом про зобов`язання вчинити певні дії, звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту, а саме: встановлення факту невикористання права на безкоштовну приватизацію квартири. Обставини щодо невикористання житлових чеків підлягають доказуванню під час розгляду справи в порядку позовного провадження та можуть бути встановлені на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням принципу змагальності.

Згідно відповіді заінтересованої особи, заявник не надала документів, що підтверджують невикористання нею житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Отже, заявнику фактично відмовлено у приватизації, тобто виник спір про право, і особа має право подати позовну заяву із вимогами зобов`язання вчинити певні дії та встановлення фактів.

Відповідно до ч. 4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження та роз`яснити заявнику її право подати позов на загальних підставах.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.186, 293, 315, 353, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту не використання житлових чеків в період з 04.05.2007 року по 18.09.2018 року; заінтересована особа: Полтавська міська рада, Управління майном комунальної власності міста.

На ухвалу може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м.Полтави протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали суду.

Суддя А.М.Чуванова