П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року м. Київ

Справа №756/5882/22

Апеляційне провадження №22-ц/824/4678/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Діденка Є.В. 10 листопада 2022 року, в м. Києві, повний текст рішення складений 15 листопада 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В

В серпні 2022 року ОСОБА_2 , звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 442400,00 грн, а також на підставі ст. 625 ЦК України втрати від інфляції в розмірі 62953,00 грн та 3 % річних за порушення грошового зобов`язання в розмірі 10954,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що 15 березня 2021 року позивач уклала з відповідачем договір позики, який був посвідчений нотаріально, та на умовах якого відповідач отримала в борг кошти в розмірі 442400,00 грн. Кошти відповідач зобов`язалась повертати частинами щомісячно, графік повернення узгоджений в договорі, кінцева дата повернення боргу 15 березня 2022 року. Проте, відповідач свої договірні зобов`язання не виконала.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 15 березня 2021 року в розмірі 466027, 71 грн з яких: 442400,00 грн - сума основного боргу, 5378,54 грн - 3% річних, 18249,17 грн - втрати від інфляції.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судових витрат в загальному розмірі 11846,76 грн, з яких: 4646,76 грн - сума судового збору та 7200,00 грн витрат на правову допомогу.

Рішення суду мотивовано тим, що надані суду докази підтверджують укладення між сторонами договору позики у належній формі та отримання відповідачем в борг суми коштів в розмірі 442400,00 грн. Сторонами не оспорюється, що відповідач не повернула борг на умовах договору позики. Оцінивши доводи відповідача щодо повернення грошових коштів у сумі 18830 грн, суд першої інстанції вказав на те, що відповідачем не було надано належних доказів, які б підтверджували, що ця сума була сплачена саме відповідачем і на виконання укладеного між сторонами договору позики. Тому, суд відхилив ці доводи відповідача та прийшов до висновку, що стягненню підлягає вся сума боргу.

Відносно нарахування суми трьох процентів річних та втрат від інфляції на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд зазначав, що Законом України № 2120-ІХ внесені зміни до ЦК України та встановлено заборону на застосування ст. 625 ЦК України до відносин позики (кредиту) на період воєнного стану. А тому три проценти річних та втрати від інфляції за порушення виконання грошового зобов`язання у цій справі підлягають нарахуванню лише до 24 лютого 2022 року.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 , нею подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідач вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано погашення боргу в сумі 18830, 00 грн, яке відбулось 08 липня 2021 року, що мало наслідком і збільшення суми штрафних санкцій. Вважає, що нею надані належні докази на підтвердження цієї обставини, а саме оригінал квитанції на вищевказану суму та власноруч написана заява особи, яка зробила цей платіж ( ОСОБА_3 ) про те, що ця дія вчинена на прохання відповідача, також про це свідчить виписка з рахунку позивача.

Відповідач зазначає, що зменшення основної суми боргу за договором позики автоматично веде до зменшення нарахованих штрафних санкцій за договором позики, у зв`язку з чим нею у відзиві на позовну заяву був наданий розрахунок суми боргу з урахуванням спірної суми 18830, 00 грн, який і має бути взятий за основу судового рішення щодо стягнення боргу за договором позики.

Отже, відповідач визнає позовні вимоги в частині основного боргу на суму в розмірі 423570, 00 грн, 3% річних у сумі 5050,03 грн за період прострочення до 23 лютого 2022 року включно, та інфляційні збитки за вказаний період в розмірі 17505, 28 грн. Таким чином, загальна сума визнаних відповідачем позовних вимог складає 446125,31 грн.

Також відповідач вказує на порушення норм процесуального права, які унеможливили подання нею всіх доказів.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення з урахуванням наданого відповідачем розрахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на те, що доводи наведені відповідачем в апеляційній скарзі вже були розглянуті судом першої інстанції та їм була надана відповідна оцінка. Таким чином, позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Лехкар О.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про її задоволення.

Позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Гребенченко О.А. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

В доводах апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо відмови суду першої інстанції про повернення на стадію підготовчого засідання, у зв`язку з чим відповідач не змогла заявити клопотання про виклик свідка.

В силу ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч.3 ст.83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що підготовче судове засідання було проведено судом першої інстанції 15 вересня 2022 року за участю позивача і відповідача, яка не заперечували проти призначення справи до розгляду /а.с.25-26/.

Дійсно, 30 вересня 2022 року відповідач зверталась з клопотанням про повернення на стадію підготовчого засідання, яке було мотивовано необхідністю витребування виписки по рахунку позивача та можливого виклику свідка, який сплачував заборгованість (без зазначення його прізвища та ім`я) /а.с.29/. В той же день відповідачем було подано відзив на позовну заяву, з долученими до нього доказами та клопотання про витребування доказів /а.с.30-37/. Судом першої інстанції прийнятий відзив на позовну заяву, долучені докази, що були додатком до відзиву. Ухвалою суду від 13 жовтня 2022 року задоволено клопотання про витребування з АТ «Державний ощадний банк України» виписки за картковим рахунком позивача, і вказана ухвала була виконана /а.с.51-52,57-59/. В подальшому стороною відповідача було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи доказу - меморіального ордеру від 08 липня 2021 року, яке задоволено ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 10 листопада 2022 року /а.с.61-62,70-72/. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається здійснення відповідачем заяви про виклик свідка в порядку встановленому процесуальним законом. Натомість вбачається, що суд сприяв стороні відповідача у праві подати докази, навіть після закінчення підготовчого судового засідання. А тому відмова суду у поверненні до стадії підготовчого судового засідання не призвела до порушення процесуальних прав відповідача, не є порушенням норм процесуального права, так як така дія не передбачена процесуальним законом. Відповідно, вказане не є підставою для скасування рішення суду, як на те вказує відповідач в апеляційній скарзі, тому ці доводи відхиляються апеляційним судом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору, апеляційним судом встановлені наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

15 березня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Стець Н.М., реєстровий номер 349.

Відповідно до умов договору позики, ОСОБА_1 отримала від позивача у позику грошові кошти в розмірі 442400,00 грн, і зобов`язалась повернути борг до 15 березня 2022 року, шляхом сплати щомісячних сум по 36867,00 грн до 15 числа кожного місяця. Графік повернення узгоджений сторонами у договорі позики.

Пунктом 2 Договору позики передбачено, що борг повертається готівкою.

Згідно з розпискою від 15 березня 2021 року, ОСОБА_1 підтвердила, що отримала від ОСОБА_2 гроші згідно з договором позики в сумі 442400,00 грн та зобов`язалась повернути до 15 березня 2022 року шляхом внесення щомісячних платежів.

Згідно з наданими суду квитанцією та виписками по рахунках, 08 липня 2021 року ОСОБА_3 перерахував на користь ОСОБА_2 безготівковим шляхом суму коштів в розмірі 18830,00 грн. Призначення платежу у наданих суду документах відсутнє.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

В силу ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у редакції Закону України № 2120-ІХ, який набрав чинності 17 березня 2022 року, встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З наведених обставин справи вбачається, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики. Надані суду докази підтверджують укладення між сторонами договору у належній формі та отримання відповідачем в борг коштів в розмірі 442400,00 грн. Вказані обставини не оспорюються сторонами. Так само, сторонами не оспорюється, що відповідач не повернула борг на умовах договору позики щодо повернення рівними частинами щомісячно.

Надаючи оцінку доводам сторони відповідача щодо погашення заборгованості на суму 18830,00 грн, та відповідного зменшення суми боргу і нарахованої відповідальності, суд першої інстанції вірно вказав на те, що у всіх наданих суду банківських документах відсутнє призначення платежу, а сам платіж проведений особою, яка не є стороною договору. Крім того, договором позики передбачено повернення суми боргу саме готівкою, а не шляхом проведення безготівкового розрахунку третіми особи.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не було надано належних доказів, які би підтверджували, що сума в розмірі 18830,00 грн була сплачена нею та на виконання укладеного між сторонами договору позики. А отже і висновок суду першої інстанції про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 442400 грн відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Враховуючи наявність невиконаного грошового зобов`язання на суму 442400 грн, в порядку ч.2 ст. 625 ЦПК України, відповідач зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат проведений за період з 16 квітня 2021 року до 24 лютого 2022 року, виходячи із сум невиконаного грошового зобов`язання щомісяця. Розрахунок перевірений судом першої та апеляційної інстанцій, він відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, підстав для зменшення цих сум з урахуванням визначеної суми боргу не вбачається.

Судові витрати визначені судом першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог, апеляційна скарга не містить доводів на їх спростування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Суд першої інстанції дав належну правову оцінку наданим сторонами доказам та вірно вирішив справу в межах заявлених позовних вимог та визначених позивачем підстав позову. Тому рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, підстави для компенсації відповідачеві понесених на стадії апеляційного перегляду справи судових витрат - відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: Т.О. Невідома

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 27 лютого 2023 року.