Справа № 521/7779/18
Провадження № 2-др/521/18/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Кусяк О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ланіна Вікторія Іванівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ланіна Вікторія Іванівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності.

17.03.2023р. до суду представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду, яким просив стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів, сплачених за проведення експертизи № 272 від 22.02.2019р. та за проведення експертизи № 27 від 22.01.2020р.

Виклик сторін не здійснювався у зв`язку із відсутністю у його необхідності.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд розглянувши подане клопотання, приходить до наступних висновків.

На підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.11.2020р. позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ланіна Вікторія Іванівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною Вікторією Іванівною 24 січня 2018 року за реєстровим номером -126. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності (індексний номер: 39332477, номер запису про право власності: 24508135) ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір в сумі 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) грн. 60 коп.

Постановою Одеського апеляційного суду від 08.06.2021р. апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Гвоздікова Олександра Володимировича залишено без задоволення. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.11.2020р. залишено без змін.

14.06.2022р. до суду звернувся представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 із заявою про ухвалення додаткового рішення, згідно якого просив вирішити питання щодо стягнення судових витрат, які складаються з вартості правової допомоги в розмірі 12 000 грн., витрат на проведення транскрипції протоколів судових засідань у текстовому форматі на суму 3 345 грн., а також поштових витрат в розмірі 139,20 грн.

Постановою Верховного Суду від 01.02.2023р. касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 червня 2021 року в частині вирішення вимог про скасування запису про державну реєстрацію права власності змінено, викладено абзац третій резолютивної частини рішення в такій редакції: «Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 24 січня 2018 року, індексний номер 39332477, номер запису права власності 24508135, за ОСОБА_3 ». В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 червня 2021 року залишено без змін.

Згідно ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Даний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В судовому засіданні, під час якого було ухвалено відповідне судове рішення (12.11.2020р.) були присутні представник позивача так і представник відповідача. В свою чергу представник позивача підтримав свої позовні вимови та просив їх задовольнити, серед яких і судові витрати, що судом було задоволено.

Докази на підтвердження розміру витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, а саме квитанції про оплату грошових коштів за проведення призначених судом експертиз, та клопотання про ухвалення додаткового рішення надано представником позивача шляхом направлення до суду 17.03.2023 року.

Як вбачається із матеріалів справи, доказів понесених витрат на сплату експертиз позивачем та його представником під час розгляду справи до суду не були надані.

Окрім того слід зазначити, що в матеріалах справи міститься заява представника позивача від 06.08.2021 р. про ухвалення додаткового рішення у справі, відповідно до якого просив стягнути з відповідача судові витрати пов`язані із оплатою експертизи, однак доказів, що підтверджували розмір витрат, які було сплачено суду надано не було.

24.09.2021р. представник позивача надав заяву про повернення заяви про ухвалення додатково рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.09.2021р. вищезазначену заяву повернуто.

Відповідно до ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Частинами 1, 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналіз положень ст. 126, ч.8 ст. 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного ч.8 ст. 141 ЦПК України, строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, що унеможливлює розгляд судом питання розподілу судових витрат без поновлення цього строку, про що зазначено в Постанові Верховного Суду по справі № 205/213/20 від 17.11.2021 року.

Враховуючи те, що докази на підтвердження понесених позивачем витрат на експертизу подані представником разом із заявою про їх відшкодування після ухвалення рішення суду з пропущенням строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що клопотання про ухвалення додаткового рішення слід залишити без розгляду, оскільки відсутні підстави для його ухвалення.

Керуючись ст.ст. 127, 141, 142, 258-261, 270, 353, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду потягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.А.МАЗУН