Справа № 539/365/23
Провадження № 2/539/257/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2023 м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Овчаренко О.Л.

за участі секретаря Бобир Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 28000,00 грн., судовий збір в розмірі 1073,60 грн., витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 04.09.2020 між нею та відповідачем була укладена усна угода про те, що відповідач бере в неї в борг кошти в сумі 50000 грн. для особистих потреб із зобов`язанням повернути позичені кошти до 04.09.2022 в повному обсязі, здійснюючи щомісячні платежі у сумі 2125 грн. на її картковий рахунок. Виконуючи цю угоду вона передала відповідачу цього ж числа кошти в розмірі 50000 грн, а він відповідно надав власноручно написану ним розписку про отримання цих коштів. Вказану розписку та факт передачі грошей в борг було засвідчено свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . До 04.09.2022 відповідач повернув їй лише 22000 грн. В подальшому виплату різниці повертати відмовився з причини відсутності у нього коштів. Конкретного терміну повернення боргу не повідомив та в подальшому перестав спілкуватись з нею. Станом на момент звернення до суду з вимогою про стягнення боргу відповідач заборгував їй 28000 грн.

13 лютого 2023 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

07.03.2023 відповідач надав до суду відзив, в якому зазначив, що написав розписку у зв`язку з заборгованістю по аліментам станом на 01.09.2020 і зобов`язався виплачувати борг позивачу через банк, або позивач писатиме розписки на суму 50000 грн. Відповідно до квитанцій та розписок залишок боргу складає 10609,22 грн.

Представник позивача адвокат Садовий В.В. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеному у позові. Просив стягнути з відповідача борг за договором позики.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що у виконавчій службі перебувало виконавче провадження щодо стягнення аліментів, у якому вона була стягувачем, а відповідач боржником. Борг відповідача по аліментам складав 50000 грн. Відповідачу заблокували рахунки саме через існування боргу по аліментм. Після цього відповідач звернувся до неї з питання врегулювання даного питання. В присутності адвоката, до якої звернувся відповідач, вони склали розписку, якою передбачили щомісячні платежі. Гроші відповідачу вона не передавала. Потім вона написала заяву про закриття виконавчого провадження, тому було знято арешт з майна відповідача та повернуто їй виконавчий лист. Згодом вона знову звернула до виконання даний виконавчий лист, який і на теперішній час перебуває на виконанні у виконавчій службі. Але борг по аліментам в розмірі 50000 грн. не нараховано відповідачу при новому виконанні рішення про стягнення аліментів, оскільки вона написала виконавцю, що їй сплачені ці кошти відповідачем.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що за порадою адвоката він написав розписку про взяття у позивача у борг коштів у розмірі 50000 грн., але коштів від позивача він не отримував. У нього була заборгованість по аліментам у такій сумі, у зв`язку з чим виконавча служба заблокувала його рахунки. Тому вони домовились з позивачем, що він напише розписку про те, що заборгував їй 50000 грн. з виплатою щомісячних платежів. Після цього позивач написала заяву про закриття виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю боргу, а він написав розписку. Арешт з нього рахунків зняли, виконавче провадження закрили. Тобто грошей у позику позивач йому не надавала, а борг, про який йдеться у розписці, це був борг перед позивачем по аліментам на утримання дитини.

Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до розписки від 14.09.2020 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у борг грошову суму 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень. Грошові кошти зобов`язався повернути у повному обсязі до 04 вересня 2022 року, здійснюючи щомісячні платежі у сумі 2125 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 . Розписка написана в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно наданих відповідачем копій розписок та квитанцій вбачається, що позивач отримувала від відповідача кошти в рахунок сплати заборгованості по аліментам. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В постанові № 369/3340/16-ц від 22 серпня 2019 року Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зокрема зазначив, що гроші в сумі 50000 грн. у борг йому позивач не надавала, а у розписці йдеться про суму боргу по аліментам на утримання дитини, яку він повинен був сплатити позивачу. Після того як позивач написала заяву про закриття виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю боргу, він написав таку розписку. Позивач у судовому засіданні не заперечувала проти того, що фактично не надавала відповідачу у борг 50000 грн. Відповідач, який заборгував їй як стягувачу у виконавчому провадженні аліменти на утримання дитини у зазначеній сумі, написав таку розписку в обмін на те, що вона звернеться до державного виконавця із заявою про закриття виконавчого провадження у зв`язку із відсутністю боргу по аліментам.

Суд зазначає, що наявна у справі розписка у сукупності із поясненнями сторін по справі про те, що гроші у позику не передавалися, за своєю суттю не є документом, що підтверджує факт отримання в борг грошових коштів.

З урахуванням наведеного судом встановлено, що позивач гроші у сумі 50000 грн. відповідачу не позичала, а розписка була написана відповідачем в якості гарантії погашення у майбутньому наявної заборгованості по аліментам та взамін на подання позивачем до виконавчої служби заяви про закриття виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю боргу. За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога про стягнення грошей як неповернутих за договором позики є безпідставною, а позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 08.05.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя О.Л. Овчаренко