Провадження № 22-ц/4808/541/23
Провадження № 22-ц/4808/542/23
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

секретар Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Мамедов Андрій Вагіфович, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2023 року, та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 із позовом про відшкодування збитків, пов`язаних із невиконанням договору підряду.

Вимоги позову обґрунтовує тим, що 15 березня 2018 року між ОСОБА_2 та фізичною собою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено Договір № 15/03/2018 від 15.03.2018 р. згідно із п. 1.1 якого, Постачальник зобов`язується у терміни та на умовах, визначених у цьому Договорі, виготовити та змонтувати дерев`яні конструкції та виконати додаткові роботи у відповідності до переліку матеріалів робіт. Перелік матеріалів та робіт є Додатком №1 до цього Договору і є його невід`ємною частиною. Загальна ціна дерев`яних конструкцій та додаткових робіт, згідно п. 3.1 Договору, складає 1 281 400, 00 грн. без ПДВ. Згідно пункту 1.2 Договору, Замовник зобов`язується затвердити розміри дерев`яних конструкцій згідно Технічного завдання складеного конструкторським персоналом Постачальника та сплатити їх вартість в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, Технічне завдання є Додатком №2 до цього Договору і є його невід`ємною частиною. Відповідно до п.3.3 Договору Замовник здійснює розрахунки наступним чином: 60% від загальної вартості Продукції, що складає 769 000,00 грн. (без ПДВ), сплачує авансовим платежем протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання Договору; 30% від загальної вартості Продукції, що складає 385 000,00 грн. (без ПДВ), сплачує при закінченні монтажу дерев`яного каркасу і влаштування даху. Решту суми в розмірі 127 400,00 грн. (без ПДВ) після підписання акту виконаних робіт по монтажу конструкцій та додаткових робіт, що є предметом Договору при умові додержання Постачальником розділів 4 «Якість. Гарантійні зобов`язання» та 5 «Відповідальність сторін» Договору. Позивач на виконання своїх договірних зобов`язань 15.03.2018 р. сплатив більше ніж 60% від загальної ціни дерев`яних конструкцій та додаткових матеріалів в сумі 770 590,00 грн., в строки, передбачені п.3.3.1 Договору, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру 15/03 від 15.03.2018 р. В подальшому 21.06.2018 р. сплатив 30% від загальної вартості Продукції в сумі 385 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру 21/06 від 21.06.2018 р. 31.08.2018 року ОСОБА_2 сплатив решту грошових коштів в розмірі 110 730,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру 31/08 від 31.08.2018 року. Загальна вартість здійснених Позивачем платежів на виконання Договору складає 1 266 320,00 грн. У відповідності до п.2.1 Договору Постачальник починає монтажні роботи згідно Договору та Додатку 1 до Договору не пізніше 60 робочих днів та здійснює їх протягом 170 робочих днів з моменту виконання Замовником п.3.3.1 Договору. Враховуючи зазначені обставини, у відповідача виник обов`язок надати для затвердження Замовнику Технічне завдання, складене конструкторським персоналом Постачальника, розпочати монтажні роботи не пізніше 13.06.2018 р. (із врахуванням неробочих днів 9.04.2018, 01.05.2018, 09.05.2018 та 28.05.2018 р.); здійснити монтажні роботи до 19.11.2018 р. (із врахуванням неробочих днів 28.06.2018, 24.08.2018 та 15.10.2018 р.). Проте, ні до 19.11.2018 р., ні на час звернення із вказаним позовом до суду ФОП ОСОБА_3 до виконання взятих на себе зобов`язань за Договором не приступив, Технічне завдання для затвердження ОСОБА_2 не надав, роботи з виготовлення та монтажу дерев`яних конструкцій не виконав, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань у позивача виникло право відмовитись від договору та вимагати відшкодування відповідачем збитків у розмірі 1 266 320,00 грн. 01.06.2021 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист-вимогу про повернення суми здійснених оплат в розмірі 1 266 320, 00 грн. та повідомлено про розірвання Договору № 15/03/2018 від 15.03.2018. Окрім цього, згідно п.5.2 Договору у разі прострочення постачальником терміну передачі дерев`яних конструкцій замовнику, визначеного п.2.1 Договору, постачальник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,25 подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення передачі дерев`яних конструкцій від ціни дерев`яних конструкцій, визначеної у Договорі, термін передачі яких прострочено, за кожний день прострочення передачі. Таким чином додатково відповідач має сплатити на користь позивача пеню за період з 28.07.2020 по 28.07.2021року в розмірі 115 326,00 грн. Позивач як замовник робіт з виготовлення та передачі дерев`яних конструкцій є споживачем даних послуг, а відповідач їх виконавцем, а тому вважає, що до спірних правовідносин можливе застосування вимог Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на вищевикладене відповідач несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання цих послуг згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Розрахунок пені (згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів»): 1 266 320,00 * 3% * 365 = 1 076 372, 00 грн.

Позивач визначив пеню згідно з ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», не в повній нарахованій сумі, а в сумі 1 076 372,00 грн.

Окрім того зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягає сплаті 3% річних в загальному розмірі 118 444,29 грн. Інфляційне збільшення боргу складає 247 775,65 грн., сума боргу з інфляцією складає 1 514 095,65 грн.

Остаточно позивач просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_3 суму 2 824 237, 94 грн., в т.ч. 1 514 095,65 грн. боргу з інфляцією, 115 326,00 грн. пені, 1 076 372,00 грн. пені, передбаченої ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» та 118 444,29 грн. 3% річних, а також понесені судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків відмовлено.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 39500 гривень та витрати, пов`язані із залученням експерта, в розмірі 25000 гривень.

На вказані рішення представник позивача ОСОБА_2 адвокат Мамедов А.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду від 22.02.2023 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі; скасувати додаткове рішення від 07 березня 2023 року; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване судове рішення в описовій частині не містить факту дослідження доводів, доказів та фактів, з якими позивач пов`язував обґрунтованість своїх позовних вимог та які були викладені в документах по суті справи. Також не містить і мотивів їх відхилення, що свідчить про неповноту дослідження доказів, про нездійснення всебічного, об`єктивного та безпосереднього їх дослідження і, як результат, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Суд протиправно прийняв до розгляду та визнав належним доказом факту виконання відповідачем передплачених за договором робіт Додаток № 1. Суд першої інстанції не зазначив та не обґрунтував, на якій підставі вказаний доказ був ним прийнятий та визнаний належним та допустимим. Також суд не надав оцінки змісту вказаного Додатку № 1, який не містить жодного посилання на договір.

Суд без достатніх підстав взяв до уваги позицію відповідача, що позивач навіть без підписання акту прийняття робіт здійснив оплату за договором, чим саме фактично і погодився з належною якість та фактом виконання договору у повному обсязі.

Представник позивача зазначає, що здійснення повної оплати послуг є правом позивача, але вказана обставина не може бути свідченням виконання ФОП ОСОБА_3 своїх зобов`язань за договором. ОСОБА_2 з моменту укладення договору та протягом тривалого часу вважав, що відповідач виконає свої договірні зобов`язання щодо проведення робіт з виготовлення та монтажу дерев`яних конструкцій за договором, а тому виконував свою частину зобов`язань щодо оплати.

Судом не досліджено та не обґрунтовано в оскаржуваному рішенні, на якій підставі суд визнав встановленим факт, що Ескізний проект «Індивідуальний житловий будинок», адреса будівництва: АДРЕСА_1 ; замовник: ОСОБА_2 нібито має відношення до спірних правовідносин, коли ні договір, ні навіть Додаток № 1 не містять вказівок на адресу виконаних робіт монтажу дерев`яних конструкцій.

Також апелянт зазначає, що суд безпідставно прийняв як докази виконання відповідачем умов договору видаткову накладну від ФОП ОСОБА_4 № 1/2304 від 23 квітня 2018 року про придбання відповідачем будівельних матеріалів на суму 87388,60 грн., товарно-транспортну накладну № Р1 від 24.07.2018 року. Суд лише констатував наявність даних накладних, не дослідив та не обґрунтував яке відношення вони мають до спірних правовідносин, адже жоден реквізит даних накладних не вказує на їх пов`язаність з правовідносинами за договором № 15/03/2018 від 15.03.2018 р., укладеним з позивачем.

Також представник позивача в апеляційній скарзі вказує на те, що суд в якості доказу виконання відповідачем умов договору посилається на акт наданих послуг (виконаних робіт) № 1 віл 31.08.2018 року, підписаний лише відповідачем, і при цьому відсутні докази його надання (пред`явлення) для підписання (узгодження) позивачу. Відповідача, в порушення ч.1 ст. 882 ЦК України, не надав жодних доказів про те, що повідомляв, а позивач отримував будь-які повідомлення про готовність до передання робіт, виконаних за договором. Вказана обставина була залишена поза увагою суду при дослідженні доказів, незважаючи на доводи позивача з цього приводу. Суд протиправно визнав належним та допустимим доказом вказаний акт.

Також суд в якості доказу прийняв висновок експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження згідно заяви ОСОБА_5 05.10.2022 року № 1/22, незважаючи на наявність у позивача розумних сумнівів щодо належності та допустимості вказаного доказу, які були викладені у запереченнях на позов. Суд не перевірив доводи позивача, що призвело до постановлення рішення на підставі неналежних та недопустимих доказів. Також вказаний доказ був прийнятий із порушенням процесуального законодавства.

Показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , наданих в рамках даної справи, не можна доводити факт виконання відповідачем зобов`язань в рамках спірних правовідносин, оскільки такі докази не є належними та допустимими. Висновок суду щодо віднесення свідків до категорії субпідрядників, контрагентів зроблені судом безпідставно і нічим не підтверджується.

На підставі вищевикладеного, позивач вважає, що усі фактичні обставини справи у своїй сукупності не можуть свідчити про виконання відповідачем своїх обов`язків за договором внаслідок їх суперечливості, подання із порушенням встановленої законом процедури, неналежності та недопустимості. Як наслідок, документи, які подавалися відповідачем не можуть бути визнані доказами належного виконання умов договору.

Щодо додаткового рішення від 07 березня 2023 року, то позивач вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Судові дебати у справі відбулись 22.02.2023 року. В той же день було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідач до закінчення судових дебатів не подав доказів понесення ним судових витрат на правову допомогу та не зробив відповідну заяву про те, що такі докази будуть ним подані після ухвалення рішення суду. Відповідач не просив в своїй заяві ухвалити додаткове судове рішення, а заявив про відшкодування судових витрат в загальному порядку. Поданий документ відповідач назвав «Заява про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи». За змістом вказаний документ відповідає своїй назві. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідач мав подати таку заяву до закінчення судових дебатів, але зробив це 27.02.2023 року, не тільки після завершення судових дебатів, а й після ухвалення рішення. Судом безпідставно зареєстровано вказаний документ як заяву про ухвалення додаткового рішення. Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 126, 141 ЦПК України, суд першої інстанції зобов`язаний був залишити без розгляду заяву представника відповідача від 24.02.2023 року про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Щадей Н.В. вказує, що суд правильно і повно встановив обставин справи. Так, позивач зазначав, що між ним та відповідачем був укладений договір, зобов`язання за яким відповідач не виконав. При цьому єдиним доказом, на який посилається в обґрунтування своєї позиції ОСОБА_2 відсутність адреси виконання робіт за договором в його тексті. Між тим, сукупністю доказів у справі належно і достатньо доведено відповідачем виконання робіт, обумовлених договором, про це свідчить і факт повної оплати позивачем робот, проведених відповідачем. Позивачем не наведено в апеляційній скарзі доводів, які могли б слугувати законною підставою для скасування оскарженого рішення. Додаткове рішення суду про стягнення судових витрат також відповідає положенням процесуального закону, зміні або скасуванню не підлягає.

Позивач та відповідач до суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 адвоката Мамедова А.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Щадей Н.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені обставини, якими він обґрунтовує власні вимоги, і напроти, позовні вимоги ОСОБА_2 достатньо спростовані відповідачем.

Апеляційний суд не може не погодитися із даним висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 березня 2018 року між ОСОБА_2 (замовником) та ФОП ОСОБА_3 (постачальник) укладено Договір № 15/03/2018.

Згідно з п.1.1 Договору Постачальник зобов`язується у терміни та на умовах, визначених у цьому Договорі виготовити та змонтувати дерев`яні конструкції (далі - Продукція) та виконати додаткові роботи у відповідності до переліку матеріалів робіт. Перелік матеріалів та робіт є Додатком №1 до цього Договору і є його невід`ємною частиною.

Згідно з п.1.2 Договору Замовник зобов`язується затвердити розміри дерев`яних конструкцій згідно Технічного завдання складеного конструкторським персоналом Постачальника та сплатити їх вартість в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, Технічне завдання є Додатком №2 до цього Договору і є його невід`ємною частиною.

Пунктом 2.1 Договору врегульовано, що постачальник починає монтажні роботи згідно з цим Договором та Додатком 1 не пізніше 60 робочих днів з моменту виконання Замовником умов п.3.3.1 цього Договору; здійснює їх протягом 170 робочих днів з моменту виконання Замовником умов п.3.3.1 цього Договору.

Сторони погодили, що загальна ціна дерев`яних конструкцій та додаткових робіт згідно з п. 3.1 Договору складає 1 281 400, 00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п.3.3 (п.п.3.3.1-3.3.3) Договору Замовник здійснює розрахунки наступним чином: 60% від загальної вартості Продукції, що складає 769 000,00 грн. (без ПДВ), сплачує авансовим платежем протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання Договору; 30% від загальної вартості загальної ціни дерев`яних конструкцій та додаткових робіт, що складає 385 000,00 грн. (без ПДВ), визначеної п.3.1 цього Договору, замовник сплачує при закінченні монтажу дерев`яного каркасу і влаштування даху; решту суми в розмірі 127 400,00 грн. (без ПДВ) замовник сплачує після підписання акту виконаних робіт по монтажу конструкцій та додаткових робіт, що є предметом Договору при умові додержання Постачальником розділів 4 та 5 цього Договору.

Згідно з п.5.2 Договору у разі прострочення Постачальником терміну передачі дерев`яних конструкцій Замовнику, визначеного п.2.1 Договору, Постачальник сплачує на користь Замовника пеню у розмірі 0,25 подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення терміну передачі дерев`яних конструкцій від ціни дерев`яних конструкцій, визначеної у Договорі, термін передачі яких прострочено, за кожний день прострочення передачі.

Також 15.03.2018 року між ОСОБА_2 (замовником) та ФОП ОСОБА_3 (постачальник) підписано Додаток №1, в якому викладено перелік основних, додаткових робіт та матеріалів на загальну суму 1282400 гривень.

15.03.2018 р. ОСОБА_2 на виконання своїх договірних зобов`язань за договором № 15/03/2018 15.03.2018 р. сплатив ФОП ОСОБА_3 770 590,00 грн.

21.06.2018 р. ОСОБА_2 на виконання своїх договірних зобов`язань за договором № 15/03/2018 21.06.2018 року сплатив ФОП ОСОБА_3 385 000,00 грн..

31.08.2018 року ОСОБА_2 на виконання своїх договірних зобов`язань за договором № 15/03/2018 31.08.2018 року сплатив ФОП ОСОБА_3 110 730 грн.

Позивач вказані обставини підтвердив. Представник позивача пояснював колегії суддів, що позивач оплатив всю вартість робіт, обумовлених договором, не перевіряючи факту виконання робіт, сподіваючись, що в свою чергу відповідач добросовісно виконує зобов`язання за договором.

Архітектором складений ескізний проект індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на замовлення ОСОБА_2 .

Як встановлено з інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 24.09.2021 року, земельна ділянка кадастровий номер :06:001:0691 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0999га, за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_2 , що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 24.09.2021 року.

Відповідач представив суду видаткову накладну ФОП ОСОБА_4 №1/2304 від 23 квітня 2018 року про придбання будівельних матеріалів на суму 87 388,60 грн.

Згідно з товарно-транспортною накладною від 24.07.2018 року автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_8 вантажоодержувачу ФОП ОСОБА_3 було доставлено в пункт розвантаження за адресою: АДРЕСА_1 вантаж масою брутто 20 т. будівельні матеріали на суму 87 388,60 грн.

31.08.2018 року ФОП ОСОБА_3 складено акт наданих послуг (виконаних робіт) №1, про надання послуг будівництва згідно Договору №15/03/2018 від 15.03.2018 року ( АДРЕСА_1 ), загальна вартість робіт (послуг) склала 1 266 320,00 грн. На зазначеному акті міститься відмітка про те, що змовник ( ОСОБА_2 ) від підписання акту відмовився.

05.10.2022 року за №1/22 судовим експертом Шиптур Р.М. складено висновок експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження згідно заяви ОСОБА_3 .. Експертом встановлено, що на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 наявні об`єкти нерухомого майна (капітальні будівлі): 1.Одноповерхова будівля прямокутної форми, з односкатним дахом, покрівля - єврорубероїд, поштукатурена і пофарбована в сірий і білий кольори, наявні металопластикові вікна і вхідні двері. З бічного фасаду будівлі влаштована дерев`яна тераса (див. фото 1, 2, 3, 4 додатку 1 до Висновку). 2. Ліворуч від основної будівлі розташована одноповерхова будівля прямокутної форми, з односкатним дахом, покрівля - єврорубероїд, поштукатурена і пофарбована в сірий і білий кольори, наявні металопластикові вікна і двері, гаражні ворота (див. фото 5, 6 в додатку 1 до Висновку).

Встановлено, що будівельні об`єкти були побудовані в період з квітня 2018 року по жовтень 2018 року (див. дослідницьку частину Висновку). Графічна частина об`єктів забудови, розташованих на земельній ділянці к.н. :06:001:0691 відповідає ескізному проекту «Індивідуальний житловий будинок» за адресою: АДРЕСА_1 , ГАП: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за результатами огляду наявних будівель згідно зовнішніх візуальних ознак (фасад, зовнішній вигляд та дизайн).

При вирішенні спору суд керувався наступними нормами права.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Законодавець у ч.1 ст.16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.8, 9).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 509 ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Статтею 844 ЦК України, визначено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов`язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

Між сторонами виникли правовідносини з виконання підрядних робіт за якими відповідач зобов`язався виготовити та змонтувати дерев`яні конструкції та виконати додаткові роботи у відповідності до переліку матеріалів робіт, а замовник зобов`язався прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх вартість.

Так, судом встановлено, і підтверджено сторонами, що обсяг робіт та матеріалів сторонами договору погоджено у Додатку № 1 та відповідно до технічного завдання.

При цьому договірна ціна (вартість) робіт є твердою.

Позивач на виконання умов договору 15.03.2018 р. сплатив 770 590,00 грн., 21.06.2018 р. сплатив 385 000,00 грн. та 31.08.2018 року сплатив 110 730,00 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру.

Відповідно до ст. 853 ЦК України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч.2 ст.849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

31.08.2018 року ФОП ОСОБА_3 складений акт наданих послуг (виконаних робіт) №1 про надання послуг будівництва згідно Договору №15/03/2018 від 15.03.2018 року ( АДРЕСА_1 ), загальна вартість робіт (послуг) склала 1 266 320,00 грн. На зазначеному акті міститься відмітка про те, що змовник ( ОСОБА_2 ) від підписання акту відмовився.

Судом допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_4 займався постачанням матеріалів та здійснював забезпечення підрядних робіт матеріалами. На замовлення позивача він 4 рази здійснював поставку будівельних матеріалів у с.Довжик Житомирського району Житомирської області. Постачання матеріалів відбувалось по накладних. Окремого договору на постачання не було. Коли він був на об`єкті в червні 2018 року, на той час був готовий каркас будинку і гаражу.

Свідок ОСОБА_11 підтвердив, що взимку 2018 року позивач звернувся до нього за підготовкою архітектурного проекту по АДРЕСА_1 та надав кадастровий номер земельної ділянки. В подальшому він займався проектом, був присутній під час будівництва, зведення каркасу, фундаменту. В жовтні 2018 року він їздив виправляти недоліки, а саме протікання грибка. Він отримав гроші, які передав ОСОБА_12 . Кошти отримував коли були закінчені фасадні роботи, столярка, гіпсокартон і електрика. У трудових відносинах з ФОП він не перебуває.

До свідка ОСОБА_13 в червні 2018 року звернувся ОСОБА_14 для проведення електромонтажних робіт на робочому проекті. Він зв`язався з ОСОБА_15 , з яким погоджував планування, а саме кількість розеток та технічні моменти. В серпні 2018 року був готовий фасад та внутрішні роботи. На об`єкті свідок встановлював розетки. Позивача він бачив особисто, спілкувався з ним та доробляв певні нюанси за окрему плату. Окремий договір не укладався. Оплату проводив йому ОСОБА_14 як ФОП за проведення електромонтажних робіт.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що у нього із ОСОБА_16 партнерські відносини. ОСОБА_14 в березні зателефонував до нього та сказав, що потрібно їхати в с.Довжик, Житомирського району монтувати металопластикові вікна. У вересні 2018 року їздив з ОСОБА_11 робити вентиляційний вихід. В жовтні об`єкт був збудований. Зауважень у позивача не було. Договір із ОСОБА_16 не укладав. В трудових відносинах із ОСОБА_16 не перебував.

Статтею 854 ЦК України визначено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Звертаючись до суду, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідач взагалі не приступав до виконання і не виконав своїх договірних зобов`язань щодо проведення робіт з виготовлення та монтажу дерев`яних конструкцій за Договором.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У судовому засіданні в суді першої інстанції представник позивача зазначив, що земельна ділянка, на якій здійснювалось будівництво вільна від будь-яких забудов. В апеляційному суді він пояснив, що йому невідомо, чи знаходяться на його ділянці будь-які споруди, а якщо знаходяться, то не мають відношення до договору з відповідачем, оскільки в договорі локація виконання робіт не зазначена отже, докази відповідача виконання будь-яких робіт за будь-якою адресою в межах договору від 15.03.2018 року не можуть бути допустимими.

Як вбачається з висновку експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження №1/22 від 05.10.2022 року на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 наявні дві будівлі, зовнішній вигляд яких (фасад, дизайн) відповідають Ескізу наданому Відповідачем, та вказані будівлі споруджені в період з квітня 2018 року по жовтень 2018 року.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили, що виступали субпідрядниками та здійснювали будівельні роботи на об`єкті, безпосередньо знайомі з позивачем, вели з ним комунікацію та узгоджували процес виконання робіт. Так, свідок ОСОБА_6 , виконуючи електромонтажні роботи, погоджував з Позивачем проект, місця розміщення розеток тощо, а потім займався виконанням таких робіт.

Свідок ОСОБА_4 , підтвердив, що будучи фізичною-особою підприємцем та контрагентом відповідача здійснював забезпечення підрядних робіт матеріалами.

Показання свідка підтверджуються копією ТТН та видаткової накладної.

Позивач цим обставинам не надав будь-яких переконливих пояснень, на якій підставі позивач виконував будівельні роботи на його земельній ділянці, не спростував такі обставини нічим, крім власних заперечень.

Суд першої інстанції у відповідності до положень процесуального закону виходив з того, що обов`язок доказування обставин у справі покладається на сторони.

Відповідно до положень статті ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, твердження представника позивача стосовно того, що факт виконання робіт за договором не може бути підтверджений показами свідків, не є слушними, оскільки зі змісту оскарженого рішення вбачається, що судом першої інстанції оцінка доказів проведена саме у відповідності до положень статті 89 ЦПК України окремо кожному доказу та у їх сукупності.

Підсумовуючи викладене, перевіривши справу, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про невиконання відповідачем умов договору, і відповідно, правильним і логічним є рішення про відому в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із рішенням суду у зв`язку із оцінкою доказів. Позивач не надав жодного переконливого аргументу стосовно того, що повністю оплатив виконані роботи без перевірки факту їх виконання, і суд, встановивши повністю обставини справи, об`єктивно не погодився із твердженнями позивача про те, що тільки факт його відмови підписати такий акт повинен би свідчити про невиконання робіт відповідачем.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на рішення суду по суті спору не дає підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовує висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позовних вимог, які суд перевіряв в суді під час розгляду справи, дав їм мотивовану оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене рішення вимогам законності та обґрунтованості відповідає.

Вирішуючи під час ухвалення додаткового рішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу за заявою представника відповідача - адвоката Щадей Н.В., суд врахував, що ці витрати пов`язані з розглядом справи, перевірив обґрунтованість цих витрат, складність справи та виконані роботи, зважив їх з урахуванням принципу співмірності та розумності таких витрат. Суд прийняв до уваги також письмові докази оплати відповідачем проведеної судової експертизи, яку суд і прийняв як на доказ у справі. Виходячи з положень статті 141 ЦПК України, за результатом розгляду справи суд обґрунтовано стягнув судові витрати з позивача, оскільки відмовив йому в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача на додаткове рішення стосуються того, що відповідач до закінчення судових дебатів не подав доказів понесення ним судових витрат на правову допомогу та не зробив відповідну заяву про те, що такі докази будуть ним подані після ухвалення рішення суду. Відповідач не просив в своїй заяві ухвалити додаткове судове рішення, а заявив про відшкодування судових витрат в загальному порядку. На думку позивача відповідач мав подати таку заяву до закінчення судових дебатів, але зробив це 27.02.2023 року, не тільки після завершення судових дебатів, а й після ухвалення рішення. Тому, керуючись ст.ст. 126, 141 ЦПК України, суд першої інстанції зобов`язаний був би залишити без розгляду заяву представника відповідача від 24.02.2023 року про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Між тим з матеріалів справи вбачається, що заява про стягнення витрат на правничу допомогу та на оплату проведеної експертизи за результатами розгляду спору, закінченого 22 лютого 2023 року, подана представником відповідача до суду першої інстанції 27 лютого 2023 року без порушення вищевказаного строку (т.2 а.с.84).

Згідно зі ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У відзиві на позовну заяву у вересні 2021 року, заперечуючи проти позову, відповідач заявляв про віднесення судових витрат на рахунок позивача в результаті розгляду справи. (т.1 а.с. 26-27). Отже, суд виходить зі змісту заяви, а не лише з назви поданого процесуального документу.

Таким чином, судом заява розглянута у без порушень положень ст..ст. 126, 141, 270 ЦПК України. Відтак, підстав для скасування додаткового рішення позивачем не наведено, і колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати відносяться на рахунок скаржника.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Мамедов Андрій Вагіфович, залишити без задоволення.

Рішеннявід 22 лютого 2023 року Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області та додаткове рішення від 07 березня 2023 року Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 08 травня 2023 року.

Судді: Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.А. Девляшевський