Номер провадження: 22-ц/813/3010/23
Справа № 523/5416/21
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

30.03.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/5416/21

Номер провадження: 22-ц/813/3010/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участі секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката Наседкіна Олега Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_1 , про закриття апеляційного провадження під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Малиновського О.М. 11 лютого 2022 року,

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ «Консалт Солюшенс» на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею - 61,4 кв. м., житловою площею - 37,1 кв. м., проведену на підставі рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського А.Е. від 10.02.2021 року №56555612; 2) припинити право власності ТОВ «Консалт Солюшенс» на квартиру АДРЕСА_1 . Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати (Т. 1, а. с. 2 - 6).

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2007 року є власником квартири АДРЕСА_1 .

Між ним та ПАТ «Кредитпромбанк» 13.06.2007 року був укладений кредитний договір № 10-23-3/07-І. З метою забезпечення кредитного договору, згадана вище квартира за договором іпотеки від 13.06.2007 року була передана в іпотеку ПАТ «Кредитпромбанк».

ОСОБА_1 дізнався, що за заявою ТОВ «Консалт Солюшенс», до якого перейшло право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, приватним нотаріусом Чапським А.Е. 10.02.2021 року була проведена державна реєстрація права власності на належну йому вищезазначену квартиру за ТОВ «Консалт Солюшенс» на підставі договору про іпотеку від 13.06.2007 року.

На думку позивача, така реєстрація є незаконною, так яка була проведена без його згоди та в порушення умов Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірна квартира підпадає під дію мораторію на примусове відчуження, встановленого вказаним Законом.

30.04.2021 року до суду першої інстанції надійшов відзив на позов від ТОВ «Консалт Солюшенс».

У відзиві ТОВ «Консалт Солюшенс» посилається на те, що Закон України № 1304-VII не може бути застосований у виниклих правовідносинах, так як спірна квартира не використовувалась ОСОБА_1 , як місце постійного проживання.

Під час проведення приватним нотаріусом Чапським А.Е. державної реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «Консалт Солюшенс» ОСОБА_1 направлялись письмові вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, які згідно поштових повідомлень він отримав особисто.

Від ОСОБА_1 не вимагалась згода на набуття відповідачем права власності на квартиру, оскільки така потрібна у випадку розповсюдження дії Закону України № 1304-VII на предмет іпотеки. Проте, на спірну квартиру дії вказаного закону не поширюються. Крім того, ОСОБА_1 з 30.08.2008 року на підставі договору дарування на праві власності належав житловий будинок, який розташований за адресою - АДРЕСА_2 . Однак, 26.08.2015 року договір дарування був розірваний, а право власності на житловий будинок було повернуто ОСОБА_2 , що на думку товариства є підставою стверджувати, що ОСОБА_1 штучно уклав договір про розірвання договору дарування, зокрема під час дії Закону України №1304-VII, тим самим погіршив свої житлові умови (Т. 1, а. с. 54 - 56).

У відповіді на відзив адвокат Наседкін О.І., діючий від імені ОСОБА_1 , вказує на те, що посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі є хибним. Оскільки цей факт підтверджується показами свідків. Довідкою, виданою головою ОСББ «Дніпро 76, 78» підтверджується, що родина ОСОБА_3 має укладені договори про надання послуг за цією адресою та знаходиться на обліку у медичній установі, яка територіально відноситься до цієї адреси.

Крім того, посилання ТОВ «Консалт Солюшенс» на те, що ОСОБА_1 отримав за адресою реєстрації в с. Майори повідомлення не відповідає дійсності, оскільки у вказаний період часу ОСОБА_1 знаходився поза межами України та підпис на поштовому відправленні йому не належить (Т. 1, а. с. 134 - 136).

В запереченнях на відповідь відзив ТОВ «Консалт Солюшенс» посилається на те, що факт проживання сім`ї боржника за певною адресою сам по собі не може свідчити про постійне місце проживання боржника разом із родиною за факту реєстрації його місця проживання за іншою адресою.

Щодо підпису на поштовому повідомленні то ТОВ «Консалт Солюшенс» вказує на те, що оскільки на зворотному рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зазначено дату вручення та прізвище одержувача, то таке повідомлення вважається належним чином врученим.

Крім того, позивачем не було надано жодного доказу, який би підтверджував факт його перебування за межами України під час вручення вимоги про усунення порушення (Т. 1, а. с. 153 - 155).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2022 року задоволено вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Скасовано державну реєстрацію права власності ТОВ «Консалт Солюшенс» на квартиру АДРЕСА_1 , проведену на підставі рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського А.Е. від 10.02.2021 року № 56555612.

Припинено право власності ТОВ «Консалт Солюшенс» на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ТОВ «Консалт Солюшенс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі - 1 816,00 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не надано доказів, що на момент реєстрації приватним нотаріусом ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру, як на предмет іпотеки в порядку звернення стягнення в позасудовому порядку, був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що є порушення розділу 4 Договору іпотеки від 13.06.2007р. та ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції на час укладання договору іпотеки з відповідними змінами до Розділу 4 договору.

Крім того, на момент реєстрації приватним нотаріусом права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Консалт Солюшенс» діяли норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (Т. 1, а. с. 235 - 239).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», не погоджуючись з вказаним рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2022 року. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

ТОВ «Консалт Солюшенс» обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.02.2022 року ухвалено при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що при реєстрації права власності на іпотечне майно, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, правовстановлюючим документом має бути окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Право власності на предмет іпотеки було зареєстровано на підставі договору іпотеки, в якому міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо постійного проживання позивача у спірній квартирі, а тому помилково застосував Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», адже позивачем не було доведено, що він постійно проживав у спірній квартирі (Т. 2, а. с. 1 - 9).

Позивач не надавав до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 травня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Консалт Солюшенс» було залишено без руху (Т. 2, а. с. 14 14 зворотна сторона),

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.06.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2022 року (Т. 2, а. с. 25 25 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.06.2022 року призначено справу до розгляду (Т. 2, а. с. 26).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.11.2022 року задоволено клопотання адвоката Наседкіна О.І., діючого від імені ОСОБА_1 , про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

30.03.2023 року від ТОВ «Консалт Солюшенс» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

30.03.2023 року від адвоката Наседкіна О.І., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження, як помилково відкритого.

У судовому засіданні адвокат Наседкін О.І., діючий від імені ОСОБА_1 , доводи та вимоги клопотання про закриття апеляційного провадження.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання ТОВ «Консалт Солюшенс», про відкладення розгляду справи, у зв`язку з відрядженням представника до м. Миколаїв, колегія суддів вважає необхідне зазначити наступне.

На підтвердження вказаних обставин, які викладені у клопотанні про відкладення розгляду справи, ТОВ «Консалт Солюшенс» не надано жодного доказу.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для розгляду клопотання, колегія суддів вважає можливим розглянути клопотання за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи клопотання про закриття апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання адвоката Наседкіна О.І., діючого від імені ОСОБА_1 , про закриття апеляційного провадження не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Адвокат Наседкін О.І. обґрунтовує своє клопотання тим, що апеляційним судом було помилково поновлено апелянту строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Перевіривши доводи клопотання про закриття апеляційного провадження, як помилково відкритого у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено матеріалами справи, рішення Суворовського районного суду м. Одеси було ухвалено - 11 лютого 2022 року. Повний текст рішення було складено - 11 лютого 2022 року (Т. 1, а. с. 235 239).

Відповідно до довідки секретаря судового засідання, учасники справи у судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (Т. 1, а. с. 234).

В апеляційній скарзі, апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження посилаючись на те, що копію рішення не отримував, з текстом оскаржуваного рішення ознайомився в електронному кабінеті суду. Однак з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який наразі не було скасовано, тому вважав, що строк пропущено з поважних причин.

В матеріалах справи відсутні відомості про отримання копії рішення ТОВ «Консалт Солюшенс», тому доводи щодо неотримання копії рішення є обґрунтованими.

Адвокат Наседкін О.І. зазначає, що рішення було оприлюднено в ЄДРСР - 18.02.2022 року, а тому апелянт мав можливість з вказаного часу ознайомитись з рішенням суду. Однак з вказаним не можливо погодитись.

Відповідно до наданого витягу з ЄДРСР, вбачається, що рішення було оприлюднено -21.02.2022 року.

Щодо посилання на введення воєнного стану.

Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому законами України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, від 21 квітня 2022 року № 02212-ІХ та від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено відповідні укази Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022 та від 17 травня 2022 року № 341/2022, якими строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, а потім з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).

Єдиний державний реєстр судових рішень було закрито для загального доступу - 24 лютого 2022 року в день, коли почалась збройна агресія Російської Федерації проти України.

Державна судова адміністрація України з 20 червня 2022 року відновила загальний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень та роботу сервісу "Стан розгляду справ". Про це повідомила прес-служба ДСА України.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання копії рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2022 року, закриття загального доступу до ЄДРСР у апелянта була відсутня можливість ознайомитись з оскаржуваним рішенням.

Поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, ЄСПЛ сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (рішення ЄСПЛ від 27 червня 2000 року у справі «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkey), рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03), рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06)).

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» (заява № 8863/06)); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (рішення ЄСПЛ від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99); рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13)); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява № 28342/95).

Крім того, 04 березня 2022 року на офіційному вебсайті Верховного Суду опубліковано повідомлення під назвою «Особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан», у якому зазначено, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

Ураховуючи вищевказане, та те, що останній день перебігу процесуального строку на подання апеляційної скарги припав на період повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, а також те, що оскаржуване рішення не було отримано апелянтом, у останнього були наявні об`єктивні перешкоди в реалізації права на подання апеляційної скарги в строки визначені законом. Тому, ці обставини є поважними та з огляду на вказане є підставою для поновлення процесуального строку з метою дотримання закріпленого в Конвенції права доступу до правосуддя.

З огляду на вищевказане колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання адвоката Наседкіна О.І., діючого від імені ОСОБА_5 , про закриття апеляційного провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала апеляційного суду про відмову у закритті апеляційного провадження не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 43, 49, 255, 367, 368, 389, ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

У задоволенні клопотання адвоката Наседкіна Олега Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_1 , про закриття апеляційного провадження відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 07 квітня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе