РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2023 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Грушковської Л.Ю.,

за участі: секретаря Шпак А.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача АТ «Укрзалізниця» Язвінської Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Жмеринка цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення коштів при звільненні з роботи,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» на її користь суми виплат, що належать при звільненні з роботи у загальному розмірі 148265,50 грн. та всі понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що понад 42 роки вона працювала на залізниці, останній період - черговою по станції Матейково Жмеринської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» . В листопаді 2022 року їй виповнилось 60 років, і вона прийняла рішення про розірвання трудового договору за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію та подала до адміністрації відповідну заяву. Наказом начальника дирекції №1044/ОС від 16.11.2022 на підставі ст. 38 КЗпП України вона була звільнена з роботи з 22.11.2022, з виплатою на підставі п. 8.17 Колективного договору дирекції на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2022 роки, одноразової матеріальної допомоги у розмірі дев`яти середньомісячних заробітків, а також у відповідності з п. 3.9 Колективного договору - допомоги у розмірі шести прожиткових мінімумів на оздоровлення. Натомість до цього часу зазначені виплати не проведені. Також позивачу ОСОБА_1 належить виплата винагороди в розімірі посадового окладу у розмірі 7054 грн., а також матеріальна допомога у зв`язку із смертю матерів в розмірі двох мінімальних плат, тобто 13000 грн., які також їй не виплачені.

Ухвалою суду від 08.12.2022 відкрито провадження у даній справі. Призначено судове засідання.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» Язвінська Л.М. подала відзив, у якому просила у задоволенні даного позову відмовити у повному обсязі. Зазначила, що згідно з рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.02.2022 року на період дії воєнного стану в Україні, оголошеного Указом президента України від 24.02.2022 року №64/2022 призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. Листом від 06.09.2022 року №Ц/3-19/1459/Упроф/30-22 АТ «Укрзалізниці» та Професійна спілка залізничників і транспортних будівельників України погоджено, що після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниці», що дасть змогу змінити зазначене рішення правління до припинення або скасування режиму воєнного стану, працівники, звільнені вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, отримають суму одноразової та додаткової матеріальної допомоги.

Позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, у якій зазначила, що під час розірвання трудового договору було прийнято рішення про виплату зазначених у наказах видів допомоги, а не про зупинення їх виплати, тому накази підлягають виконанню у передбачені законом строки. Крім цього, відповідно до протоколу №Ц-54/90 від 24.10.2022 засідання правління АТ «Укрзалізниця» ухвалено рішення про виплату всіх видів допомоги при звільненні працівників в період лютого-грудня 2022 року. А також подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій просила стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» матеріальну допомогу у розмірі 137003,45 грн., а також середній заробіток за весь час затримки виплат в розмірі 67566,30 грн., всього 204569,75 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» Язвінська Л.М. просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

Відповідно до копії наказу №1044/ОС від 16.11.2022 ОСОБА_1 звільнено 22.11.2022 з посади чергового по залізничній станції, у зв`язку із виходом на пенсію, виплатити одноразову матеріальну допомогу у розмірі шести прожиткових мінімумів на оздоровлення, передбачені 3.9. змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 років, передбачені змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2022 роки, виплати передбачені колективним договором п. 8.17 п`ять середньомісячних заробітків (посадових окладів) основних та чотирьох середньомісячних заробітків (посадових окладів) - додаткових при наявності стажу в галузі понад 34 роки 11 місяців (а.с. 7).

Відповідно до наказу від 09.11.2022 №105 «Про заохочення» за сумлінну працю на залізничному транспорті, відповідальне відношення до виконання посадових обов`язків, дисциплінованість та добросовісність в роботі, в зв`язку з 60-річчям від дня народження, відповідно до п. 3.12 колективного договору та статті 143 КЗпП України виплатити грошову винагороду в розмірі посадового окладу черговому по залізничній станції Матейково ОСОБА_1 (а.с. 8).

Відповідно до протоколу №Ц-54/90 від 24.10.2022 засідання правління АТ «Укрзалізниця» ухвалено: здійснити нарахування та виплату працівникам «АТ Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку із виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди, виплати яких були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022. Нарахування та виплату матеріальної допомоги зазначеній у п. 13.1 цього рішення, проводити в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашення, який буде затверджено та доведено додатково директором з управління персоналом та соціальної політики або особою, яка виконує обов`язки директора з управління персоналом та соціальної політики. Відповідальність за виконання цього рішення покласти на керівників регіональних філій, філій, структурних (виробничих) підрозділів, Управління соціальної політики, Департамент бухгалтерського, податкового обліку, звітності та методології (а.с. 27).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 22.02.2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статтей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Також, постановою Верховного Суду України у справі №6-2807цс16 від 01.03.2017 року роз`яснено, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством.

Пунктами 20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зокрема, передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

Суд звертає увагу, що відповідачем сума виплат не оспорювалася, у зв`язку з чим суд бере розрахунок суми виплат, наданий позивачем ОСОБА_1 , так як відповідач жодним чином не спростував його, підтвердження виплати даних коштів не надав.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 992,40 гривень.

Керуючись 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути із Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі 137003 (сто тридцять сім тисяч три) грн. 45 коп. та середній заробіток за весь час затримки виплат в розмірі 67566 (шістдесят сім п`ятсот шістдесят шість) грн. 30 коп.

Стягнути із Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві) 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Акціонерне товариство «Укрзалізниця» , юридична адреса: Київська область, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5.

Повний текст рішення виготовлено 27.02.2023.

Суддя