Справа № 752/4238/21
Провадження № 2/752/1020/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.04.2023 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.,

секретаря - Луценко А.В.,

за участю сторін:

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_3 , в особі представника Бондаря А.В. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 . 28.11.2020 у вказаній квартирі сталося залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 . 11.12.2020 даний факт залиття був зафіксований складеним членами комісії Житлово-експлуатаційної дільниці № 107 актом про залиття. Відповідно до Акту, причиною залиття, аварії, що трапилась є пошкодження шлангу пральної машини в квартирі АДРЕСА_2 , розташованої поверхом вище. Відповідно до Звіту № 13/1220 від 10.01.2021 про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складеного Експертною установою вартість матеріального збитку завданого позивачу, через залиття квартири на дату оцінки складає 33792,00 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду завдану внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 у розмірі 33792,00 грн.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Кахно І.А. від 15.03.2021, відкрито провадження по даній справі та призначено в підготовче засідання.

Згідно Розпорядження керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва № 1601 від 28.10.2021 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Мазура Ю.Ю. від 29.10.2021 прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.06.2022 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з?явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності сторони позивача. Зазначив, що позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання з`явився відповідач та його представник, які просили відмовити в задоволенні позовної заяви у повному обсязі, з підстав викладених у письмових поясненнях.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація в судове засідання не з?явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 09.02.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Н.В., за реєстровим № 222; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 113471780 від 09.02.2018 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав вланості на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 243208947 від 05.02.2021 квартира АДРЕСА_3 належить до форми комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування 8/09, 14.03.2002, Голосіївська районна в м. Києві рада.

Як вбачається з листа Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації щодо надання інформації про власників житла за адресою: АДРЕСА_4 зазначено, що відомості щодо власників квартир можуть бути отримані в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

11.12.2020 комісією Житлово-експлуатаційної дільниці № 107 у складі провідного інженера ОСОБА_9, майстра т/д № 1 ОСОБА_5 , майстра т/д № 1 ОСОБА_6 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_7 складено акт обстеження квартири АДРЕСА_1 . Вказаний акт затверджений начальником Житлово-експлуатаційної дільниці № 107 ОСОБА_8

Комісійним обстеженням встановлено, що 28.11.2020 в житловому будинку АДРЕСА_1 трапилось залиття. В житловій кімнаті S -13,4 кв.м. по всій площі пошкоджено ламінат, численні потьоки спостерігаються на стінах, кімнати, об лаштовані шпалерами та на стелі (побілка). В кухні залито проводку, пошкоджено стелю, S - 7,5 кв.м., на яких спостерігаються мокрі плями, як і на стінах, об лаштованих плиткою. В коридорі S - 4,3 кв.м. візуалізуються мокрі плями загальною площею до 2 кв.м. на стелі (побілка). В санвузлі S - 2,0 кв.м. - сліди залиття, загальною площею до 1 кв.м. Зазначено, що причиною залиття, аварії, що трапилась є пошкодження шлангу пральної машини в квартирі АДРЕСА_2 , розташованої поверхом вище.

За змістом статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд дійшов висновку про доведення позивачем на підставі належних та допустимих доказів завдання шкоди його майну, а також доведено розмір спричиненої майнової шкоди. Натомість відповідачем не надано доказів, що свідчать про відсутність його вини у завданні такої шкоди, як і не спростовано її розмір. Вказані обставини є підставою для обґрунтованого висновку про покладення на відповідача, законного представника власника квартири, з вини якого відбулося залиття, обов`язку з відшкодування шкоди, оскільки власність зобов`язує (статті 319 ЦК України).

Посилання сторони відповідача на те, що акт від 11.12.2020 року не відповідає вимогам чинного законодавства є безпідставними, виходячи з наступного.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила) передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Як вбачається з акту від 11.12.2020 року він відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому зазначено звідки відбулося залиття та інші необхідні для такого документа реквізити, а тому цей акт може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Разом з тим, сам по собі акт є лише одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачем не спростовані.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулось з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 , що підтверджено актом обстеження від 11.12.2020, який не скасований, ніким не оспорений та є дійсним.

Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляла та не надала інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Отже, судовим розглядом підтверджено обставини вини відповідача у залитті квартири, а отже остання на підставі статей 22, 23, 386, 1166, 1167, 1192 Цивільного кодексу України, має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, спричинену залиттям, оскільки не довела, що шкода завдана не з її вини.

Крім того, судом встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої відповідачем внаслідок залиття, підтверджений матеріалами справи.

Як вбачається зі Звіту про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень, виконаного ТОВ «АЙ ЕКСПЕРТ» станом на 10.01.2021 матеріальний (майновий) збиток пошкодженого в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , становить 33792,00 грн.

Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Так, при зверненні до суду позивач ОСОБА_3 сплатив судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., а тому витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, «Пмайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року, «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, «Меріт проти України» від 30.03.2004 року зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (стаття 30) визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 3 наведеної статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається із п. 1.1. договору про надання правової допомоги від 28.01.2021 року між позивачем та адвокатом адвокатом Бондар Антоном Вікторовичем, адвокат зобов`язався за дорученням позивача на умовах та в порядку, передбаченому договором надати правову допомогу позивачу як його представник в будь-якому районному суді, Київському апеляційному суді, Касаційному цивільному суді у складі Верховного суду України в справі про стягнення матеріального збитку завданого внаслідок залиття квартири, а позивач зобов`язався сплатити адвокату гонорар за надану правову допомогу, пов`язаний з виконанням договору та здійснити всі інші платежі передбачені п. 3.2. договору.

Згідно п. 3.1. договору сторони домовились, що гонорар за договором встановлюється в розмірі 3000,00 грн. Аванс сплачується під час підписання договору в розмірі 3000,00 грн.

Також матеріали справи містять квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1/20 від 28.01.2021 про сплату ОСОБА_3 3000,00 грн. за договором про надання правової допомоги від 28.01.2021.

Тобто, оскільки позивачем надано документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, - підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) матеріальну шкоду заподіяну внаслідок залиття квартири у розмірі 33792 (тридцять три тисячі сімсот дев`яносто дві) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) витрати, пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі 908 (дев?ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Ю.Ю. Мазур