ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26656/22

Провадження № 22-ц/4820/670/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю представника скаржника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/26656/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості (суддя Козак О.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника скаржника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 300 000 доларів США, пені в розмірі 300 000 доларів США, штрафу в розмірі 60 000 доларів США, 121 955,54 доларів США відсотків за користування коштами.

20 січня 2023 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на офісне приміщення, площею 486,2 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 . Заяву обгрунтовувала тим, що предметом позову у справі є стягнення з відповідача суми боргу за договором позики від 24.11.2010 у розмірі 300 000 доларів США, пені у розмірі 300 000 доларів США, штрафу у розмірі 60 000 доларів США, 121 955,54 доларів США річних від простроченої суми боргу, 121 955,54 доларів США відсотків за користування чужими коштами, а всього 903 911 доларів США. І до прийняття рішення у справі відповідач може відчужити своє майно з метою ухилення від сплати коштів у випадку задоволення позову, як наслідок, це призведе до неможливості поновити порушені права та інтереси позивача.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року заяву задоволено. Накладено арешт на офісне приміщення, загальною площею 486,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4 , до набрання законної сили рішення суду у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , як особа, яка не брала участь у розгляді справи, не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. При цьому, посилається на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що оскаржуваною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.01.2023 накладено арешт на офісне приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 486,2 м кв, на яке вже було накладено арешт ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.07.2022 у справі №686/14362/22. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.12.2022 у справі №686/15112/22 позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 13 164 696 грн грошової компенсації за офісне приміщення. Вважає, що повторний арешт офісного приміщення за заявою ОСОБА_3 для забезпечення її позовних вимог порушує права та інтереси скаржника, унеможливлює звернення стягнення на це приміщення. Таким чином, ухвала, якою накладено наступний арешт є незаконною, виходячи з того, що вона, за існування первинного арешту, об`єктивно не виправдовує свою мету. Зазначає, що суд першої інстанції, накладаючи повторний арешт, припустився порушення норм процесуального права, яке проявилося у прийнятті судового рішення про права, свободи, інтереси не залучених до участі у справі осіб, що, у відповідності до п. 4 ст. 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_5 просить апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року закрити. Зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не містить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а текст скарги зводиться до власних тверджень і висновків. Разом з тим, судовим рішенням суду першої інстанції питання про права, свободи та інтереси ОСОБА_2 не вирішувалися, а тому апеляційне провадження підлягає закриттю. ОСОБА_2 немає жодного відношення до правовідносин, що склалися між позивачем і відповідачем, він не є стороною договору позики.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційне провадження закрити, а у відсутності підстав для закриття провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року без змін. Вважає, що ухвала про накладення арешту не порушує права та інтереси ОСОБА_2 . Оскаржувана ухвала прийнята у чіткій відповідності до вимог ЦПК України, при цьому, суд врахував ризики можливості невиконання рішення суду та вчинив дії для ефективного захисту прав позивача в разі задоволення позову.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники справи до суду не з`явилися, про день, місце і час розгляду справи повідомлені у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пп. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову та забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на належне відповідачеві нерухоме майно офісне приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір, відповідач є власниками нерухомого майна, і ненакладення арешту на майно є реальною загрозою невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись з таких підстав.

З матеріалів справи убачається, що у грудні 2022 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом майнового характеру, ціна якого складає 33 054 762 грн 70 коп (903 911 доларів США). Позов обґрунтований тим, що відповідач отримав від позивача позику, яку в установлений строк не повернув.

Подаючи заяву про забезпечення позову, заявник вказувала, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у справі. До заяви про забезпечення позову додано інформацію з Державного реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, з якої убачається, що офісне приміщення, площею 486,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 . З вказаної інформації, наданої заявником також вбачається, що відповідачу ОСОБА_4 належить і інше нерухоме майно, проте заявник не просила, виходячи з ціни позову накладати арешт на інше майно, належне відповідачу.

З доданих до апеляційної скарги матеріалів убачається, що в межах розгляду справи №686/14362/22 ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 липня 2022 року за заявою позивача ОСОБА_2 , поданою до подачі позову, накладено арешт на офісне приміщення, площею 486,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане обтяження внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 23-24, 30).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі №686/15112/22 від 27 грудня 2022 року (яке на час розгляду апеляційної скарги у даній справі не набрало законної сили) стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 13 164 696 грн грошової компенсації за офісне приміщення площею 486,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25-28).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина друга статті 149 ЦПК України).

У частині першій статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або)грошові кошти,що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 353 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тобто, у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.09.2021 в справі №1522/29828/12 (провадження № 61-6594св21) вказано, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2022 року в справі №209/1817/19-ц (провадження № 61-5774св22) зазначено, що «особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для особи правові наслідки. Верховний Суд зазначає, що вирішення питання про те, чи стосується прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, рішення суду першої інстанції є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

З огляду на те, що за заявою особи, яка подала апеляційну скаргу, вже накладено арешт на майно, на яке оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції накладено арешт, колегія суддів вважає, що такою ухвалою вирішено питання про права та інтереси вказаної особи, а відтак, здійснює перегляд по суті ухвали суду щодо забезпечення позову.

У даній справі встановлено, що предметом позову є стягнення з відповідача грошових коштів у значному розмірі; арешт в порядку забезпечення позову накладено на майно, яке є предметом спору в іншій справі № 686/15112/22 та на яке накладено арешт за ухвалою суду у справі № 686/14362/22 від 15.07.2022. Заявник ОСОБА_3 при поданні заяви не обґрунтувала належним чином підстави застосування саме такого заходу забезпечення позову у даній справі, з врахуванням належності відповідачу ОСОБА_4 іншого нерухомого майна. Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу на такі обставини уваги не звернув, тим самим вирішивши питання про права та інтереси ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача офісне приміщення, площею 486,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з врахуванням того, що цей конкретний захід забезпечення позову фактично порушує права особи, яка не є учасником справи.

А тому, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову постановлена з порушенням норм процесуального права, відповідно підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 березня 2023 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай