РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/15767/22

Провадження № 22-ц/4815/567/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Вейтас І. В., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія

«Княжа Вієнна Іншуранс Груп»»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2023 року у складі судді Гнатущенко Ю. В., ухвалене в м. Рівне, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року по вул. Клеванській в с. Зоря Рівненського району відбулася ДТП, у якій автомобіль «ВАЗ 2104» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих травм помер. Оскільки позивач є сином загиблого, який діє також в інтересах ОСОБА_2 , який був під опікою загиблого, у зв`язку із його смертю, позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у втраті годувальника (14-18 років) та моральній шкоді. Підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідувалося за статтею 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації немає. Викладене вище свідчить, що позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену йому шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам застрахована, відновити своє порушене право можливо шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування від відповідача. Просив суд стягнути з відповідача 150 228,00 грн страхового відшкодування як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2023 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» на користь ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 150228,00 грн страхового відшкодування як грошову компенсацію за шкоду, спричинену втратою годувальника.

Рішення суду першої інстанції мотивоване передбаченим законом обов`язком страховика у разі настання страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодувати у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, та обґрунтовано тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_3 , цивільно правова відповідальність котрого була застрахована, загинув пішохід ОСОБА_4 , який був батьком позивача ОСОБА_1 та опікуном ОСОБА_2 , в інтересах якого заявлено позов, а відтак останній має право на отримання страхового відшкодування як грошової компенсації за шкоду, спричинену втратою годувальника.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на відсутність підстав для стягнення страхового відшкодування як грошової компенсації за шкоду, спричинену втратою годувальника, та стверджує, що судом помилково ототожнено поняття «встановлення опіки» та «перебування на утриманні» щодо загиблого та його онука. Пояснює, що батьками ОСОБА_2 , в інтересах якого заявлено позов, є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , дочка загиблого, яка в подальшому змінила прізвище на « ОСОБА_5 », зареєструвавши шлюб із ОСОБА_8 , і яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто вже після смерті ОСОБА_4 у ДТП ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Додає, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що мати ОСОБА_2 була позбавлена батьківських прав щодо нього, що дитина була відібрана від неї, так само, як відсутні докази смерті батька дитини, ОСОБА_5 . Відібрання від нього дитини чи позбавлення батьківських прав. Доводить, що на момент загибелі ОСОБА_4 були живі батьки його онука, ОСОБА_2 , та відсутні докази того, що вони не виконували своїх обов`язків по утриманню свого сина. Наголошує на відсутності доказів перебування ОСОБА_2 на утриманні свого діда, ОСОБА_4 , тоді як встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має юридичне значення для відшкодування шкоди, заподіяної його смертю. Зауважує, що розпорядження голови Рівненської РДА № 433 від 29.09.2016 року не може бути доказом перебування ОСОБА_2 на утриманні свого діда, ОСОБА_4 , оскільки цим розпорядженням встановлено опіку та призначено опікуна, але не встановлено факту перебування на утриманні, який встановлюється за рішенням суду. Додає, що смерть опікуна не є підставою для припинення виплати допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року по вул. Клеванській в с. Зоря Рівненського району Рівненської області сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій автомобіль марки «ВАЗ 2104», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих травм помер.

Постановою заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Рівненській області Крупенка Б. І. від 29.09.2020 року кримінальне провадження № 0000325 від ІНФОРМАЦІЯ_5 року за ознаками ч.2 ст.286 КК України, закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення.

14 лютого 2020 року представником за довіреністю Мелехом Д. О. в інтересах позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано заяву до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» про виплату страхового відшкодування, в який просить виплатити страхове відшкодування в розмірі 150 228,00 грн., що належить внуку загиблого - ОСОБА_2 , опікуном якого був загиблий ОСОБА_4 , на підставі ст.ст. 35, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як вбачається із заяви на виплату страхового відшкодування від 27.01.2021 року, підписаної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за згодою позивача ОСОБА_1 , заявник просить відповідача виплатити страхове відшкодування в розмірі 150 228,00 грн., пов`язане із втратою годувальника (14-18 років), що належить йому як опікуваному загиблого ОСОБА_4 .

Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з відмовою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» здійснити виплати позивачу в повному обсязі, оскільки ним була виплачена 15.02.2021 року сума страхового відшкодування в розмірі 25 038,00 грн. як моральна шкода, та відмовою у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

На момент скоєння ДТП, в якій загинув ОСОБА_4 , цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак майнова відповідальність за шкоду, заподіяну позивачам, покладається на відповідача, як на страховика.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п.23.1 ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно пункту 27.1 статті 27 цього Закону, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Тобто, вказана норма закону встановлює мінімально гарантований розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника.

У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовуєть

ся: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті (ч.1 ст.1200 ЦК України).

В своїй апеляційній скарзі ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» заперечує наявність правових підстав для отримання ОСОБА_2 страхового відшкодування як грошової компенсації за шкоду, спричинену втратою годувальника - свого діда, ОСОБА_4 , котрий загинув внаслідок ДТП.

Як вбачається із відповіді Зорянської сільської ради №27/02-12/21 від 06.01.2021 року на адвокатський запит адвоката Дмитра Мелеха, ОСОБА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно проживав і здійснював догляд за своїм онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно розпорядження голови Рівненської РДА № 433 від 29.09.2016 ОСОБА_2 фактично перебував на утриманні свого діда ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок ДТП, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 10.03.1979 року, та дядьком неповнолітнього ОСОБА_2 .

Згідно розпорядження голови Рівненської РДА № 433 від 29.09.2016 року «Про встановлення опіки над дитиною, позбавленою батьківського піклування», з урахуванням висновку служби у справах дітей райдержадміністрації та інтересів дитини, над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено опіку та призначено опікуном ОСОБА_4 .

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В розумінні положень ч.1 ст.1200 ЦК України, ОСОБА_2 є особою, яка за життя свого опікуна був на утриманні останнього та мала право на таке утримання, адже є неповнолітньою особою, яка самостійно себе забезпечити не могла і не може, а тому має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю опікуна, оскільки на день його смерті був на його утриманні та мав право на одержання від нього утримання.

Згідно розпорядження голови Рівненської РДА № 2 від 08.01.2020 року «Про встановлення опіки над дитиною, позбавленою батьківського піклування», з урахуванням висновку служби у справах дітей райдержадміністрації та інтересів дитини, над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено опіку та призначено опікуном позивача ОСОБА_1 .

Згідно п.27.2. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманням одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

На день настання страхового випадку статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4173,00 грн., а тому мінімально гарантований розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, становить 150 228,00 грн., який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Встановлені обставини справи в сукупності із нормами закону, що їх регулюють, дають апеляційному суду підстави для висновку про те, що ОСОБА_2 , в інтересах якого заявлено позов його теперішнім опікуном ОСОБА_1 про стягнення відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника, має право на її отримання в сумі 150 228,00 грн., тобто у розмірі 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, як особа, яка за життя свого опікуна була на утриманні останнього та мала право на таке утримання.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2023 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 травня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Вейтас І. В.

Хилевич С. В.