Справа № 355/1391/21 Головуючий 1 інстанція - Червонописький В.С.
Провадження № 22-ц/824/5388/2022 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 травня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана в його інтересах представником - адвокатом Ревою Інною Олександрівною на рішення Баришівського районного суду Київської області від 23 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, третя особа без самостійних вимог на предмет пору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження Баришівської селищної ради Броварського району Київської області від 20 липня 2021 року №126-03-05 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що рішенням Баришівської районної ради Київської області від 12 лютого 2019 року № 885-37-07 його призначено на посаду директора комунального підприємства «Баришівкатепломережа». На підставі наказу КП «Баришівкатепломережа» від 18 лютого 2019 року «17-ос позивач прийнятий на посаду директора КП «Баришівкатепломережа». Того ж дня, між позивачем та Баришівською районною радою в особі голови районної ради Гуменюка В.А. укладено Контракт з керівником комунального підприємства, установи, організації строком на три роки. 17 жовтня 2019 року між позивачем та Баришівською селищною радою в особі голови Баришівської селищної ради ОСОБА_2. укладено додаткову угоду до Контракту у зв`язку зі зміною власника підприємства.

Зазначав, що починаючи з 20 липня 2021 року та станом на день звернення до суду з даною позовною заявою позивач проходив стаціонарне лікування з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ стадії, гіпертонічний криз 3 ступеню. 25 серпня 2021 року під час телефонної розмови позивача з головним бухгалтером КП «Баришівкатепломережа» остання в телефонному режимі повідомила його, що 20 липня 2021 року на адресу КП «Баришівкатепломережа» надійшло розпорядження Баришівської селищної ради Броварського району Київської області від 20 липня 2021 року №126-03-05 «Про дострокове припинення дії трудового контракту з директором КП «Баришівкатепломережа» ОСОБА_1 ». Підставою для прийняття вказаного розпорядження слугували рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради від 15 листопада 2019 року

- 2 -

№ 175 та від 22 березня 2021 року №69.

Вказував, що розпорядження Баришівської селищної ради Броварського району Київської області від 20 липня 2021 року №126-03-05 є незаконним та таким, що порушує права позивача, оскільки позивачу не було доведено до відома у встановленому законом порядку оскаржуване розпорядження та було винесено під час перебування позивача на лікарняному. Вказане розпорядження винесено з посиланням на рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради №175 від 15 листопада 2019 року та №69 від 22 березня 2021 року, при цьому відсутні посилання на трудовий контракт, укладений з позивачем. Крім того, п. 6.3 Контракту визначено, що розірвання Контракту до закінчення строку його дії можливе лише на підставі результатів обґрунтованих висновків постійних комісій, а в основу рішення про результати роботи Комунального підприємства «Баришівкатепломережа» покладено протокол тимчасової робочої комісії.

З наведених підстав позивач просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Баришівської селищної ради Броварського району Київської області від 20 липня 2021 року №126-03-05 «Про дострокове припинення дії трудового контракту з директором Комунального підприємства «Баришівкатепломережа» ОСОБА_1 » та поновити його на посаді директора КП «Баришівкатепломережа» Баришівської селищної ради.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 23 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження Баришівської селищної ради Броварського району Київської області від 20 липня 2021 року №126-03-05 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Реви І.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Скарга мотивована тим, що суд не звернув увагу на те, що згідно з п.8 ч.1 ст.36 КЗпП країни підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Пунктом 6.3 укладеного з ним контракту наведено вичерпний перелік підстав для звільнення керівника з посади до закінчення строку його дії. Селищний голова ОСОБА_2 сформулював підставу для припинення дії трудового контракту наступним чином: «у зв`язку з незабезпеченням рентабельної роботи очолюваного підприємства та враховуючи рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради №175 від 15 листопада 2019 року та № 69 від 22 березня 2021 року», при цьому, посилання на п.6.3 Контракту оскаржуване розпорядження не містить. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не врахував положення визначені п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9 та правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 753/17776/19 (провадження № 14-163цс20), від 29 травня 2019 року у справі №452/970/17 (провадження №14-157цс19) (п.41), у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі №757/62834/19-ц (провадження №61-10812св20). Оскаржений наказ про звільнення обґрунтований, зокрема, попереднім притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності (накази №132 від 09 вересня 2016 року та №3 від 13 січня 2017 року), у той час як позивач звільнений через порушення ним умов контракту згідно п.8 ст.36 КЗпП України, а не на підставі порушення працівником трудової дисципліни (п.п.3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП України), що не узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом у аналогічній справі у постанові від 23 вересня 2021 року у справі №757/7573/19-ц (провадження №61-17998св20). У розпорядженні Баришівської селищної ради Броварського району Київської області від 20 липня 2021 року №126-03-05 про

- 3 -

звільнення позивача підстави звільнення з посиланням на конкретні пункти контракту фактично не визначені, а посилання в спірному розпорядженні на наявність рішень виконавчого комітету Баришівської селищної ради будь-якого змісту не слугує передумовою для розірвання контракту з керівником на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України, оскільки така підстава Контрактом не передбачена. Проте, незважаючи на акцентування уваги суду на вказаних аспектах, вказані положення судом були проігноровані. Позивача, в порушення принципу «non bis in idem» за одне й те саме порушення трудової дисципліни двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності: у вигляді догани та звільнення. Оскаржуване рішення суду побудоване здебільшого на свідченнях голови Баришівської селищної ради Вариніченка О.П., якого 23 грудня 2022 року було відсторонено від займаної посади та відносно якого в провадженні Березанського міського суду Київської області наразі перебуває кримінальна справа по обвинуваченню останнього в у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.368 КК України. У справах про поновлення на роботі обов`язок доведення співмірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця покладається саме роботодавця, проте доказів правомірності звільнення позивача матеріали справи не містять. Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скаржник зазначив, що його слід обраховувати з 16 листопада 2021 року, з дня, коли його не було допущено до виконання посадових обов`язків після періоду тимчасової непрацездатності. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження №14-47цс21) сформулювала ключовий висновок з приводу стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та надала роз`яснення судам нижчих інстанцій з приводу проведення розрахунку та на прикладі сказаної справи сама провела такий розрахунок. Можливості надати розрахунок сторона позивача не мала, зважаючи на те, що дата винесення рішення судом була невідомою.

Відповідач Баришівська селищна рада Броварського району Київської області в особі представника Братка І.В. подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не ґрунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду, у зв`язку з чим просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рева І.О. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити, рішення Баришівського районного суду Київської області від 23 листопада 2022 року скасувати як незаконне та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідач Баришівська селищна рада Броварського району Київської області про розгляд справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наступним:

- звільнення позивача з посади за розпорядженням Баришівського селищного голови проведене повноважною особою, оскільки згідно пунктів 1.2 та 7.5 Статуту КП «Баришівкатепломережа» підприємство входить до сфери управління виконкому Баришівської селищної ради, а директор підприємства призначається на посаду і звільняється з посади за розпорядженням Баришівського селищного голови;

- 4 -

- звільнення проведене у відповідності до п.8 ч.1 ст.21 КЗпПУ та пунктів 6.2, 6.3 контракту від 18 лютого 2019 року;

- хоча оскаржуваним розпорядженням дія трудового контракту достроково припиненена із 21 липня 2021 року, тобто в період перебування позивача на лікарняному, проте згідно наказу по КП «Баришівкатепломережа» № 171-ОС від 15 листопада 2021 року виконання розпорядження перенесено на перший робочий день після виходу позивача, а саме - на 15 листопада 2021 року;

- відсутнє подвійне притягнення позивача до відповідальності з урахуванням рішення виконкому Баришівської селищної ради № 175 від 15 листопада 2019 року, оскільки в основу розпорядження Баришівського селищного голови від 20 липня 2021 року №126-03-05 покладено два рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради, якими зафіксоваено систематичне невиконання обов`язків керівника підприємства, що поредбачені пунктами 1.5, 2.1.4, 2.1.13, 2.1.15, 2.1.20 контракту, укладеного з позивачем як керівником підприємства;

- надані відповідачем докази доводять факт винного вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який є підставою для дострокового розірвання контракту.

Колегія суддів погоджується із такими висновками і вважає їх правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до положень ст.23 КЗпПУ трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно п.8 ч.1 ст.36 КЗпПУ підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Судом встановлено, що відповідно до п.1.2. Статуту КП «Баришівкатепломережа» Баришівської селищної ради» підприємство є комунальним унітарним підприємством утворене на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери управління виконавчого комітету Баришівської селищної ради, що є виконавчим органом управління Засновника/власника.

Згідно п.7.5 цього Статуту поточне (оперативне) керівництво Підприємством здійснює його Директор, який призначається на посаду та звільняється з посади відповідним розпорядженням Баришівського селищного голови як Уповноваженою особою Засновника/Власника та його Виконавчого органу управління.

Рішенням Баришівської районної ради Київської області від 12 лютого 2019 року № 885-37-07 позивача ОСОБА_1 призначено на посаду директора комунального підприємства «Баришівкатепломережа».

Наказом КП «Баришівкатепломережа» від 18 лютого 2019 року № 17-ос позивач прийнятий на посаду директора КП «Баришівкатепломережа».

Того ж дня, тобто 18 лютого 2019 року між позивачем та Баришівською районною радою укладено Контракт. Строк дії контракту встановлено три роки по 17 лютого 2022 року.

Отже між сторонами виникли трудові правовідносини, які грунтувалися на строковому трудовому договорі.

17 жовтня 2019 року між позивачем та Баришівською селищною радою в особі голови Баришівської селищної ради ОСОБА_2. укладено додаткову угоду до Контракту у зв`язку зі зміною власника підприємства.

Підстави припинення контракту з керівником КП «Баришівкатепломережа»

- 5 -

Баришівської селищної ради» передбачені пунктами 6.2. та 6.3. контракту від 18 лютого 2019 року.

У відповідності із п.6.3. укладеного між сторонами контракту від 18 лютого 2019 року керівник може бути звільнений з посади, а цей Контракт розірвано з ініціативи районної ради до закінчення строку його дії:

- у випадку невиконання керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього цим Контрактом;

- у разі неодноразового звернення до районної ради трудового колективу або профспілкового комітету підприємства (установи) стосовно порушень Керівником своїх обов`язків;

- на підставі результатів здійснених перевірок контролюючих органів та обґрунтованих висновків постійних комісій районної ради;

- у разі неподання до районної ради щорічної звітності про діяльність підприємства (установи);

- інших випадків, передбачених законодавством.

20 липня 2021 року розпорядженням №126-03-05 виконавчого комітету Баришівської селищної ради «Про дострокове припинення дії трудового контракту з директором КП «Баришівкатепломережа» ОСОБА_1 » припинено дію трудового контракту з позивачем.

В основу вказаного розпорядження покладено:

1) рішення №175 від 15 листопада 2019 року виконавчого комітету Баришівської селищної ради «Про роботу КП «Баришівкатепломережа» з підготовки до опалювального сезону 2019/2020 років та перспективи розвитку підприємства» та

2) рішення №69 від 22 березня 2021 року виконавчого комітету Баришівської селищної ради «Про результати роботи тимчасової робочої комісії з питань діяльності Комунального підприємства «Баришівкатепломережа».

Тобто, в основу розпорядження Баришівської селищної ради Броварського району Київської області від 20.07.2021 року №126-03-05 «Про дострокове припинення дії трудового контракту з директором Комунального підприємства «Баришівкатепломережа» ОСОБА_1 » було покладено два рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради, яким зафіксовано систематичне невиконання обов`язків керівника підприємства, які передбачені пунктами 1.5., 2.1.4., 2.1.13., 2.1.15., 2.1.20. укладеного між сторонами Контракту. В даному випадку відсутній факт повторного притягнення до відповідальності за одне й те саме правопорушення.

На підтвердження правомірності звільнення позивача, відповідачем надано копії наступних документів:

- фінансова звітність КП «Баришівкатепломережа» за І півріччя 2021 року;

- фінансова звітність КП «Баришівкатепломережа» за 9 місяців 2019 року;

- фінансова звітність КП «Баришівкатепломережа» за І квартал 2021 року;

- копія розпорядження Баришівського селищного голови від 20 липня 2021 року №126-03-05 «Про дострокове припинення дії трудового контракту з директором Комунального підприємства «Баришівкатепломережа» ОСОБА_1.;

- копія наказу від 15 листопада 2021 року №170-ОС «Про вихід на роботу директора підприємства ОСОБА_1 »;

- копія наказу по комунальному підприємству «Баришівкатепломережа» Баришівської селищної ради від 15 листопада 2021 року №171-ОС;

- копія розпорядження Баришівського селищного голови від 06 грудня 2019 року №452-01-09 «Про оголошення догани директору КП Баришівської селищної ради «Баришівкатепломережа»;

- копія рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради від 22 березня 2021 року №69;

- 6 -

- копія Статуту Комунального підприємства «Баришівкатепломережа» Баришівської селищної ради»;

- копія штатного розпису працівників КП «Баришівкатепломережа» Баришівської селищної ради з 01 січня 2021 року. Надані позивачем копії документів також не спростовують доводи відповідача про те, що звільнення позивача було правомірним.

Також, судом першої інстанції встановлено, що роботодавець належним чином виконав свій обов`язок з надання доказів наявності фактів винного вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а надані суду документи, містять чіткі формулювання суті та обставин допущених проступків, наявні докази вини позивача та наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і неналежним виконанням покладених на позивача трудових обов`язків.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірних висновків про правомірність та підставність прийняття відповідачем рішення про дострокове припинення дії трудового контракту з позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував зміст п.6.3 контракту, в якому наведено вичерпний перелік підстав для звільнення керівника з посади до закінчення строку його дії та те, що селищний голова сформулював підставу для припинення дії трудового контракту наступним чином: «у зв`язку з незабезпеченням рентабельної роботи очолюваного підприємства та враховуючи рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради №175 від 15 листопада 2019 року та № 69 від 22 березня 2021 року», при цьому, посилання на п.6.3 Контракту оскаржуване розпорядження не містить,колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з викладених вище підстав.

Причини та мотиви дострокового розірвання контракту вказані у розпорядженні, є чіткими та зрозумілими і відповідають як встановленим у справі обставинам, так і змісту п.6.3 контракту та узгоджуються з передбаченими п.8 ч.1 ст.36 КЗпПУ підставами припинення контракту.

Доводи апеляційної скарги прро те, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не врахував положення визначені п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9 та правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 753/17776/19, від 29 травня 2019 року у справі №452/970/17 (п.41), у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі №757/62834/19-ц, оскільки оскаржений наказ про звільнення обґрунтований, зокрема, попереднім притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності (накази №132 від 09 вересня 2016 року та №3 від 13 січня 2017 року), у той час як позивач звільнений через порушення ним умов контракту згідно п.8 ст.36 КЗпП України, а не на підставі порушення працівником трудової дисципліни (п.п.3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП України), що не узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом у аналогічній справі у постанові від 23 вересня 2021 року у справі №757/7573/19-ц, необгрунтовані.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Баришівської селищної №175 від 15 листопада 2019 року «Про роботу КП «Баришівкатепломережа» з підготовки опалювального сезону 2019/2020 років та перспективи розвитку підприємства», судом встановлено, що 15 листопада 2019 року рішенням №175 виконавчого комітету Баришівської селищної ради «Про роботу КП «Баришівкатепломережа» з підготовки до опалювального сезону 2019/2020 років та перспективи розвитку підприємства» роботу КП «Баришівкатепломережа» визнано незадовільною.

06 грудня 2019 року розпорядженням №452-01-09 виконавчого комітету Баришівської селищної ради «Про оголошення догани директору КП Баришівської селищної ради «Баришівкатепломережа» ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. В основу вказаного розпорядження покладено рішення виконавчого

- 7 -

комітету Баришівської селищної ради №175 від 15 листопада 2019 року та протокол засідання комісії селищної ради з перевірки діяльності КП «Баришівкатепломережа» від 11 листопада 2019 року.

Підставою застосування до позивача догани слугувало невиконання своїх посадових обов`язків, про що було прийнято рішення №175 від 1 листопада 2019 року виконавчого комітету Баришівської селищної ради «Про роботу КП «Баришівкатепломережа» з підготовки до опалювального сезону 2019/2020 років та перспективи розвитку підприємства», за що його вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Невиконання посадових обов`язків позивача полягало у наступному:

- не виконання пропозиції по оптимізації роботи підприємства;

- відсутність дозволів на устаткування підвищеної небезпеки;

- не розроблено проект на встановлення вузлів обліку тепла у Веселинівському та Гостролуцькому навчально-виховних комплексах;

- незадовільна робота з питань виконання заходів по підготовці до опалювального сезону;

- не оформлення ліцензій на надання послуг з теплопостачання;

- незабезпечення рентабельності роботи очолюваного підприємства;

- невиконання позивачем обов`язків, покладених на нього Контрактом;

- не подано звіт про виконання умов Контракту за 2019 та 2020 роки;

- порушення трудової дисципліни, а саме: не погодження графіка відпустки, непогодження штатного розпису з головою селищної ради, під час своє тимчасової непрацездатності не видав наказ про покладення обов`язків керівника на іншу посадову особу.

Усі вищеперераховані порушення передбачені пунктами 1.5., 2.1.4., 2.1.13., 2.1.15., 2.1.20. укладеного між сторонами трудового Контракту. Однак, після цього позивач не усунув вищевказані вказані порушення.

З метою дотримання ч.1 ст.149 КЗпП України на сесії виконавчого комітету Баришівської селищної ради було заслухано пояснення позивача, що підтверджується протоколом № 13 від 15 листопада 2019 року.

22 березня 2021 рішенням №69 виконавчого комітету Баришівської селищної ради «Про результати роботи тимчасової робочої комісії з питань діяльності Комунального підприємства «Баришівкатепломережа» визнано поточні показники виробничо-фінансової діяльності КП «Баришівкатепломережа» за періоди 2019/2020 р.р. незадовільними.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до вірних висновків про відсутність підстав вважати, що рішення №175 від 15 листопада 2019 року виконавчого комітету Баришівської селищної ради «Про роботу КП «Баришівкатепломережа» з підготовки до опалювального сезону 2019/2020 років та перспективи розвитку підприємства» є таким, що порушує права позивача.

Це ж стосується посилань в апеляційній скарзі на порушення принципу «non bis in idem», оскільки позивача за одне й те саме порушення трудової дисципліни двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності: у вигляді догани та звільнення, які є безпідставними з викладених вище підстав.

Контракт розірвано достроково не на підставі рішення №175 від 15 листопада 2019 року виконавчого комітету Баришівської селищної ради, як помилково вважає позивач, а з урахуваннм раніше встановлених порушень та накладених стягнень.

Доводи апеляцінйої скарги про те, що у розпорядженні Баришівської селищної ради Броварського району Київської області від 20 липня 2021 року №126-03-05 про звільнення позивача підстави звільнення з посиланням на конкретні пункти контракту фактично не визначені, а посилання в спірному розпорядженні на наявність рішень виконавчого комітету

- 8 -

Баришівської селищної ради будь-якого змісту не слугує передумовою для розірвання контракту з керівником на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України, оскільки така підстава Контрактом не передбачена. Проте, незважаючи на акцентування уваги суду на вказаних аспектах, вказані положення судом були проігноровані.

Суд вірно врахував пояснення свідка у справі сільського голови ОСОБА_2 про те, що у 2019 та 2021 роках було створено дві тимчасові комісії, як передбачено Статутом а не Контрактом.

Доводи скарги про те, що оскаржуване рішення суду побудоване здебільшого на свідченнях голови Баришівської селищної ради Вариніченка О.П., якого 23 грудня 2022 року було відсторонено від займаної посади та відносно якого в провадженні Березанського міського суду Київської області наразі перебуває кримінальна справа по обвинуваченню останнього в у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.368 КК України, не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволенні позову.

Відхиляючи дані доводи апеляційний суд звекртає увагу скаргжника, що рішення суду грунтується на сукупності досліджених судом доказів та їх оцінку у сукупності та взаємозв`язку.

Доводи апеляційної скарги про те, що у справах про поновлення на роботі обов`язок доведення співмірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця покладається саме роботодавця, проте доказів правомірності звільнення позивача матеріали справи не містять, безпідставні.

Судом першої інстанції встановлено, що роботодавець належним чином виконав свій обов`язок з надання доказів наявності фактів винного вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а надані суду документи, містять чіткі формулювання суті та обставин допущених проступків, наявні докази вини позивача та наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і неналежним виконанням покладених на позивача трудових обов`язків.

Посилання в апеляційній скарзі на неправомірність обрахування середнього заробітку, який слід обраховувати з 16 листопада 2021 року, з дня, коли позивача не було допущено до виконання посадових обов`язків після періоду тимчасової непрацездатності, апеляційний суд не аналізує, оскільки у позові відмовлено з підстав його недоведеності.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності звільнення позивача з посади директора КП «Баришівкатепломережа» в період його непрацездатності, то такі аргументи безпідставні, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на лікарняному по 12 листопада 2021 року, та приступив до роботи 15 листопада 2021 року, про що видав наказ від 15 листопада 2021 року №170-ОС «Про вихід на роботу директора підприємства ОСОБА_1 ». Відповідно до п.1 оскаржуваного розпорядження дія трудового контракту з позивачем припинена з 21 липня 2021 року. Проте, оскільки відповідно до вимог КЗпП України заборонено звільняти працівника в період його тимчасової непрацездатності, то виконання розпорядження було перенесено на перший робочий день позивача після періоду непрацездатності, про що було видано наказ по КП «Баришівкатепломережа» Баришівської селищної ради від 15 листопада 2021 року №171-ОС. Тому, фактичне звільнення ОСОБА_1 було здійснене 15 листопада 2021 року, тобто не в період його непрацездатності.

Дані обставини позивач не заперечує.

Доводи апеляційної скарги про те, що п.6.3. Контракту встановлює, що однією з умов, але не єдиною умовою, дострокового припинення Контракту є обґрунтовані висновки постійних комісій, водночас рішенням № 69 від 22.03.2021 виконавчого комітету Баришівської селищної ради «Про результати роботи тимчасової робочої комісії з питань діяльності Комунального підприємства «Баришівкатепломережа» перевіруку проводила тимчасова, а не постійна комісія, яка на думку позивача не могла давати висновок щодо доцільності його звільнення необгрунтовані.

З урахуванням положень контракту та встановлених обставин при достроковому

- 9 -

припиненні дії контракту з позивачем обгрунтовано враховано висновки тимчасової комісії.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалою від 20 березня 2021 року у справі №761/10468/21 відносно селищного голови ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави, а отже ОСОБА_2 був відсутній на робочому місці та апріорі не міг підписати оскаржуване рішення, пересвідчитись у правдивості вказаних фактів не вбачалося можливим, тому суд не прийняв до уваги твердження позивача з цього приводу, необгрунтовані та носять характер здогадів і припущень.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам позивача, викладеним у апеляційній скарзі, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана в його інтересах представником - адвокатом Ревою Інною Олександрівною залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 23 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: