РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/17373/22

Провадження № 22-ц/4815/232/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Ковальчук Н.М.,

Хилевича С.В,

секретар Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Грабовського Віталія Анатолійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2022 року, у складі судді Харечка С.П., у справі за позовом адвоката Грабовського Віталія Анатолійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

23 листопада 2022 року адвокат Грабовський Віталій Анатолійович, діючий від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь позивачки 145 836,68 грн.

Позов обґрунтувала наступним.

Позивачка з 30 червня 2020 року є власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 . Це підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Набуттю права власності за позивачкою на вказане нерухоме майно передувало ряд подій.

Зокрема, з 2016 року за рішенням суду власником вказаного нерухомого майна площею 1512 кв.м стала Рівненська обласна асоціація по сільському будівництву "Рівнеагробуд". Потім 28.09.2016 року вказаний власник передав за актом приймання-передачі та оцінки активів вказане майно для Білдінг Енд Файненс ЛТД, внаслідок чого нотаріусом було внесено запис від 12.12.2016 року про державну реєстрацію права власності на вказане майно за Білдінг Енд Файненс ЛТД. У подальшому, внаслідок поділу та відчуження власником вказаної будівлі з червня 2017 року стала Міжнародна господарська компанія Юнайтед Консалт ЛТД.

Пізніше було укладено договори іпотеки, відтак позивачка стала з 05 та 06 лютого 2020 року іпотекодержателем за договорами іпотеки від 09.06.2017 року.

У подальшому, звернувши стягнення на предмет іпотеки, позивачка стала власником вказаного майна.

31.12.2014 року між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Приват Євробуд" був укладений договір оперативної суборенди приміщення №18. Надалі до договору оперативної суборенди приміщення №18 від 31.12.2014 року були внесені зміни, відповідно до яких Розділ 1 пункт.1.2. викладено в новій редакції: "Приміщення знаходяться у володінні та користуванні Орендаря на підставі Договору оренди від 10.09.2018 року, укладеного Управителем приміщення Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнеагробуд".

Представник позивачки посилається на те, що договір оперативної суборенди від 31.12.2014 року та договір оренди від 10.09.2018 року є нікчемними, що встановлено відповідно рішенням Рівненського міського суду від 02.12.2021 року у справі № 569/14575/21 та рішенням господарського суду Рівненської області від 28.09.2021 року у справі № 918/618/21.

Вважає, що ФОП ОСОБА_2 збагатився на розмір орендної плати, яка не була сплачена позивачці, як власниці приміщення, що використовувалося в період з 01.01.2015 року по 27.08.2021 року.

З підстав зазначеного просить стягнути з відповідача на користь позивачки вказану суму.

Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2022 року було відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаним позовом.

В апеляційній скарзі адвокат Грабовський Віталій Анатолійович, діючий від імені ОСОБА_1 , просить скасувати зазначену ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Зокрема зазначив, що суд не прийняв до уваги того, що спірні правовідносини виникли між сторонами не з договірних зобов`язань, як про це вказав суд першої інстанції, адже будь-яких договірних зобов`язань щодо передання в користування належного позивачці майна між останньою та відповідачем не існувало і підставою для стягнення коштів нею визначено ст.1212 ЦК України, яка передбачає повернення безпідставно набутого майна, до якого відноситься також користування чужим майном, при якому потерпілий, якому належить таке майно, має право вимагати від набувача повернення такого збагачення.

Також вказав, що поза увагою суду залишилось і те, що позивачка у справі є фізичною особою, а тому, виходячи із суб`єктного складу сторін, спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відтак суд дійшов помилкового висновку про підсудність спору господарському суду.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 28.02.2023 року о 12-15 годині, однак відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився та про причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаної особи неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, пославшись на п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, ст.20 ГПК України, виходив з того, що з урахуванням суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли із договірних зобов`язань (договору оренди нежитлового приміщення), де зобов`язальною стороною виступає фізична особа-підприємець, спір належить до господарської юрисдикції.

Проте, з таким висновком погодитись не можна з огляду на таке.

Так, відповідно до п`яти Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, сформованих 06.07.2020 року, позивачка, як фізична особа, є власником з 30.06.2020 року відповідних нежитлових приміщень загальною площею 1 512 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 : площами 293,4 кв.м, 279,6 кв.м, 293,8 кв.м, 303,6 кв.м, 341,6 кв.м (а.с.59-63).

Відтак, позивачка набула цивільні права на нерухоме майно у спірних правовідносинах як фізична особа суб`єкт відносин з приводу права власності на нерухоме майно.

Матеріали справи містять Договір оперативної суборенди приміщення № 18 від 31.12.2014 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Приват Євробуд", предметом якого є строкове платне користування приміщенням в нежитловій адміністративній будівлі за адресою АДРЕСА_1 (а.с.64-66).

Також наявні Зміни до вказаного Договору оперативної суборенди приміщення № 18 від 31.12.2014 року, відповідно до яких Розділ 1 пункт.1.2. викладено в новій редакції: "Приміщення знаходяться у володінні та користуванні Орендаря на підставі Договору оренди від 10.09.2018 року, укладеного Управителем приміщення Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнеагробуд" (а.с.67).

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п.6 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Предметом спору у цій справі є захист порушених прав позивачки ОСОБА_1 фізичної особи як власника нерухомого майна від, як вказує позивачка, порушенні її прав, що полягає в тому, що ФОП ОСОБА_2 збагатився на розмір орендної плати, яка не була сплачена позивачці, як власниці приміщення, що використовувалося в період з 01.01.2015 року по 27.08.2021 року.

За процесуальним законом перевірка обґрунтованості заявлених вимог та визначення способу відновлення порушених прав суд має встановлювати лише під час судового розгляду. Крім того, подання доказів можливе разом з поданням позовної заяви (ч.2 ст.83 ЦПК України), у підготовчому провадженні (п.3 ч.1 ст.189 ЦПК України) або при наданні відповіді на відзив (ч.ч.3, 4 ст.279, ст.179 ЦПК України), якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, а також право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви належить позивачу до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства з огляду на те, що з урахуванням суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли із договірних зобов`язань (договору оренди нежитлового приміщення), де зобов`язальною стороною виступає фізична особа-підприємець.

Відтак, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що спір виник із цивільних правовідносин, а тому справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тобто, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційний суд не може визнати законною і обґрунтованою оскаржувану ухвалу, що відповідно до п.6 ч.1 ст.374 та п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для її скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, п.6 ч.1 ст.374 та п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Грабовського Віталія Анатолійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2022 рокускасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 28 лютого 2023 року.

Головуючий суддя Майданік В. В.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В