Ухвала

27 лютого 2023року

м. Київ

справа № 383/1182/21

провадження № 61-1783ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області, у складі судді Замши О. В., від 26 травня 2022 року про повернення позовної заяви та постанову Кропивницького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., Письменного О. А., від 07 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до голови Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Поліщука Віктора Васильовича, Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання незаконною та протиправною бездіяльність голови сільської ради, стягнення моральної шкоди, визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до голови Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Поліщука В. В., Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання незаконною і протиправною бездіяльність голови Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Поліщука В. В. щодо не вчинення дій по розгляду клопотання про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність шляхом безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства, стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн та визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 2 га.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області

від 26 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 травня 2022 року залишено без змін.

28 січня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 травня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2022 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Безпосередньо в касаційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке підлягає задоволенню, оскільки скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови апеляційного суду.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що позовні вимоги про визнання незаконною і протиправною бездіяльність голови Кетрисанівської сільської ради щодо невнесення в порядок денний чергової 11 сесії Кетрисанівської сільської ради, яка відбулася 29 жовтня 2021 року, розгляд його клопотання від 23 вересня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства та стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

ОСОБА_1 вважає, що позовна вимога про стягнення з сільської ради на його користь моральної (немайнової) шкоди та визнання за ним права власності на земельну ділянку є похідними від задоволення вимог про визнання протиправною бездіяльності посадової особи сільської ради, оскільки ці вимоги пов`язані між собою підставою виникнення, поданими доказами. Натомість судами попередніх інстанцій безпідставно повернуто його позов, чим порушено право на судовий захист.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392

ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин одна щодо іншої не є рівноправними, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншій стороні певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Ці функції суб`єкт владних повноважень повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір. Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник, зокрема між двома суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Наведене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постановах від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 та

від 21 серпня 2019 року у справі № 362/5657/17.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що у випадку коли особа звертається до повноважного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідні рішення, то у цих правовідносинах зазначений орган реалізує управлінські функції. А тому спори про оскарження таких його рішень належать до юрисдикції адміністративного суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 361/2562/16-а та від 22 січня 2019 року у справі № 371/957/16-а).

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, у яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Частиною четвертою статті 188 ЦПК України передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз наведених норм свідчить, що порушення правил об`єднання позовних вимог, у разі якщо суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи не роз`єднає позовні вимоги, є підставою для повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові

від 05 серпня 2021 року у справі № 199/6042/19.

Відповідно до частини шостої статті 188 ЦПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Отже таке роз`єднання позовних вимог можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги (див. подібні висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 вересня 2020 року в справі № 420/3956/20).

Колегія суддів звертає увагу, що Бобринецький районний суд Кіровоградської області, дійсно може розглядати справи, як адміністративний суд, разом із тим його предметна юрисдикція щодо розгляду адміністративних справ, визначена частиною першою статті 20 КАС України, не передбачає розгляд справ щодо оскарження бездіяльності органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб під час реалізації ними управлінських функцій в процесі безоплатної приватизації земельних ділянок.

Отже Борбринецький районний суд Кіровоградської області не є судом, визначеним законом для розгляду в порядку адміністративного судочинства вимог щодо оскарження бездіяльності органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб під час реалізації ними управлінських функцій в процесі безоплатної приватизації земельних ділянок.

На вказане мав зважати позивач об`єднуючи у своєму позові вимоги, які не можуть бути предметом розгляду в одному суді (Бобринецькому районному суді Кіровоградської області).

Посилання заявника на те, що Бобринецький районний суд Кіровоградської області мав роз`єднати позовні вимоги та передати справу на розгляд іншого суду, суперечать положенням абзацу 2 частини шостої статті 188 ЦПК України та висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 вересня 2020 року в справі № 420/3956/20.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно застосував положення пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України щодо повернення позовної заяви.

Посилання заявника на те, що йому відмовлено у правосудді є помилковими, оскільки повернення позовної заяви не перешкоджає зверненню ОСОБА_1 до належного суду (судів).

Оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 388, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 травня 2022 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2022 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 травня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у справі № 383/1182/21.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта