Справа № 758/4312/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С.,

за участю секретаря судового засідання - Мулач Т. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Подільська районна у м. Києві державна адміністрація, про визнання свідоцтва про право власності частково недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності частково недійсним.

Зазначав, що 10.01.1984 його баба - ОСОБА_5 , отримала ордер на квартиру АДРЕСА_1 на сім`ю з чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та його.

30.07.1993 він уклав шлюб з ОСОБА_8 , у якої був син від першого шлюбу - ОСОБА_2 .

У зазначеній квартирі до 2002 року він не реєстрував ні дружину, ні її сина.

У 2002 році, після смерті баби та батьків, на нього було переоформлено особистий рахунок та він по даний час сплачує всі комунальні платежі одноособово.

23.11.2007 він приватизував квартиру та отримав свідоцтво про право власності на всіх зареєстрованих осіб, в тому числі, і на відповідача.

Таким чином, ОСОБА_2 є власником 1/4 частини зазначеної квартири.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не був членом сім`ї наймача - ОСОБА_5 , не був членом його сім`ї, з відповідачем він не має кровного споріднення, не усиновлював його, ОСОБА_2 не сплачував комунальні платежі та не здійснював поточний ремонт у квартирі, просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 23.11.2007 в частині права власності ОСОБА_2 , а саме в 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

У відзиві на позов, відповідач, заперечуючи проти позову, вказав на наступне.

Предметом спору є визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 23.11.2007 в частині права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

В силу норм ЦК України позивач пропустив строк позовної давності, клопотання про поновлення зазначеного строку не подав.

Доводи позивача про те, що відповідач не є членом його сім`ї, не пов`язаний з ним спільним побутом та вони не мають спільних прав і обов`язків не підтверджені відповідними доказами.

В позовній заяві позивач зазначає про порушення норм ЖК України, однак у позовній заяві не вказано, які саме норм ЖК України та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» були порушені та вплинули на права та інтереси позивача.

Позивачем не вказано в чому полягає незаконність включення відповідача до свідоцтва про право власності, при приватизації житла у 2007 у позивача не було будь-яких претензій до відповідача.

Зазначена в позові третя особа - ОСОБА_3 є його матір`ю та є дружиною позивача.

З 2002 по 2018 відповідач разом з матір`ю та позивачем і братом - третьою особою - ОСОБА_4 , був зареєстрованим та проживав в одній квартирі з останніми, він знаходився на утриманні матері та вітчима - позивача у справі.

Посилання на ту обставину, що з 2002 особистий рахунок переоформлено на нього, як на єдиного спадкоємця не дає підстав для задоволення позову.

Посилаючись на зазначені обставини, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У письмових поясненнях щодо позову представник Подільської районної у м. Києві державної адміністрації вказав на наступне.

Приватизація спірної квартири була здійснена за заявою позивача та доданих до заяви документів.

До переліку документів було надано довідку про склад сім`ї, згідно якої станом на час проведення приватизації у квартирі були зареєстровані та проживали позивач, відповідач та треті особи.

Кожен зареєстрований член родини виявив та підтвердив своє бажання прийняти участь у приватизації даної квартири, шляхом проставлення підпису на заяві.

На підставі заяви на приватизацію квартири, Подільська районна у м. Києві державна адміністрація задовольнила прохання ОСОБА_1 та передала вказану квартиру у спільну сумісну власність.

На підставі розпорядження Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.11.2007 № 1789 було видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру.

Таким чином, порушень при видачі свідоцтва про право власності на квартиру, порушень законодавства при здійсненні передачі квартири у спільну сумісну власність не було, а тому твердження позивача щодо порушення його прав є надуманим та безпідставним.

Посилаючись на зазначені обставини, представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили, просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник Подільської районної у м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні проти позову заперечила, просила у його задоволенні відмовити у повному обсязі.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності вказаних учасників справи.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що згідно з ордером № 36059 серії Б від 10.01.1984 ОСОБА_5 на сім`ю з чотирьох осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 було видано ордер на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.11.2007 квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить: ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 в рівних долях (а.с. 14).

Відповідно до ч.ч. 1 -3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказував на те, що його заперечення щодо включення відповідача до власників квартири не були враховані.

При цьому, позивачем не вказано, ким ці заперечення не були враховані.

А також не надані докази на підтвердження зазначеної обставини.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 5 Закону передбачено, що до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Як установлено судом між позивачем та третьою особою - ОСОБА_8 , яка є матір`ю відповідача (а.с. 91), було укладено шлюб (а.с. 10, 15, 17-18).

З 2002 року зареєстрованим місцем проживання відповідача є - квартира АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Частинами 2-4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Права члена сім`ї має одинока особа.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Твердження позивача про те, що відповідач проживав на одній житловій площі з позивачем без взаємних прав та обов`язків та вони не були пов`язані спільним побутом жодними доказами не підтверджені.

Виходячи з вищевикладеного, позивачем жодних доказів, які б вказували на наявність правових підстав для визнання оскаржуваного свідоцтва недійсним, суду не надано.

Крім того, відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності.

Статтями 256, 257 ЦК України перебачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як установлено судом, оскаржуване свідоцтво було видано 23.11.2007, з позовом до суду позивач звернувся 29.03.19, доказів того, що про порушення його прав йому стало відомо лише у 2019 році суду не надано.

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позову, у задоволенні позову слід відмовити саме з цих підстав, а не з підстав пропуску строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст. 3 СК України, ст. ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , номер і серія паспорта НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , номер і серія паспорта НОМЕР_2 ), треті особи: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), Подільська районна у м. Києві державна адміністрація (04070, м. Київ, Контрактова площа, 2, ) про визнання свідоцтва про право власності частково недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. С. Захарчук