Справа № 135/282/23
Провадження № 2/135/139/23
РІШЕННЯ

іменем України

05.07.2023 Ладижинський міський суд Вінницької області в складі: судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Кузьміних О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. В позові зазначив, що він перебував з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 30.08.2022 Ладижинським міським судом Вінницької області. В даному шлюбі народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У них з відповідачкою існує спір щодо того з ким буде проживати дитина. Вважає, що дитині буде краще з ним, оскільки він забезпечений житлом, являється одноособовим власником будинку як у місті Ладижин так і у с.Ярове Тульчинського району. За місцем проживання характеризується позитивно. На даний час він працює, має постійний дохід, тому зможе забезпечувати дитину матеріально. Вважає, що дитині буде краще проживати разом із ним, це буде відповідати інтересам дитини, тому необхідно визначити місце проживання дитини.

Крім того, мати дитини теж має утримувати спільну дитину. Тому, з метою захисту прав дитини він вимушений просити стягнути з ОСОБА_3 аліменти на його користь на утримання дитини - ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач вказав, що належним чином здійснює догляд за сином, його виховує.

Відповідач, будучи належно повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Подала до суду заяву, яка посвідчена 07.03.2023 державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Кощеєвою Г.С., згідно якої зазначено, що ОСОБА_3 не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом із батьком ОСОБА_1 , також не заперечує щодо стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі частини всіх видів її доходу щомісячно, розгляд справи проводити без її участі.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Ладижинської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 30.08.2022 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.

З копії договору купівлі-продажу квартири посвідченого 31.01.2012 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області Вихватнюк Л.А. вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

З копії Витягу про державну реєстрацію прав виданого КП «Тульчинське МБТІ» №33271600 від 23.02.2012 та копії технічного паспорта на квартиру вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частки.

З копії договору дарування житлового будинку посвідченого 11.11.2017 державним нотаріусом Шаргородської державної контори Вінницької області Масилюк Р.М. вбачається, що ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 .

З копії договору купівлі-продажу житлового будинку, копії договору купівлі-продажу земельних ділянок посвідчених 24.09.2020 державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Кощеєвою Г.С. та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №225479491 від 24.09.2020 вбачається, що ОСОБА_1 придбав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_3 та земельні ділянки за цією ж адресою.

З висновку органу опіки та піклування Ладижинської міської ради від 28.04.2023 вбачається, що орган опіки та піклування виніс висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 ..

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини передбачено, що найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

При вирішенні позовних вимог, судом враховується, вік малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає з батьком, можливість батька дитини забезпечити належні умови проживання, виховання та розвитку сина, оскільки він має у власності житло, отримує стабільний дохід. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дитини разом із батьком може зашкодити інтересам малолітньої дитини, в ході розгляду справи не здобуто.

В судовому засіданні було заслухано думку малолітнього ОСОБА_4 , який виявив бажання проживати разом із батьком ОСОБА_1 .. Вказав, що батько піклується про нього, забезпечує всім необхідним, допомагає з уроками, тощо.

З огляду на викладене, враховуючи думку дитини, зважаючи на її вік, прихильність до батька, те, що батько виявляє достатню увагу до виховання та утримання дитини, турбується про сина, позицію органу опіки та піклування, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є всі підстави визначити місце проживання дитини разом з батьком ОСОБА_1 ..

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За змістом ст. 181 СК України аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи те, що малолітня дитина ОСОБА_4 проживає разом із батьком ОСОБА_1 , що відповідач не заперечує щодо стягнення аліментів, тому слід задовольнити позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дитини до її повноліття.

Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 не сплачено судовий збір за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073 грн 60 коп. в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-161, 181, 182, 192, 197 СК України; ст.ст. 4, 12, 13, 81, 128, 141, 247, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом із батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) аліменти на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на дитину - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.03.2023 щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1073 грн 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено 14.07.2023.

Суддя