Провадження № 22-ц/824/3583/2023 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 квітня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 23 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», третя особа Національний банк України про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що 30 листопада 2019 року між ним і ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» було укладено договір страхування від нещасних випадків № OD41NS-19AU0RY, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи. Згідно з умовами цього договору і правилами страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати умови договору і правил страхування.

Вказував, що 19 жовтня 2020 року з ним стався перший нещасний випадок, який є страховим випадком і внаслідок якого він отримав ушкодження організму, передбачені пунктами 26 «а», 29 «а», «б» Таблиці страхових виплат (Додаток № 2 до Правил добровільного страхування від нещасних випадків). Загальна страхова сума, яка підлягала до виплати за цим випадком складала 11000 грн. У зв`язку з чим він 06 листопада 2022 року звернувся до відповідача із заявою, до якої додав усі необхідні документи, передбачені умовами договору, в тому числі перший закритий листок непрацездатності, оскільки лікування ще не було закінчено. 17 грудня 2020 року позивач отримав другий остаточний лікарняний листок непрацездатності, який в той же день направив відповідачу. Разом з тим, 17 грудня 2020 року відповідачем було прийнято рішення про відмову у страховій виплаті, оскільки позивачем не було надано всіх необхідних документів, а саме листок непрацездатності. Вважає, що відповідач на порушення умов договору страхування, прийняв рішення про відмову у страховій виплаті раніше, ніж він міг звернутись із заявою про страхову виплату, чим унеможливив таке звернення, оскільки електронна форма для подання заяви та додатків до них не передбачає можливості надсилати документи після того, як прийнято рішення.

Зазначав, що 25 грудня 2020 року з ним стався другий нещасний випадок, який також є страховим випадком, у зв`язку з чим він 14 січня 2021 року направив на адресу відповідач

- 2 -

заявку щодо страхового випадку з медичними документами, які підтверджували факт страхового випадку та ушкодження організму, що передбачені п.4 «д» Таблиці страхових виплат (Додаток № 2 до Правил добровільного страхування від нещасних випадків). Водночас, він 18 січня 2021 року звернувся до відповідача зі скаргою на неправомірні дії щодо відмови у страховій виплаті стосовно першого страхового випадку, який стався 19 жовтня 2020 року. Відповідачем 25 січня 2021 року було прийнято рішення про страхову виплату за першим страховим випадком за пунктами 26 «а», 29 «а», «б» Таблиці страхових виплат на суму 11000 грн. При цьому відповідач протиправно закрив його заяву від 14 січня 2021 року за другим страховим випадком від 25 грудня 2020 року, передбаченим пунктом п.4 «д», чим унеможливив подання до заяви від 14 січня 2021 року необхідних остаточних документів, підтверджуючих факт страхового випадку та ушкодження здоров`я, оскільки електронна форма для подання заяви та додатків до них не передбачає можливості надсилати документи після того, як прийнято рішення. У зв`язку з чим позивач був змушений знову зробити ще одну заявку від 30 січня 2021 року для подання відповідачу усіх необхідних документів за другим страховим випадком від 25 грудня 2020 року. Разом з тим, за його заявою від 30 січня 2021 року відповідачем також було прийнято передчасне і незаконне рішення про відмову у страховій виплаті раніше, ніж було закінчено лікування позивача та отримання ним лікарняного листа.

Вважає, що рішення про виплату 11000 грн., що прийняте по заявці від 14 січня 2021 року не відповідає Таблиці страхових виплат щодо страхового випадку, який підтверджений документами наданими до заявки, а отже не відповідає умовам договору страхування. Окрім того, в рішенні про відмову у страховій виплаті по другому страховому випадку по повторній заявці від 30 січня 2021 року загальна сума страхової виплати становить 20000 грн., у зв`язку з чим відповідач виклав недостовірні дані, зокрема, що рішення по заявці було прийнято. При цьому, відповідач не надав позивачу офіційної відповіді щодо прийнятих ним рішень про відмову у страховій виплаті, чим порушив ст.26 Закону України «Про страхування». Посилаючись на порушення його прав і вимог Закону України «Про страхування», просив визнати дії та рішення ПАТ «СК «Універсальна» щодо відмови у страховій виплаті такими, що порушують його права як споживача страхових послуг та стягнути з відповідача на його користь невиплачену страхову суму у розмірі 20000 грн. та неустойку у розмірі 61800 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та їх недоведеністю, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга за своїм змістом повністю повторює зміст позову і мотивована численними порушеннями, що допущені судом першої інстанції при розгляді справи. Зокрема, після постановлення судом 10 червня 2021 року ухвали про розгляд справи в порядку спрощеного провадження протягом півтора року по справі не було призначено жодного засідання та не прийнято будь-якого рішення. Окрім ухвали про відкриття провадження, позивач не отримав від суду будь-яких документів та інформації щодо розгляду справи, не отримав відзиву відповідача, а тому змушений був 22 вересня 2021 року нагадати про себе шляхом подання до суду заяви про розгляд справи в режимі відеоконференції, яка була судом проігнорована. Судом порушено норми ст.ст.275, 279 ЦПК, що стосуються строків та особливостей розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження. У зв`язку з порушеннями суддею Батрин О.В. норм ЦПК щодо розгляду справи 16 вересня 2022 року позивачем було подано до суду обґрунтовану заяву про відвід

- 3 -

судді, у задоволенні якої було відмовлено ухвалою Печерського районного суду від 27 жовтня 2022 року. За півтора роки суддя Батрин О.В. не здійснила будь-яких дій для розгляду справи у встановлені законодавством строки, а після заяви про її відвід, поспіхом у місячний термін прийняла рішення про відмову у задоволенні позовних вимог без з`ясування всіх обстави справи, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. У своєму рішенні посилається на недоведені відповідачем належним чином та недостовірні дані щодо повідомлення позивача про невідповідність наданих ним документів (такого повідомлення позивач не отримував), та про те, що нещасний випадок не є страховою подією, що не відповідає переліку. Суд необґрунтовано прийняв як належний доказ твердження відповідача про повідомлення страховиком позивача про невідповідність поданих ним документів вимогам п.п.1.2.6, 3.2, 3.3 Договору добровільного страхування щодо відсутності у поданому листку непрацездатності діагнозу хворого та кінцевої дати лікування. Відповідач прийняв рішення про відмову у виплаті без розгляду заяви, про що свідчить дата прийняття рішення про відмову. Твердження відповідача про законність відмови у виплаті, мотивоване тим, що позивач надав лист непрацездатності без дати закінчення лікування, не витримує ніякої критики, оскільки строк подання заяви про страхову подію встановлено відповідачем у 30 днів, а лікування позивача значно перевищувало цей термін, що свідчить лише про те, що листок непрацездатності не міг бути закритий раніше, ніж закінчиться лікування. Це ж стосується і медичної довідки, дата закінчення лікування в якій може бути проставлена тільки після його закінчення. Не відповідає дійсності твердження про те, що ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» повідомляла листом позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з настанням випадку 25 грудня 2020 року, оскільки відсутні підстави для визнання заявленого випадку страховим. Будь-яких листів від відповідача позивач не отримував, отже в матеріалах справи відсутні належні докази такого повідомлення. Мотивувальна частина оскаржуваного рішення ґрунтується на недостовірних даних відповідача, недоведених належними доказами. Суд першої інстанції не звернув уваги на виклад дійсних обставин щодо маніпулювання відповідачем його рішеннями, оскільки рішення про виплату 11000 грн. мало бути прийняте по першому страховому випадку, в той час як відповідач протиправно застосував це рішення, як рішення по другому страховому випадку, чим унеможливив надсилання медичних документів по другому страховому випадку. Вказані обставини підтверджують незаконність та маніпулювання діями і рішеннями відповідача, мають важливе значення для правильного вирішення справи по суті, що протиправно проігноровано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення. Судом проігноровано той факт, що медична документація, як то лист непрацездатності, оформлюється після закінчення лікування, коли в них проставляється кінцева дата лікування. Суд не надав оцінку незаконним діям відповідача, який унеможливив подання позивачем остаточних документів; не надав оцінку фактам надсилання медичних документів щодо страхових випадків позивачем відповідачеві, які відповідач заперечує, та визнав встановленими обставини надсилання позивачу листів з обґрунтуванням рішень відповідача про відмову у виплатах без посилання на реквізити таких листів. Рішення ухвалене суддею, якому заявлено обґрунтований відвід.

Відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» в особі представника адвоката Корнілова Л.О. подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що страховик виконав свій обов`язок перед ОСОБА_1 в повному обсязі, а відмова по другому заявленому позивачем випадку є обґрунтованою та відповідає нормам чинного законодавства, оскільки позивачем не надано належних та достатніх доказів для підтвердження позовних вимог, а, отже, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального права, у зв`язку з чим просив залишити без змін рішення Печерського районного суду м.Києва, а апеляційну скаргу без задоволення.

- 4 -

Третя особа Національний банк України правом на подання відзиву не скористався. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги з додатками 20 січня 2023 року направлено згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на офіційну електронну адресу НБУ, що стверджується повідомленням про їх доставлення.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 81800 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві щодо протиправності дій відповідача.

При цьому суд виходив з того, що виплата за першим страховим випадком у розмірі 11000 грн. здійснена на користь позивача після подання останнім страховику необхідних документів та у належному розмірі.

Щодо другого страхового випадку, то суд керувався правомірністю відмови у страховій виплаті, оскільки стаціонарного лікування позивача у цьому випадку не було взагалі, а було лише нетривале амбулаторне лікування в період з 27 січня по 30 січня 2021 року, що згідно умов договору добровільного страхування не є підставою для виплати страхового відшкодування.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, а його зміст становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.627,628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Спірні правовідносини врегульовані ЦК України та Законом України «Про страхування».

Згідно ст.979 ЦК України, ст.1Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами ст.8Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування)

- 5 -

страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю (ст.980 ЦК України).

Договір страхування укладається у письмовій формі, або може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва, поліса чи сертифіката (ст.981 ЦК України).

Відповідно до положень ст.982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (ст.990 ЦК України).

Підстави для відмови у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування визначено у ст.991 ЦК України та ст.26Закону України «Про страхування».

Згідно ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За приписами ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець прострочує виконання (надання) послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги).

Судом першої інстанції встановлено, що 30 листопада 2019 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» (назву змінено на ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна») був укладений електронний договір добровільного страхування від нещасних випадків № OD41NS-19AU0RY на підставі пропозиції відповідача та електронної заяви позивача, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи.

Згідно п.4.2 цього договору страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору та Правил страхування.

Згідно п.4.3. цей договір укладено між страховиком і страхувальником відповідно до Правил добровільного страхування від нещасних випадків (редакція від 15 листопада 2018 року), зареєстрованих Нацкомфінпослуг 04 грудня 2018 року, із дотриманням Законів України «Про страхування», «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про електронну комерцію».

Згідно п.4.2 цього договору страховим агентом за цим договором є АТ КБ «ПриватБанк» (договір доручення від 01 грудня 2017 року).

Згідно п.6.1 цього договору страховими випадками є смерть застрахованої особи або травматичні ушкодження її організму.

Договір укладено строком на 12 місяців (п.7.1 договору).

Страхова сума становить 50000 грн. (п.8 договору).

Також судом встановлено, що 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до клієнтського центру АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку, а саме ушкодження ребер, яка мала місце з позивачем 19 жовтня 2020

- 6 -

року. До заяви позивачем було додано виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, згідно з якої в період з 19 жовтня 2020 року по 17 листопада 2020 року ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні.

За наслідками розгляду вказаної заяви відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування з огляду на невідповідність наданих позивачем документів вимогам договору страхування, а саме пунктам 1.2.6, 3.2, 3.3 Умов страхування, про що 17 листопада 2020 року повідомив позивача.

21 січня 2021 року позивач подав до особистого кабінету в електронному вигляді довідку від 20 січня 2021 року по страховому випадку від 19 жовтня 2020 року, а саме травми ребер з періодом амбулаторного лікування з 19 жовтня 2020 року по 17 листопада 2020 року.

25 січня 2021 року відповідач сплатив позивачу суму страхового відшкодування за вказаним страховим випадком, який мав місце 19 жовтня 2020 року, у розмірі 11000 грн. відповідно до пунктів 26 «а», 29 «а», «б» Таблиці страхових виплат (додаток № 2 до Правил добровільного страхування від нещасних випадків).

Окрім того, встановлено, що 14 січня 2021 року позивач звернувся до клієнтського центру АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку, а саме падіння з висоти 1,5 м, яка мала місце з позивачем 25 грудня 2020 року. До заяви позивачем було додано листок непрацездатності № 6844444 від 28 грудня 2020 року.

Відповідно до п.6.1 укладеного між сторонами договору страхування страховими випадками є наступні події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування та підтверджені документами виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судами тощо).

Відповідно до п.1.2.6 Умов страхування, які є невід`ємною частиною договору добровільного страхування від нещасних випадків № OD41NS-19AU0RY від 30 листопада 2019 року (а.с.92-95), страхувальник зобов`язаний для вирішення питання для здійснення страхової виплати надати страховику документи, зазначені в п.3.3 цих Умов.

Згідно п.3.2 Умов страхування для отримання страхової виплати страхувальник або застрахована особа у строк не пізніше тридцяти робочих днів після настання страхового випадку (при тимчасовій непрацездатності - з дня закінчення лікування), а у випадку смерті застрахованої особи - спадкоємець/ці у строк не пізніше одного року з дня настання події, повинні звернутися до страховика з заявою про страхову виплату та надати документи, які підтверджують факт настання страхового випадку.

Згідно п.3.3.1 Умов страхування медична довідка повинна містити ПІБ пацієнта, точний діагноз, дату отримання травми, дату звернення за медичною допомогою, тривалість лікування, підпис відповідальної особи та печатку медичного закладу.

ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» повідомила позивача про невідповідність поданих документів вимогам п.п.1.2.6, 3.2, 3.3 Умов страхування, зокрема про те, що у наданому позивачем листку непрацездатності № 6844444 від 28 грудня 2020 року не було зазначено діагнозу хворого та кінцевої дати лікування.

На виконання умов договору страхування позивачем було направлено на адресу відповідача листок непрацездатності із зазначенням діагнозу - закрита ускладнена вертеброгенна травма та медична довідка із зазначенням періоду амбулаторного лікування з 27 січня 2021 року по 30 січня 2021 року.

ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» відмовила у виплаті страхового відшкодування з огляду на відсутність підстав для визнання страховим, заявленого позивачем випадку, що стався з ним 25 грудня 2020 року, оскільки термін лікування не відповідав тривалості, перебаченій Додатком № 2 до Правил добровільного страхування від нещасних випадків.

Згідно з підпункту «б» п.6 Додатку № 2 до Правил страхування - Таблиці страхових виплат «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по

- 7 -

страховим випадкам» до страхового випадку належить забій спинного мозку при безперервному лікуванні загальною тривалістю не менше 28 днів амбулаторного лікування у поєднання із стаціонарним тривалістю не менше 14 днів.

Отже, судом встановлено, що за нещасним випадком, що стався з позивачем 25 грудня 2020 року, стаціонарного лікування не було взагалі, а було лише амбулаторне лікування в період з 27 січня по 30 січня 2021 року, відповідач правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову про стягнення страхового відшкодування у розмірі 20000 грн. за другим страховим випадком.

Також, суд вірно відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення неустойки за другим страховим випадком у розмірі 60800 грн. як похідних від основної вимоги, у задоволенні якої відмовлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що:

- після постановлення суддею 10 червня 2021 року ухвали про відкриття провадження і розгляд справи в порядку спрощеного провадження протягом півтора року по справі не було призначено жодного засідання та не прийнято будь-якого рішення;

- судом порушено норми ст.ст.275, 279 ЦПК України, що стосуються строків та особливостей розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження;

- окрім ухвали про відкриття провадження, позивач не отримав від суду будь-яких документів та інформації щодо розгляду справи, а тому змушений був 22 вересня 2021 року нагадати про себе шляхом подання до суду заяви про розгляд справи в режимі відеоконференції, яка була судом проігнорована;

- у зв`язку з порушеннями суддею Батрин О.В. норм ЦПК України щодо розгляду справи 16 вересня 2022 року позивачем було подано до суду обґрунтовану заяву про відвід судді, у задоволенні якої було відмовлено ухвалою Печерського районного суду від 27 жовтня 2022 року;

- за півтора роки суддя не здійснила будь-яких дій для розгляду справи у встановлені законодавством строки, а після заяви про її відвід, поспіхом у місячний термін прийняла рішення про відмову у задоволенні позовних вимог без з`ясування всіх обстави справи, що мають значення для правильного вирішення справи по суті,-

можуть свідчити про порушення судом процесуальних норм.

Проте відповідно до ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Аналогічні роз`яснення містить п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», згідно якого порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, порушення вимог ст.59 ЦПК щодо допустимості засобів доказування, необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (ст.60 ЦПК), порушення вимог ст.215 ЦПК щодо змісту рішення суду тощо.

Наведені вище скаржником ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи щодо порушення судом норм процесуального права не спростовують висновків суду першої інстанції щодо недоведеності його позовних вимог, а відтак підстави для скасування чи зміни рішення з цих підстав відсутні.

Щодо посилань позивача на неотримання ним відзиву на позов, то апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до приписів ст.178 ЦПК України, копія відзиву направляється на адресу позивача не судом, а відповідачем, який і має надати суду докази такого відправлення.

- 8 -

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, до якого відповідачем додані докази його направлення позивачу, а саме опис вкладення у цінний лист та квитанції про сплату (а.с.84-88).

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того факту, що відповідачем 17 грудня 2021 року прийняте необгрунтоване і протиправне рішення про відмову у страховій виплаті за заявою позивача від 06 листопада 2020 року по нещасному випадку щодо ушкодження ребер, який стався з ним 19 жовтня 2020 року, необгрунтовані.

Відповідно до п.6.1 укладеного між сторонами договору страхування страховими випадками є наступні події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування та підтверджені документами виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судами тощо).

Відповідно до п.1.2.6 Умов страхування, які є невід`ємною частиною договору добровільного страхування від нещасних випадків № OD41NS-19AU0RY від 30 листопада 2019 року (а.с.92-95), страхувальник зобов`язаний для вирішення питання для здійснення страхової виплати надати страховику документи, зазначені в п.3.3 цих Умов.

Згідно п.3.2 Умов страхування для отримання страхової виплати страхувальник або застрахована особа у строк не пізніше тридцяти робочих днів після настання страхового випадку (при тимчасовій непрацездатності - з дня закінчення лікування), а у випадку смерті застрахованої особи - спадкоємець/ці у строк не пізніше одного року з дня настання події, повинні звернутися до страховика з заявою про страхову виплату та надати документи, які підтверджують факт настання страхового випадку.

Згідно п.3.3.1 Умов страхування медична довідка повинна містити ПІБ пацієнта, точний діагноз, дату отримання травми, дату звернення за медичною допомогою, тривалість лікування, підпис відповідальної особи та печатку медичного закладу.

Позивач вказує, що, подаючи заяву від 06 листопада 2020 року, він надав усі необхідні документи, передбачені договором та Умовами страхування.

Відповідач заперечує проти цього і вказує, що до заяви позивачем долучено виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, згідно з якої в період з 19 жовтня 2020 року по 17 листопада 2020 року він перебував на амбулаторному лікуванні. Дана виписка є неповною і не містила усієї необхідної інфолрмації, передбаченої пунктами 1.2.6, 3.2, 3.3 Умов страхування.

Апеляційний суд прийшов до висновку про бездоказовість тверджень позивача про подання ним 06 листопада 2020 року належних документів, оскільки посилаючись на вказані обставини позивач всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що ним подані медичні документи, містять вказану у пунктах 1.2.6, 3.2, 3.3 Умов страхування інформацію, необхідну для здійснення страхової виплати.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що, подаючи позов, позивач взагалі не додав до позовної заяви жодного медичного документа за страховим випадком з ним 19 жовтня 2020 року, який він подавав страховику разом із своєю заявою від 06 листопада 2020 року, на підтвердження своїх доводів, що унеможливлює перевірку обгрунтованості чи правдивості його доводів.

Наведені вище аргументи позивача свідчать про хибне розуміння ним приниципу змагальності, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню

- 9 -

таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

У даній справі позивач вважає неправомірною відмову страховика у здійсненні страхової виплати за його заявою від 06 листопада 2020 року з огляду на подання ним необхідних для такої виплати документів. Проте, позивач замість того, щоб надати належні, допустимі та достатні докази подання ним передбачених договором та Умовами страхування документів, побудував свою правову позицію таким чином: оскільки він про це стверджує, то це і є достатнім доказом, який беззаперечно доводить неправомірність дій відповідача.

З такою логікою погодитися неможливо, оскільки згідно з принципом змагальності саме позивач має довести подання ним необхідних документів, а перекладення цього обов`язку на відповідача нівелює застосування принципу змагальності (правова позиція Верховного Суду у постановах: від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення страховика про виплату позивачу 11000 грн. за першим страховим випадком не відповідає Таблиці страхових виплат безпідставні.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 січня 2021 року позивач повторно подав відповідачу через особистий кабінет в електронному вигляді довідку від 20 січня 2021 року по страховому випадку від 19 жовтня 2020 року, а саме травми ребер, за яким 25 січня 2021 року відповідач сплатив позивачу суму страхового відшкодування за вказаним страховим випадком, який мав місце 19 жовтня 2020 року, у розмірі 11000 грн.

Відповідно до Додатку № 2 до Правил страхування - Таблиці страхових виплат «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам» розрахунок здійснено наступним чином:

- п.29 Таблиці - перелом одного ребра 5 % від страхової суми - 2500 грн., перелом кожного наступного 3 % (4 ребра -12 %) - 6000 грн.

- п.26 Таблиці - ушкодження легені та інше 5 % від страхової суми - 2500 грн.

За таких обставин страхова виплата у розмірі 11000 грн. визначена вірно.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням про виплату 11000 грн. відповідач протиправно закрив його заявку від 14 січня 2021 року за другим страховим випадком, який мав місце 25 грудня 2020 року, надумані та бездоказові.

У матеріалах справи відсутні докази, про те, що, приймаючи рішення про виплату 11000 грн. за страховим випадком 19 жовтня 2020 року, відповідач якимось чином одночасно прийняв рішення і щодо виплат за іншим страховим випадком. Таких доказів, в тому числі відповідного рішення страховика, позивачем не надано.

Окрім того, наведені доводи спростовуються матеріалами справи, в яких до відзиву на позов відповідачем додано як заяву позивача про страхову виплату за випадком, що стався з позивачем 25 грудня 2020 року, так і відмову відповідача у здійсненні страхової виплати (а.с.91,118), які ніяким чином не пов`язані із першим страховим випадком.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того факту, що відповідач неправомірно відмовив у виплаті по другому страховому випадку, який мав місце з позивачем 25 грудня 2020 року, не грунтуються на матеріалах справи та умовах укладеного між сторонами договору добровільного страхування.

Судом першої інстанції встановлено, 14 січня 2021 року позивач в електронному вигляді звернувся до клієнтського центру АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку, а саме падіння з висоти 1,5 м, яка мала місце з ним 25 грудня 2020 року, додавши до заяви листок непрацездатності № 6844444 від 28 грудня 2020 року.

- 10 -

Після повідомлення страховиком позивача про невідповідність поданих документів вимогам п.п.1.2.6, 3.2, 3.3 Умов страхування, зокрема про відсутність у листку непрацездатності діагнозу та кінцевої дати лікування, позивачем було надано листок непрацездатності із зазначенням діагнозу - закрита ускладнена вертеброгенна травма, забій спинного мозку та медична довідка із зазначенням періоду амбулаторного лікування з 27 січня 2021 року по 30 січня 2021 року.

Згідно підпункту «б» п.6 Додатку № 2 до Правил страхування - Таблиці страхових виплат «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам» до страхового випадку належить забій спинного мозку при безперервному лікуванні загальною тривалістю не менше 28 днів амбулаторного лікування у поєднання із стаціонарним тривалістю не менше 14 днів.

ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» відмовила у виплаті страхового відшкодування з огляду на відсутність підстав для визнання страховим, заявленого позивачем випадку, що стався з ним 25 грудня 2020 року, оскільки термін лікування не відповідав тривалості, перебаченій Додатком № 2 до Правил добровільного страхування від нещасних випадків.

Отже, судом встановлено, що за нещасним випадком, що стався з позивачем 25 грудня 2020 року, стаціонарного лікування не було взагалі, а було лише амбулаторне лікування в період з 27 січня по 30 січня 2021 року, що спростовує доводи позивача про неправомірність відмови у проведенні страхової виплати.

Відповідач наведених висновків суду не спростував і доказів, що він переубвав на стаціонарному лікуванні не надв.

Доводи апеляційної скарги про те, що за другим страховим випадком позивач має право на отримання страхової виплати на підставі підпункту «д» п.4 Додатку № 2 до Правил страхування - Таблиці страхових виплат «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам», оскільки має місце парапарез колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Згідно підпункту «д» п.4 Додатку № 2 до Правил страхування - Таблиці страхових виплат «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам» до страхового випадку належить гемі- або парапарез (парез обох верхніх або нижніх кінцівок або лівих кінцівок), амнезія (втрата пам`яті).

Як встановлено судом першої інстанції для здійснення виплат за другим страховим випадком позивач надав відповідачу листок непрацездатності із зазначенням діагнозу - закрита ускладнена вертеброгенна травма, забій спинного мозку та медичну довідку із зазначенням періоду амбулаторного лікування з 27 січня 2021 року по 30 січня 2021 року.

Докази про те, що у вказаних медичних документах міститься діагноз парапарез (парез обох верхніх або нижніх кінцівок або лівих кінцівок), у справі відсутні і таких позивачем не надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції.

Позивачем додано до позову ксерокопію медичної довідки від 26 грудня 2020 року (а.с.40), яка за змістом не відповідає жодному із поданих позивачем на адресу страховика документів, тобто не є ні листком непрацездатності № 6844444, ні довідкою, яка містить період амбулаторного лікування з 27 січня 2021 року по 30 січня 2021 року.

У даній довідці взагалі зазначено, що ОСОБА_1 від госпіталізації відмовився.

Окрім того, у довідці зазначено ряд діагнозів в тому числі «легкий верхній парапарез», проте не зазначено, що це парез обох верхніх або нижніх кінцівок або лівих кінцівок, як того вимагає підпункт «д» п.4 Додатку № 2 до Правил страхування - Таблиці страхових виплат, а відтак апеляційний суд вважає дану довідку неналежним доказом, яка не підтверджує наявність передбачених договором страхування підстав для страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що страховик не направив відповідачу своє рішення про відмову бездоказові, оскільки апеляційним судом встановлено, що між

- 11 -

сторонами укладено електронний договір добровільного страхування, який підписаний позивачем в електронному вигляді шляхом застосування одноразового ідентифікатора (а.с.11) із дотриманням Законів України «Про страхування», «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про електронну комерцію».

Все подальше спілкування між сторонами, в тому числі подача позивачем заяв та документів (завантаження в особистий кабінет) і надання відповідачем відповідей відбувалося також в електронному вигляді, що не заперечується сторонами. Позивач не надав доказів, що в електронному вигляді рішення старховика йому не направлялися.

Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд враховує, що як вбачається з матеріалів спарви позивач був обізнаний про пирйняті рішення, бо повтороно подавав страховику документи після прийнятих рішень про відмову.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення ухвалене суддею, якому заявлено обґрунтований відвід, що у свою чергу є підставою для скасування судового рішення, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

В матеріалах справи наявна заява позивача, подана 16 вересня 2022 року електронною поштою, про відвід судді Батрин О.В. з мотивів непризначення нею протягом 15 місяців з моменту відкриття провадження у справі жодного судового засідання, що викликає у позивача сумніви у об`єктивності і неупередженості судді, у задоволенні якої відмовлено ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 27 жовтня 2022 року.

Згідно п.2 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.

Відповідно до ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Водночас відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями суду, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (§ 49-52) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція

- 12 -

заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обгрунтованими.

Підстави заявленого позивачем відводу стосуються процесуальних дій судді щодо тривалості розгляду, що за приписами процесуального закону не може бути підставою для відводу.

За таких обставин у апеляційного суду відсутні підстави для визнання заявленого позивачем відводу обгрунтованим.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам позивача, викладеним у апеляційній скарзі,з огляду на низку його тверджень, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 23 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: