Провадження № 2/161/882/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Пушкарчук В.П.

за участю секретаря судового засідання Швед Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

22.12.2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідач зареєстрований у вищевказаній квартирі з 07.09.2015 року, однак не проживає за місцем реєстрації, особистих речей відповідача у квартирі немає. Добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає. На підставі вищенаведеного, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

До початку судового засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач до початку судового засідання про розгляд справи за його відсутності, позов визнає.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13058061 від 26.12.2006 року (реєстраційний номер 8498175) (а.с.7).

Із будинкової книги №9358 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 07.09.2015 року ОСОБА_2 (а.с.11).

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що відповідач не проживає за місцем реєстрації, його особистих речей у квартирі немає.

Факт не проживання ОСОБА_2 за адресою зареєстрованого місця проживання підтверджується листом Луцького РУП ГУНП у Волинській області № 38033/50/01-2022 від 29.11.2022 року, за змістом якого встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності з дня його реєстрації, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

Судом установлено, що відповідач зареєстрований у квартирі позивача, однак фактично не проживає за місцем реєстрації.

З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання позову відповідачем, за позовну вимогу про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщеннямз нього на користь позивача слід стягнути 50% сплаченого останнім судового збору, що становить 496, 20 грн. Інші 50%, тобто 496, 20 грн., слід повернути позивачу безпосередньо із бюджету.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 % сплаченого судового збору згідно квитанції № від 22 грудня 2022 року, що становить 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Оригінал квитанції № від 22 грудня 2022 року знаходиться в матеріалах цивільної справи №161/18075/22, провадження №2/161/882/23, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 28 лютого 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук