Справа № 204/6348/22
Провадження № 2/204/442/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, в особі судді Приваліхіної А.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про повернення безпідставно стягнутих за виконавчим написом коштів та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

24 серпня 2022 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Мальцев В.П., звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» із вимогами про повернення безпідставно стягнутих за виконавчим написом коштів та стягнення моральної шкоди (а. с. 1-4, 6-8).

В обґрунтуванні позовних вимог вказано, що 04 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 14853, за яким на користь ТОВ «Вердикт капітал» з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 014/3729/5/11280 від 06 березня 2008 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. від 13 грудня 2021 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису, в рамках якого з позивачки було примусово стягнуто з її заробітної плати та розрахункових рахунків на користь ТОВ «Вердикт капітал» кошти на загальну суму 7877 гривень 73 копійки та на користь приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. грошові кошти у розмірі 1067 гривень 77 копійок на виконання виконавчого напису. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2022 року (справа № 204/454/22) виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 14853, визнано таким, що не підлягає виконанню, рішення набрало законної сили 26 липня 2022 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. від 19 серпня 2022 року виконавче провадження № НОМЕР_2 було закрито у зв`язку із визнанням судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тобто грошові кошти позивачки були стягнуті та перераховані на користь відповідача безпідставно.

З приводу стягнення моральної шкоди зазначено, що з моменту відкриття виконавчого провадження 13 грудня 2021 року та по день звернення до суду, позивачка перебувала у постійному нервовому стані, який викликав у неї почуття тривоги та незахищеності. Це полягало у тому, що відповідач із самого початку вчиняв незаконні дії щодо намагань стягнення неіснуючої заборгованості за кредитним договором, який був повністю оплачений, чим обмежив позивачку у праві вільного розпорядження та користування належними їй коштами у зв`язку із їх арештом, через що вона не могла вільно пересуватися по території України для збереження життя та здоров`я у зв`язку із війною, яку спричинила російська федерація. Позивачка постійно хвилювалася через безпідставні грошові вимоги відповідача, та хвилювалася щодо можливої втрати свого рухомого та нерухомого майна, через що постійно приймала заспокійливі лікарські препарати для нормалізації свого психічного та душевного стану. Тому вважає за можливе стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 7000 гривень.

Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 29), копія якої надіслана сторонам за вихідним № 14622/22-вих/2/204/2005/22 від 29 серпня 2022 року (а. с. 31), та отримана відповідачем 13 вересня 2022 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи (а. с. 33).

13 жовтня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що правовою підставою для стягнення з ОСОБА_1 коштів є кредитний договір і наявність у позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором. Станом на день подачі відзиву по даній справі, кредитний договір не визнаний недійсним, не змінений та не розірваний, а отже відсутні підстави для повернення стягнутої з позивачки заборгованості за вказаним кредитним договором в процесі виконання виконавчого напису нотаріуса, оскільки на момент здійснення такого стягнення всі дії по виконанню такого виконавчого напису здійснювались правомірно. Також зазначив, що позивачкою не взято до уваги, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачуються першочергово, тобто неможливо встановити які суми були перераховані фактично на рахунок стягувача, а які на рахунок виконавця, як витрати виконавчого провадження. Тому вважає, що загальна сума, яку вказує позивачка у своїй позовній заяві не була перерахована в повному обсязі на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал».

З приводу стягнення моральної шкоди зазначено, що позивачка наводить лише загальні поняття, що вона перебувала у постійному нервовому стані, який викликав у неї почуття тривоги та незахищеності, однак не надає жодного доказу, що такий її стан спричинено діями ТОВ «Вердикт Капітал». Тому вважає, що заявлена сума моральної шкоди у розмірі 7000 гривень не підкріплена жодними доказами та жодними посиланнями на обставини, які могли б свідчити про тяжкі душевні страждання та інше. Тому прохає відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Разом із відзивом відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки в позовній заяві позивачем не надано розрахунку витрат на правничу допомогу в сумі 7000 гривень, не вказано, на які саме цілі витрачаються кошти, скільки часу затрачено адвокатом на ті чи інші дії, тощо. Вважає, що витрати на правничу допомогу на суму 7000 гривень є не співмірними зі складністю цієї справи, наданим обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим часом на надання таких послуг, а також те, що дана категорія справ є незначної складності та має сформовану судову практику.

Станом на день розгляду справи позивачка не скористалася правом на подання відповіді на відзив, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін учасниками справи не подавались, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, на підставі вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 04 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. видано виконавчий напис № 14853 про звернення стягнення з ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/3729/5/11280 від 06 березня 2008 року, укладеним нею та АТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є АТ «Фідобанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Вендор», правонаступником якого є ТОВ «Профіт Кредит», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованості за період часу з 11 грудня 2020 року по 26 травня 2021 року, у розмірі 405446 гривень 58 копійок, з яких: 3% річних за вищевказаний період часу - 110666 гривень 28 копійок та інфляційні збитки - 294780 гривень 30 копійок (а. с. 9). 13 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 на підставі виконавчого напису № 14853 від 04 листопада 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 405946 гривень 58 копійок (а. с. 10 та на звороті). 22 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. у виконавчому проваджені ВП № НОМЕР_2 винесено постанову про арешт коштів боржника (а. с. 11 та на звороті). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2022 виконавчий напис, що вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русецькою О.О. 04 листопада 2021 року, який зареєстрований в реєстрі за № 14853, визнано таким, що не підлягає виконанню (а. с. 14-16), рішення набрало законної сили 26 липня 2022 року (а. с. 16 на звороті). 19 серпня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. у виконавчому проваджені ВП № НОМЕР_2 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а. с. 12 та на звороті). Кошти у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2 розподілені наступним чином: витрати виконавчого провадження у сумі 300 гривень на користь ПВ Русецької О.О. ; борг за виконавчим документом у сумі 7677 гривень 73 копійки на користь ТОВ «Вердикт Капітал»; основна винагорода приватного виконавця у сумі 767 гривень 77 копійок на користь ПВ Русецької О.О. ; повернення авансового внеску у сумі 200 гривень на користь ТОВ «Вердикт Капітал», що підтверджується довідкою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. № 1.29/16161 від 14 липня 2022 року (а. с. 13).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігає його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц щодо застосування норм ст. 1212 К України вказала на те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Так, відповідно до наданої позивачкою довідки про рух коштів у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2, виданої 14 липня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О., з позивачки в межах цього виконавчого провадження за виконавчим написом № 14853, що виданий 04 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., стягнуто грошові кошти у розмірі 8945 гривень 50 копійок, що складаються із: витрат виконавчого провадження - 300 гривень, боргу за виконавчим документом - 7677 гривень 73 копійки, основної винагороди приватного виконавця - 767 гривень 77 копійок, повернення авансового внеску - 200 гривень (а. с. 13).

Таким чином загальний розмір коштів, які були утримані з позивачки, як боржниці у виконавчому провадженні, та направлені на рахунок відповідача, як стягувача у виконавчому провадженні, становить 7877 гривень 73 копійки.

Доводи відповідача у відзиві на позовну заяву, що позивачкою не взято до уваги, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачуються першочергово, тобто неможливо встановити які суми були перераховані фактично на рахунок стягувача, а які на рахунок виконавця як витрати виконавчого провадження, судом не беруться до уваги, оскільки у матеріалах справи міститься довідка приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. № 1.29/16161 від 14 липня 2022 року про розподіл коштів у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2.

Враховуючи, що підставою отримання відповідачем коштів у розмірі 7877 гривень 73 копійки було стягнення із ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису, який рішенням суду визнаний таким, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається такою, що підлягає поверненню, оскільки правова підстава її набуття відповідачем відпала.

Отже, з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивачки слід стягнути грошові кошти у розмірі 7877 гривень 73 копійки, які були утримані із доходів позивачки в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом № 14853, який було вчинено 04 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М.

Щодо позовної вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди у розмірі 7000 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Позивачка зазначає, що вона перебувала у постійному нервовому стані, який викликав у неї почуття тривоги та незахищеності, постійно хвилювалася через безпідставні грошові вимоги відповідача, та хвилювалася щодо можливої втрати свого рухомого та нерухомого майна, через що постійно приймала заспокійливі лікарські препарати для нормалізації свого психічного та душевного стану.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили та керуючись принципом розумності, справедливості.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивачкою не надано суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог щодо завдання їй моральної шкоди, зокрема документів, які б підтверджували її страждання, та причинно-наслідкового зв`язку між ними та вищевказаними подіями, через що суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачці у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги від 23 грудня 2021 року та додаткової угоди № 2 від 07 липня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 23 грудня 2021 року надавав адвокат Мальцев В.П. (а. с. 23), який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗР № 21/1269 від 28 листопада 2017 року (а. с. 26).

Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу Мальцевим В.П. надано квитанцію № 2/2022 від 07 липня 2022 року до договору про надання правничої допомоги б/н від 23 грудня 2021 року, у якій зазначено, що позивачкою сплачено на його користь у якості оплати гонорару 7000 гривень (а. с. 25), та розмір цього гонорару визначений додаткової угоди № 2 від 07 липня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 23 грудня 2021 року.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності складання процесуальних документів та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, з урахуванням того, що відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, у зв`язку із недоведеністю, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень є явно завищеними, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу у сумі 2500 гривень, який відповідає принципу співмірності, пропорційності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги на суму 14877 гривень 73 копійки, а задоволено судом на суму 7877 гривень 73 копійки, що становить 52,94 % заявлених позовних вимог, то з відповідача на користь позивачки повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 525 гривень 38 копійок, виходячи із розрахунку 992 гривні 40 копійок*52,94%/100%.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10, 12, 76-81, 89, 128, 141, 258, 259, 263-265, 268, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (04053, м. Київ, бул. Кудрявський узвіз, буд. 5-б; ) про повернення безпідставно стягнутих за виконавчим написом коштів та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнутих за виконавчим написом коштів у сумі 7877 (сім тисяч вісімсот сімдесят сім) гривень 73 (сімдесят три) копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 525 (п`ятсот двадцять п`ять) гривень 38 (тридцять вісім) копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна