Дата документу 04.05.2023Справа № 643/1557/22
Провадження № 2/554/1108/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2023 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави

у складі: головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря Проскурня Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом адвоката Циплінського Дмитра Олеговича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року адвокат Циплінський Д.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Московськогорайонного суду м.Харкова із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором позики від 21.08.2021 року у сумі 736217,10 грн., з яких: 260910 грн. сума позики; 4503,38 грн. проценти за користування грошовими коштами; 461810,70 грн. штраф; 1351,01 грн. 3% річних; 7642,01 грн. пеня.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 21.08.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Рудаєвою В.О. та зареєстрований в реєстрі за №1345, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв грошові кошти у сумі 239850 грн., що є еквівалентом 9000 доларів США по курсу НБУ на момент укладення договору та строком виконання не пізніше 21.11.2021 року.

Відповідно до п.4 Договору, простроченням виконання зобов`язань ОСОБА_2 є недотримання строку сплати платежу більш ніж на п`ять днів.

Згідно з п.5 Договору, за прострочення виконання зобов`язань ОСОБА_2 повинен сплатити на користь ОСОБА_1 штраф та/або пеню в розмірі 3% від всієї суми позики за кожен день прострочення з 3 дня прострочення. Штраф та/або пеня повинен бути сплачений в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день прострочення.

На час подання цієї заяви ОСОБА_2 не виконав своїх зобов`язань за Договором в порушення п.1 Договору, не повернувши до 21.11.2021 року суму позики.

Сума позики згідно п.1 Договору становить 9000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.01.2022 року становить 9000 х 28,99= 260910 грн., яку згідно з умовами Договору ОСОБА_2 зобов`язаний повернути ОСОБА_1 та яку позикодавець просить суд стягнути з позичальника.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Відповідно до розрахунку №1, станом на 28.01.2022 року ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 відсотки за період дії Договору, тобто 4503,38 грн.

Відповідно до розрахунку №2, станом на 28.01.2022 року ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 штраф за невиконання умов договору у розмірі 461810,70 грн.

Відповідно до розрахунку №3, станом на 28.01.2022 року ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 пеню у розмірі 7642,01 грн.

Також ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити на користь позикодавця 3% річних, що становить 1351,01 грн. (розрахунок №5).

Ухвалою Московськогорайонного суду м.Харкова від 07.02.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московськогорайонного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 06.07.2022 року прийнято до провадження цивільну справу, вирішено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

Представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що дійсно 21.08.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв грошові кошти у сумі 239850 грн., що є еквівалентом 9000 доларів США. У день укладення договору ОСОБА_2 повернуто 1000 доларів США, про що на примірнику нотаріально посвідченого договору позики грошових коштів позивача останній здійснив помітку про повернення цієї суми. Крім того, протягом наступних місяців ОСОБА_2 повернув відповідачу грошові кошти у повній сумі, частина суми була повернута шляхом перерахування на картковий рахунок позивача у справі, а частина готівковими коштами. В силу дружніх стосунків позивач при поверненні коштів не надавав розписок, повернення коштів завжди було в присутності свідків.

Укладений договір не містить положень про нарахування відсотків саме у розмірі 10% як це зазначено в позовній заяві та розрахунках доданих до позову. Позивачем обраховано неустойку у вигляді штрафу та пені, що не відповідає вимогам закону. При цьому штраф нарахований у розмірі 461810,70 грн., що більше як вдвічі перевищує розмір самої заборгованості (а.с.67-68).

Ухвалою суду від 27.01.2023 року було закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті.

Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що жодних відміток на договорі позики від 21.08.2021 року про повернення боргу в розмірі 1000 доларів США немає. Відповідач не вказав, які саме суми та у присутності яких свідків начебто було повернуто у готівковій формі (а.с.76-77).

Позивач та його представник до суду не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву, в якій просять про розгляд справи у відсутність, та задоволення позову у повному обсязі.

Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явилися, про місце та час слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд вважає можливим, у відповідності до ст.ст.211,223 ЦПК України, розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Рудаєвою В.О. та зареєстрований в реєстрі за №1345, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв грошові кошти у сумі 239850 грн., що є еквівалентом 9000 доларів США по курсу НБУ на момент укладення договору та строком виконання не пізніше 21.11.2021 року (а.с.6 - договір).

Згідно договору, сторони домовились, що простроченням виконання зобов`язань ОСОБА_2 є недотримання строку сплати платежу більш ніж на п`ять днів. Також, за прострочення виконання зобов`язань ОСОБА_2 повинен сплатити на користь ОСОБА_1 штраф та/або пеню в розмірі 3% від всієї суми позики за кожен день прострочення з 3 дня прострочення. Штраф та/або пеня повинен бути сплачений в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день прострочення (п.5).

Позивач стверджує, що відповідач не виконав боргове зобов`язання, не повернув грошові кошти, а тому повинен сплатити йому суму заборгованості згідно наданих розрахунків.

Відповідач вказує, що ним було повернуто відповідачу грошові кошти у повній сумі, та він не погоджується з розрахунками позивача.

Суд вважає доводи позивача підставними, порушене право позивача підлягає захисту, проте вимоги про стягнення сум у визначеному позивачем розмірі підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цивільний кодекс України (далі - ЦК України) у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України).

Одним із способів припинення зобов`язання відповідно до статті 599 ЦК України є його виконання, проведене належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, за змістом статті 526, частини 1 статті 530, статті 610 та частини 1 статті 612 ЦК України належне виконання позичальником зобов`язання за договором позики передбачає, у тому числі, дотримання визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Укладений між сторонами договір позики підтверджує факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у позику (борг) в розмірі 239850 грн., що є еквівалентом 9000 доларів США по курсу НБУ на момент укладення договору , які він зобов`язався повернути на обумовлених договором умовах (зі сплатою штрафу та/або пені у розмірі 3 % від всієї суми позики за кожен день прострочення) та у відповідний строк (не пізніше 21.11.2021 року).

Уклавши договір позики, на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорі.

Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані в договорі позики грошові кошти були повернуті позикодавцю у строк, обумовлений в договорі, відповідачем до суду надано не було. На оригіналі договору позики від 21.08.2021 року відсутні будь-яківідмітки про повернення боргу.

Ураховуючи вищевикладені обставини справи та норми матеріального права, суд вважає, задовольнити позов в частині стягнення 260910 грн. не повернутої позики.

Посилання відповідача щодо погашення ним позики є безпідставними та не підтверджуються доказово.

Крім того, звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 4503,38 грн. проценти за користування грошовими коштами; 461810,70 грн. штраф; 1351,01 грн. 3% річних; 7642,01 грн. пеня. До позовної заяви ОСОБА_1 долучено розрахунки.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача 1351,01 грн. 3% річних.

Однак, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача 4503,38 грн. процентів за користування грошовими коштами та 7642,01 грн. пені, оскільки укладений договір не містить положень про нарахування відсотків саме у розмірі 10%, та обрахована пеня не відповідає вимогам договору та закону. Тому, позивачу слід відмовити в задоволенні цих вимог.

Крім того, суд не може погодитись із заявленим позивачем до стягнення розміром неустойки з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За змістом статті 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Отже, положення частини 3 статті 551 ЦК України, з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц (провадження № 14-442цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Так, ОСОБА_2 прострочив виконання зобов`язання у розмірі 260910 грн. Нарахований позивачем та заявлений до стягнення розмір неустойки (штраф та/або пеня) за прострочення зобов`язання складає 461810,70 грн., що значно перевищує суму простроченого зобов`язання, а тому стягнення пені у вказаному розмірі не можна вважати таким, що відповідало б завданню цивільного судочинства.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про зменшення розміру пені до розміру простроченого зобов`язання, тобто, до 260910 грн., що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.

Отже, загальна сума заборгованості, з урахуванням зменшеної суми пені, яка включає в себе суму позики, 3 % річних, неустойку (штраф), та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 523171,01 грн.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом задоволені позовні вимоги частково (на 71,06%) , а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 5231, 56 грн. (7362,17 грн. х 71,06%).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141, 211,259,263-265,268, ЦПК України, ст.ст.11,16,1046,1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Циплінського Дмитра Олеговича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків: НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики в сумі 523171,01 грн., а також повернення витрат на сплату судового збору в сумі 5231, 56 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків: НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків: НОМЕР_1 .

Суддя А.М.Чуванова