Житомирський апеляційний суд
Справа №276/2027/22 Головуючий у 1-й інст. Бобер Д.О.
Категорія 68 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Трояновської Г.С.

з участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №276/2027/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Башуцький Ігор Ярославович

на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 22 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Бобер Д.О.

встановив:

У грудні 2022 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.03.2023 року просила визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя автомобіль марки Volkswagen Jetta, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, приміщення стоматологічного кабінету, розташованого по вул. Шевченка, 55 в смт. Хорошів, житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0221 площею 0,1 га, призначену для будівництва житлового будинку та господарських споруд, в порядку поділу майна подружжя - визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності за кожним на частки приміщення стоматологічного кабінету, розташованого по АДРЕСА_1 , частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0221 площею 0,1 га, частки автомобіля марки Volkswagen Jetta, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску. Також в порядку поділу майна подружжя просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості автомобіля марки Volkswagen Jetta, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, у розмірі 110070,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 18.02.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем, укладений 06 лютого 1999 року, було розірвано. Перебуваючи в шлюбі подружжям було набуто наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями, земельна ділянка, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а також легковий автомобіль марки Volkswagen Jetta, 2008 року випуску. У подальшому житловому будинку було присвоєно дві поштові адреси, а саме: АДРЕСА_1 жила частина будинку та АДРЕСА_2 , в якій відповідач облаштував стоматологічний кабінет. Право власності на все вищевказане нерухоме майно, а також право власності на транспортний засіб було зареєстровано за відповідачем, однак оскільки майно придбане в період шлюбу, воно є спільною сумісною власністю подружжя.

Вказує, що відповідач без її згоди відчужив легковий автомобіль марки Volkswagen Jetta, 2008 року випуску третій особі. Після розірвання шлюбу позивач та відповідач не можуть домовитись про частки у майні, що є їхньою спільною сумісною власністю, поділ майна за взаємною згодою не відбувся та не досягнуто згоди щодо грошової компенсації частки у спільному майні, тому позивач змушена звертатись до суду із вказаною позовною заявою.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 22 травня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки Volkswagen Jetta, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску та об`єкти нерухомого майна: стоматологічний кабінет, розташований по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211) та житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211).

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості автомобіля марки Volkswagen Jetta, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, у розмірі 79955,00 грн.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності за кожним на частки стоматологічного кабінету, розташованого по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211) та на частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211). В задоволені решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги позивача про визнання стоматологічного кабінету та житлового будинку об`єктами спільної сумісної власності та їх поділ по за кожним із подружжям, обґрунтувавши своє рішення відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, при тому, що жодна із сторін по даній справі вказаних відомостей до суду першої інстанції не подавала, а була приєднана до матеріалів справи за ініціативою суду, що є грубим порушення норм та принципів цивільного судочинства.

Вказує, що із доказів, які містяться у матеріалах справи, не вбачається час і підстава (договір купівлі-продажу, дарування, тощо) набуття відповідачем у власність автомобіля, тому висновок суду про те, що це майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності є необґрунтованим.

Позивачем подано до суду клопотання про витребування у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області доказів (копії облікової карки автомобіля), а судом витребувано докази, із порушенням вимог статті 84 ЦПК України, оскільки позивачем не було зазначено у клопотанні про вжиті ним заходи для отримання цього доказу самостійно. Копії договору комісії від 10.12.2021 №7990/21/3/003596 та договору купівлі продажу транспортного засобу від 11.12.2021 №990/21/003146 витребувані судом першої інстанції у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві із порушенням вимог статті 84 ЦПК України, оскільки клопотання про витребування доказів в порядку визначеному вказаною статтею, позивачем не подавалось. Судом першої інстанції також розподілено судові витрати непропорційно розміру задоволених вимог.

Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника відповідача адвоката Башуцького І.Я. на електронну адресу суду надійшла заява, в якій він просив розглянути справу за відсутності відповідача та його представника.

Представник позивача адвокат Шморгун О.П. надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Додатково вказав, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, тому просить у задоволені апеляційної скарги відмовити за безпідставністю.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі із 06.02.1999 року по 18.02.2020 року, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит щодо надання інформації про актовий запис №34 про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , складений 06.02.1999 року Ровеньківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління Міністерства юстиції у Луганській області, та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 18.02.2020 року (а.с.11-12).

Рішенням Володарсько-Волинської селищної ради №496 від 25.07.2008 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо документів, які посвідчують право власності та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,10 га в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.24).

29 серпня 2008 року ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯД №556548 на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.60-61).

На підставі рішення виконавчого комітету Володарсько-Волинської селищної ради №141 від 15.06.2011 року ОСОБА_2 29.06.2011 року видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 на житловий будинок зі стоматологічним кабінетом, який розташований в АДРЕСА_2 (а.с.66-67).

30 червня 2011 року реєстратором КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради зареєстрованого право власності ОСОБА_4 на житловий будинок зі стоматологічним кабінетом, який розташований в АДРЕСА_2 (а.с.68).

Рішенням Хорошівської селищної ради №492 від 22.03.2019 року встановлено поштову (юридичну) адресу для об`єктів нерухомого майна: ОСОБА_2 в результаті поділу житлового будинку з стоматологічним кабінетом на житловий будинок та приміщення стоматологічного кабінету: для житлового будинку АДРЕСА_1 , для стоматологічного кабінету АДРЕСА_2 (а.с.69).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на стоматологічний кабінет по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211) та житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211) (а.с.141-144).

Також ОСОБА_2 належав транспортний засіб марки Volkswagen Jetta, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, дата реєстрації 10.06.2015 року, вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торгівельній організації (а.с.13, 54-55).

Відповідно до копії договору комісії №7990/21/3/003596 від 10.12.2021 року, який укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Автокапітал+» та договору купівлі-продажу транспортного засобу № 990/21/003146 від 11.12.2021 року, автомобіль VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску проданий ОСОБА_5 за ціною 200 000 грн. і в подальшому зареєстровано на нового власника 15.12.2021 року (а.с.55, 76-78).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль та об`єкти нерухомого майна: стоматологічний кабінет та житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 були придбані сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі, тому вважаються спільним сумісним майном подружжя та підлягають поділу за кожним по частці. Автомобіль, який є спільним сумісним майном колишнього подружжя, було відчужено відповідачем без згоди дружини (іншого співвласника), тому підлягає стягненню в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя із відповідача на користь позивача компенсацію вартості частини вказаного транспортного засобу у розмірі 79955,00 грн.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, придбане нею чи ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що за час шлюбу сторони у справі набули у власність нерухоме майно: приміщення стоматологічного кабінету, розташованого по АДРЕСА_1 , житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , які розташовані за земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0221 площею 0,1 га, призначену для будівництва житлового будинку та господарських споруд та автомобіль марки Volkswagen Jetta, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску.

При таких обставинах суд першої інстанції, застосувавши вищевказані норми права, дійшов вірного висновку про те, що зазначене майно є спільним сумісним майном подружжя, набутим за час зареєстрованого шлюбу і за спільні кошти.

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами презумпції спільності права власності подружжя на майно, не доведено придбання такого майна за кошти, які належали йому особисто.

Оскільки, відповідно до ст.70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності за кожним на частки стоматологічного кабінету, розташованого по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211) та на частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211).

Однак, автомобіль марки Volkswagen Jetta, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску був відчужений відповідачем без згоди дружини (іншого співвласника) та перебуває у власності третьої особи, тому відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на частки автомобіля марки Volkswagen Jetta, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року відчужено без згоди ОСОБА_1 , обґрунтовано задовольнив позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_2 компенсації за частку у вказаному автомобілі, і обґрунтовано визначив суму вартості компенсації, виходячи з висновку транспортно-товарознавчої експертизи №39/4/23 від 17.04.2023, в якому врахований фактичний пробіг транспортного засобу та перебування його в ДТП, що підтверджується наданими відповідачем доказами.

Доводи апеляційної про порушення судом першої інстанції норм та принципів цивільного судочинства шляхом приєднання до матеріалів справи відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності відповідача на стоматологічний кабінет по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211) та житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211) є необґрунтованими. Апеляційним судом не вбачається у даних діях суду першої інстанції збирання доказів, а лише перевірка та уточнення інформації щодо об`єктів нерухомого майна та дати реєстрації права власності.

Представник відповідача в апеляційні скарзі вказує, що клопотання про витребування доказів у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві в порядку визначеному статтею 84 ЦПК України позивачем не подавалось. Однак, у судовому засіданні 08.02.2023 представником позивача було заявлене вказане клопотання в усній формі, що не є забороненим відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, представником відповідача висловлена думка та протокольною ухвалою задоволено клопотання, тому такі доводи апеляційної скарги є безпідставними. Порядок заявлення вказаного клопотання не впливає на прийняте судом рішення за результатами розгляду справи.

Розподіл судових витрат судом першої інстанції визначений пропорційно до розміру задоволених вимог, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Башуцький Ігор Ярославович залишити без задоволення, а рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 22 травня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2023 року.

Головуючий Судді