Справа № 369/9056/19
Провадження № 2/369/103/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Павловій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування на праві приватної власності квартира за АДРЕСА_1 , належить позивачеві на праві власності. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 29.05.2019 № 1678, у вказаній квартирі зареєстровані громадяни: ОСОБА_1 - власник, ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 - мати позивача, ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_2 - батько позивача, ІНФОРМАЦІЯ_3 . Депутатським актом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради ОСОБА_4 від 24.06.2019 року підтверджується факт, що відповідач понад чотири роки не проживає у вказаній квартирі. Відповідач у вказаній квартирі не проживає, що підтверджується показаннями сусідів з червня 2015 року: ОСОБА_5 , с. Чайки; ОСОБА_6 , с. Чайки; ОСОБА_7 , с. Чайки.

Враховуючи викладене, позивачка ОСОБА_1 просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме квартирою за АДРЕСА_1 , та стягнути судові витрати.

У судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав і заперечував проти його задоволення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, показання свідків у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору дарування на праві приватної власності квартира за АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 ..

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 29.05.2019 № 1678, у вказаній квартирі зареєстровані громадяни: ОСОБА_1 - власник, ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 - мати позивача, ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_2 - батько позивача, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

11.10.2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області прийнято рішення по справі № 369/7962/16-ц, яким шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає понад чотири роки, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов від 29.05.2019 року № 1678.

Під час розгляду справи були допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , які надали свої показання по суті справи.

Так, свідок ОСОБА_3 надала свідчення суду, що позивачка є її дочкою. У свідка давно вже немає сім`ї з відповідачем ОСОБА_2 .. Але як і жив він у квартирі, то ніяких комунальних послуг не сплачував. В Акті вказано вірно, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2015 року. Відповідач з 2015 року в спірній квартирі дійсно не проживає, відколи знайшов собі іншу жінку.

Свідок ОСОБА_6 надала показання суду, що вона є знайомою ОСОБА_3 , яка живе за адресою: АДРЕСА_2 . Свідок приходила в житло ОСОБА_3 і давала їй уколи. Чоловіка її в квартирі не бачила ніколи. Свідок познайомилась з ОСОБА_3 в 2015 році і ходила до неї додому 1 раз у 2 місяці або й 1 раз на півроку. ОСОБА_3 завжди була одна, чоловіка у неї не було.

Свідок ОСОБА_4 надала свідчення суду, що вона була при складанні акту від 24.06.2019 року.

Свідок ОСОБА_7 надала показання суду, що вона є знайомою ОСОБА_8 .. Відповідача свідок не знає. Свідок знає ОСОБА_8 з 2015 року і ніколи в квартирі жодного чоловіка вона не бачила. Свідок брала участь у складанні акту.

Свідок ОСОБА_5 надала свідчення суду, що позивачка є її племінницею. ОСОБА_2 проживає в гуртожитку невідомо скільки часу.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 71 ЖК УРСР При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК УРСР Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що:

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Згідно вимог ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимог позивача, оскільки відповідач втратив право користування квартирою за АДРЕСА_1 , на підставі вимог ст. 405 ЦК України.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 не надав до суду належних і допустимих доказів поважності не проживання в спірній квартирі, починаючи з червня 2015 року.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 08.02.2023.

Суддя Ковальчук Л.М.