КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 753/711/22 Головуючий у суді першої інстанції - Котвицький В.Л.
Номер провадження № 22-ц/824/4704/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, відповідно до якого просила суд визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_1 .

В судовому засіданні, що відбулось 21 вересня 2022 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Морозова Т.В. заявила клопотання про закриття провадження у даній справі, оскільки між сторонами відсутні спір про визначення місця проживання дітей.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року закрито провадження по даній справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що при винесенні такого судового рішення суд не взяв до уваги обставини, на які посилалась позивачка. Судом не було враховано показів свідків, наявних доказів в матеріалах справи, а також пояснень позивачки та її представника, натомість зробив висновок про відсутність спору спираючись лише на твердження відповідача.

Доказами наявності спору апелянт вважає письмовий відзив на її позов та клопотання про закриття провадження, а також заяву, що подана до Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 17 грудня 2021 року, де викладена позиція відповідача.

Крім того, вказує, що при відсутності спору відповідач уклав договір з адвокатом, подавав процесуальні документи, приймав участь у розгляді справи, брав участь в засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, через що вона переконана в наявності спору між ними.

Вказує, що натомість відповідач міг звернутись до суду із заявою про визнання позову, як свідчення відсутності спору та задля визначення місця проживання дітей юридично, в судовому порядку.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

27 січня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 адвоката Морозової Т.В., в якому посилається на висновок про визначення місця проживання дітей від 22 червня 2022 року №101-3781/02 Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, в якому міститься твердження що «батько дітей, ОСОБА_2 , повідомив, що не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю, що свідчить про відсутність спору між батьками».

У відзиві наголошує, що порушення чи невизнання права позивачки не відбувалось, натомість між сторонами наявний спір щодо участі батька у вихованні дітей, а тому між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей.

Відтак, представник відповідача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, відповідача ОСОБА_2 та його представника Морозової Т.В. , які просили залишити без задоволення подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у даній справі, мотивував своє рішення тим, що предметом позову є визначення місця проживання дитини. Враховуючи предмет позову та суб`єктний склад учасників справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки наведені відповідачем обставини та долучені до справи докази, свідчать про відсутність предмета спору, що дає підстави для застосування положень п. 2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі не відповідає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року (а.с.21-24).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11 червня 2014 року у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25 травня 2017 року у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17).

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, відповідно до якого просила суд визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_1 (а.с.1-47).

В подальшому, 01 червня 2022 року представник ОСОБА_2 - Морозова Т.В. подала відзив на позовну заяву разом із яким заявила клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору. Вказане клопотання про закриття провадження мотивовано тим, що між сторонами у справі немає спору щодо місця проживання дітей, а наявний спір лише щодо порядку участі батька у вихованні та спілкуванні із дітьми (а.с.56-118).

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року закрито провадження по даній справі (а.с.208-210).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Під предметом спору розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Так, суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору, зокрема, у випадку припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

За змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20.

У постанові від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Таким чином, відсутність заперечень із боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Аналогічний висновок міститься також в постанові Верховного Суду від 13 січня 2022 року у справі №644/1955/20 (провадження № 61-16573св21), та від 13 травня 2020 року у справі №686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20).

Суд першої інстанції належно не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку із чим зробив передчасний та помилковий висновок про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

Відповідно до положень статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 16 березня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв