ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/6584/20 Номер провадження 22-ц/814/844/23Головуючий у 1-й інстанції Горпинич О.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

секретар: Коротун І.В.

за участі: відповідача - ОСОБА_1 , представника відповідача - адвоката Жмуренко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кошель Тетяна Владиславівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кошель Тетяна Владиславівна, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19.10.2020 року квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В. №5895. Також просив зобов`язати Департамент реєстрації ХМР поновити право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог посилався, на те, що на розгляді Зарічного районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа №591/6114/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу. 06.10.2020 року по даній справі судом винесено ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 відчужувати квартиру АДРЕСА_2 Вищевказану ухвалу суду було направлено позивачу, відповідачу та до Департаменту реєстрації ХМР. Про наявність вищевказаної ухвали а також цивільної справи ОСОБА_3 було відомо, про що свідчать супровідні листи про направлення Зарічним районним судом м. Сум процесуальних документів ОСОБА_3 .. Однак, всупереч вищевказаному, ОСОБА_3 21.10.2020 року повідомив позивачу, про те, що зумів продати вищевказану квартиру, незважаючи на ухвалу суду. 22.10.2020 року позивачем отримано інформацію з Державного реєстру прав на нерухоме майно, згідно якої новим власником квартири став ОСОБА_1 .. Зважаючи на вищевикладене, позивач вважає, що продаж квартири відбувся саме з підстав намагання ОСОБА_3 уникнути цивільної відповідальності за результатами розгляду цивільної справи у Зарічному районному суді м. Сум. через що на підставі ст. 228 ЦУ України було подано відповідний позов до суду.

Ухвалою суду від 10.03.2021 року було прийнято заяву представника позивача про зміну підстави позову; задоволено клопотання представника позивача про приєднання доказів до матеріалів справи; відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі; задоволено клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів та про витребування у приватного нотаріуса ХМНО Кошель Т.В. належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи, заведеної у зв`язку із посвідченням 19.10.2020 року договору купівлі-продажу спірної квартири.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог представника ОСОБА_2 - відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10.12.2020 року по цивільній справі №645/6584/20, якою було заборонено будь-яким особам вчиняти дії, направлені на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права, а також судом не повно з`ясовані обставини справи .

Апелянт вказує, що судом не було враховано нормативно - правові обґрунтування надані у заяві про заміну підстав позову.

Також, зазначає , що висновки суду про недоведеність умислу ОСОБА_3 у навмисному відчуженні квартири з метою уникнення цивільно-правової відповідальності зроблені без встановлення всіх обставин справи та без дослідження доказів.

Апелянт просить скасувати рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09 червня 2021 року та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

У вересні 2021 року до суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляціну скаргу , у якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення , рішення районного суду без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали даної справи, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог прийшла до слідуючих висновків.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Місцевим судо правильно встановлено наступні обставини справи.

Так, вище зазначалося , що квартира яка перейшла у власність ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 19 жовтня 2020 року раніше належала ОСОБА_3 .

Матеріалами справи підтверджується , що між сторонами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існує спір про стягнення боргу за розпискою, який розглядався Зарічним районним судом міста Суми , справа №591/6114/20. З метою забезпечення виконання майбутнього рішення суду про задоволення позовних вимог, ОСОБА_2 звертався до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру відповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми 06 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , до набрання законної сили рішенням у справі. Копію ухвали направлено сторонам та Департаменту реєстрації Харківської міської ради. Зазначено , що ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Рішенням державного реєстратора Депатаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Гетьманом П.С. , було відмовлено ОСОБА_2 у державній реєстрації обтяження , заборони на нерухоме майно на квартиру, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 , з підстав того, що на час звернення до державного реєстратора вищевказане нерухоме майно вибуло з власності ОСОБА_3 .

В провадженні Зарічного районного суду м.Суми перебувала цивільна справа №591/6114/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою.За наслідком розгляду вказаної справи 12 травня 2021 року Зарічним районним судом м.Суми ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 622 578 грн. 80 коп., судовий збір у розмірі 6 846 грн. 16 коп.

Зазначене рішення суду набрало законної сили. Оскаржене не було.

З поданих до суду доказів вбачається, що 19 жовтня 2020 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв у власність та сплачує відповідно за придбану квартиру під номером АДРЕСА_2 , грошову суму на умовах та у строки, визначені цим договором.

У пункті 4 договору зазначено, що за даними Єдиного реєстру, заборона відчуження зазначеної квартири відсутня (Довідка та Витяги видані 19.10.2020 року).

Пунктом 2 вказаного договору зафіксовано, що продаж, що є дійсним наміром сторін, вчинено за 643884,00 грн., що згідно курсу НБУ, є еквівалентом 22700,00 доларів США.

Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., зареєстровано у реєстрі за №5895.

На підставі укладення вказаного договору, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Тетяноюю Владиславівною 19.10.2020 року винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:54638258, на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.10.2020 року зареєстровано запис № 38717225, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи судом першої інстанції, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. було надано копії нотаріальної справи стосовно посвідчення вищевказаного правочину, з якї судом встановлено наступне.

Так, у відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №228558043 від 19.10.2020 року та №228558387 від 19.10.2020 року, вбачається, що ОСОБА_3 не мав у власності будь-якого іншого майна , крім квартири , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, станом на момент вчинення ОСОБА_3 спірного правочину від 19.10.2020 року з продажу вищевказаної квартири, обтяження у виді арешту на це майно, існувало та судом не скасовувалось, ухвалою Зарічного районного суду м.Суми по справі № 591/6114/20 не припинялось.

Постановою Сумського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року , апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 залишено без задоволення, ухвалу Зарічного районного суду м.Суми від 06 жовтня 2020 року залишено без змін.

Відповідачем під час розгляду справи не було жодним чином підтверджено існування підстав для безперешкодної реєстації договору купівлі-продажу від 19.10.2020 року. Також ОСОБА_3 не надав суду жодних доказів того, що у нього на момент продажу квартири було інше майно , за рахунок якого він міг би виконати зобов`язання з повернення ОСОБА_2 боргу за розпискою.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції не надав правову оцінку вищезазначеним обставинам, та безпідставно відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Місцевий суд не врахував інформації з державного реєстру про наявність обтяження у цивільній справі №591/6114/20, накладеного ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 06.10.2020 року у вигляді арешту стосовно належного ОСОБА_3 майна: квартири АДРЕСА_2 , станом на час укладення спірного правочину з його продажу - 19.10.2020 року, а отже арешт як вид заборони на відчудження майна на час укладення вказаного договору купівлі продажу спірної квартири слід вважати чинним і діючим.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною третьою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 151 ЦПК України 2004 року суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження суд установлює в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України 2004 року).

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

З поданих до суду доказів вбачається, що станом на момент укладення ОСОБА_3 спірного правочину 19.10.2020 року, останній був обізнаний про судове провадження відносно нього з боку ОСОБА_2 .

За таких обставин, враховуючи те, що станом на момент укладення спірного правочину купівлі-продажу від 19.10.2020 року, за р. №5895, ухвала Зарічного районного суду міста Суми від 06.10.2020 року по справі №591/6114/20 про накладення арешту на: квартиру АДРЕСА_2 , була чинною та діяла, у відповідача ОСОБА_3 було відсутнє право 19.10.2020 року здійснювати дії щодо відчуження вищевказаного нерухомого майна.

Враховуючи вищенаведене, оскільки станом на 19.10.2020 року, на підставі ухвали Зарічного районного суду міста Суми від 06.10.2020 року по справі №591/6114/20 було наявне обтяження на спірну квартиру, апеляційний суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу від 19 жовтня 2020 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., зареєстрований в реєстрі за №5895, стосовно квартири АДРЕСА_3 , підлягає визнанню недійсним.

Розглядаючи вимоги позивача стосовно визнання договору купівлі-продажу недійсним, апеляційним судом надана оцінка порушеного права та інтересів позивача оспорюваним договорам.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, тобто: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Разом з тим, захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, які допомагають поновити (визнати) порушені (оспорювані) права та вплинути на правопорушника.

Порушене цивільне право чи цивільний інтерес підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

З огляду на приписи, визначені ЦК України, а також вимогами процесуального законодавства України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч.3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Такий висновок щодо застосування норми права сформульований у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-605цс16.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 наявний судовий спір з приводу стягнення заборгованості.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 622 578 грн. 80 коп., судовий збір у розмірі 6 846 грн. 16 коп. Зазначене рішення суду набрало законної сили.

Як встановлено під час розгляду справи, обтяження у виді арешту нерухомого майна належного відповідачеві ОСОБА_3 вживались судом за клопотаннями позивача ОСОБА_2 для забезпечення виконання майбутнього рішення суду.

Отже, відчуження відповідачем ОСОБА_3 належного йому нерухомого майна в період вжитих судам обтяжень, яке в свою чергу виступало запорукою виконання судових рішень про стягнення з відповідача заборгованості, є належним підтвердженням наявності порушених оспорюваним договорам прав та інтересів ОСОБА_2 .

Стосовно вимоги позивача про поновлення права власності на спірну квартиру ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Із матеріалів справи вбачається , що підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 був договір купівлі-продажу від 19.10.2020 року №5895 , у відповідності до чинного законодавства у зв`язку із визнанням недійсним договору купівлі-продажу підлягає скасуванню і запис про державну реєстрацію права власності №38717225 від 19.10.2020 року (т.1 а.с.19) вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В.

За таких обставин, оцінивши докази наявні у матеріалах справи, застосувавши відповідні норми права оскільки договір купівлі-продажу від 19.10.2020 року за р. №5895 судом визнаний недійсними, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині поновлення права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 .

Відтак, колегія суддів вважає , скаржник довів обставини, на які посилався як на підставу позову та своєї апеляційної скарги.

Відповідно до п.2,ч.1,ст.. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пп.3-4, ч.1,ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційну скаргу задоволено, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в судах підлягають компенсації .

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 , ч.1 ст.376, 382 ЦПК України, колегія суддів;

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09 червня 2021 року - скасувати.

Ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кошель Тетяна Владиславівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений 19 жовтня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , щодо квартири АДРЕСА_2 , зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 5895.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу позову у сумі 630 грн. та судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 1318,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу позову у сумі 630 грн. та судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 1318,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя : В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов