У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Соколовській А.А.,

розглянувши у підготовчому засіданні питання про прийняття позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

19.09.2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання 2-кімнатної квартири АДРЕСА_1 , на яку 21.03.1997 року була обмінена відповідачем належна йому в порядку одноособової приватизації від 02.12.1993 року 1-кімнатна квартира, спільною сумісною власністю подружжя; визнання укладеного 05.08.2022 року договору дарування цієї квартири недійсним; посилаючись на те, що, хоча шлюб між сторонами був зареєстрований лише 08.06.1996 року, фактично з 1988 року вони мали спільний бюджет та витрати, придбавали майно в спільних інтересах, проживали разом.

При цьому, приватизовану 29.04.1996 року на ім`я позивачки та спільної доньки сторін ОСОБА_1 1-кімнатну квартиру вона 30.07.1996 року продала для придбання спільної з відповідачем квартири більшої площі, зокрема, здійснення доплати за різницю площі квартири при обміні спірної квартири відповідача, та інших витрат на потреби сім`ї.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.09.2022 року позовну заяву залишено без руху. 05.10.2022 року до суду на виконання вимог ухвали від 23.09.2022 року надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

03.04.2023 року ОСОБА_1 , яка є донькою сторін по справі, була подана позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, про визнання права власності на частину квартири, відповідно до якої вона просить визнати за нею право власності на частку спірної квартири, виходячи з того, що її майнове право неповнолітньої особи було порушено її батьками, оскільки її право власності під час обміну приватизованої на ім`я батька квартири на спірну квартиру не було юридично закріплене.

У підготовчому засіданні сторона позивача вважала за необхідне залучити третю особу, в свою чергу, сторона відповідача заперечувала проти задоволення такого клопотання.

Дослідивши матеріали справи та подану позовну заяву суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, розумні строки розгляду справи судом.

Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений процесуальними кодексами України.

Положення ст. 52 регулює статус та права третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору.

Так, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача.

ОСОБА_1 пред`явлено позов як третьої особи самостійними вимогами, до якого застосовуються положеннями ст.ст. 193 і 194 ЦПК України (ст. 195 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України обидва позови повинні бути взаємопов`язані і спільний їх розгляд має бути доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відсутність наведеної умови зумовлює повернення такої позовної заяви на підставі ч. 3 ст. 194 ЦПК України.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову становлять обставини (фактична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Як роз`яснено у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції», судам слід мати на увазі, що, оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об`єднання і роз`єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими статтями 123-126 ЦПК.

Позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги є однорідними, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову.

З аналізу наведених норм процесуального закону та відповідних роз`яснень слідує, що процесуальний закон вказує на певні умови прийняття судом позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету позову: 1) взаємний зв`язок первісного позову та позову третьої особи; 2) однорідність вимог та нерозривна пов`язаність вимог між собою; 3) від вирішення однієї вимоги залежить вирішення інших; 4) доцільність спільного розгляду цих позовів.

Недоцільно розглядати первісний позов і позов третьої особи, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування.

Виходячи з предмету позову та суб`єктивного складу сторін за первісним позовом та зустрічним позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, то ці позови виникають з різних правовідносин, є різними за своєю правовою природою, обраними способами захисту, заявлені вимоги не є однорідними, як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін спору, що зумовлює самостійний предмет їх доказування.

З урахуванням викладеного та зважаючи на те, що вирішення питання про прийняття до провадження самостійного позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, є правом суду, суд приходить до висновку про відсутність доцільності для вступу у справу ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо інших підстав та предмету спору, та про повернення поданої позовної заяви, що не обмежує права ОСОБА_1 на звернення до суду на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 53, 193-195 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у вступі у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: