П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2023 року місто Київ

справа № 752/15133/21

провадження №22-ц/824/4253/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО»

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», подану адвокатом Шиліним Володимиром Анатолійовичем,

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 15 серпня 2022 року, ухвалене у складі судді Хоменко В.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Позов обґрунтовано тим, що 30 червня 2018 року о 14 год.23 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mersedes Bens Е320, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на а/д між містом Ніжином Черніговської області та селом Перебудова Ніжинського району Чернігівської області, проявив неуважність та перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, і не створить небезпеки іншим учасникам руху, при здійсненні об`їзду перешкоди у вигляді вибоїни на проїзній частині, виїхав на смугу зустрічного руху, при цьому не надав переваги в русі велосипедисту ОСОБА_3 , та здійснив з ним зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 липня 2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Оскільки транспортний засіб Mersedes Bens Е320, реєстраційний номер НОМЕР_1 було забезпечено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7382382, діючий на 30 червня 2018 року, в страховій компанії ПрАТ «СК «ВУСО», 3 лютого 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування по факту ДТП за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

На підставі ст.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач повинен виплатити страхове відшкодування пов`язане з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяною смертю фізичної особи - не менше 44676 грн. Крім того, на підставі ст.27.4 цього Закону відповідач повинен виплатити страхове відшкодування пов`язане з витратами на поховання та на виготовлення надгробного пам`ятника у загальному, документально підтвердженому розмірі, а саме 11077 грн. + 5200 грн. = 16277 грн.

За наслідками розгляду заяви ПрАТ «СК «ВУСО» відмовило у виплаті страхового відшкодування, що підтверджується листом від 14 квітня 2021 року, у зв`язку з формально надуманими підставами, які не передбачені положеннями ст.32 та ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Причиною відмови у здійсненні страхового відшкодування, згідно листа відповідача від 14 квітня 2021 року є та обставина, що вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 липня 2019 року, у справі № 740/1019/19 було встановлено, що на час розгляду справи заподіяні збитки відшкодовані особою, винною у скоєнні ДТП, яка мала місце 30 червня 2018 року, в повному обсязі.

Позивач категорично не погоджується з такими твердженнями та офіційно заявляє, що жодних коштів від ОСОБА_2 на погашення завданої моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок смерті свого батька, не отримувала.

Відмова ПрАТ «СК «ВУСО» не містить в собі жодного посилання на положення ст.32 або ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому така відмова є незаконною, необґрунтованою.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 15 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 55753 грн. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 830,54 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 22301,20 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням представник ПрАТ «СК ВУСО» адвокат Шилін В.А. подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення 55753 грн. з ПрАТ «СК «ВУСО» і в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким ОСОБА_1 в позові відмовити. Здійснити розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є помилковим, незаконним, ухваленим при неправильному застосуванні норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що позовна заява підписана представником позивачки адвокатом Усенко А.М., який не мав право її підписувати, договору , як підстава для представництва та стягнення витрат на професійну правничу допомогу, не надано. Завдана шкода повністю відшкодована потерпілій завдавачем шкоди ОСОБА_2 , страхове відшкодування не може перевищувати прямого збитку (реальних збитків), що передбачено п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, ч.17 ст.9 Закону України «Про страхування», а тому у страховика відсутній обов`язок подвійної сплати страхового відшкодування.

Суд не звернув уваги, що відсутні деліктні зобов`язання у завдавача шкоди, так як ОСОБА_2 відшкодував завдану шкоду особі, яка мала на отримання такого відшкодування (доньки загиблого), а тому такі зобов`язання є припиненими.

Суд не надав належної оцінки наявним доказам про витрати на поховання та неправильно застосував норми матеріального права і незаконно стягнув такі витрати.

Крім того, апелянт вважає, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивача відсутні як необґрунтовані та незаконні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Усенко А.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 грудня 2022 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 30 червня 2018 року о 14 год.23 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем маркиMersedes Bens Е320, реєстраційний номер НОМЕР_1 на автодорозі між містом Ніжином Чернігівської області та селом Перебудова Ніжинського району Чернігівської області, проявив неуважність та перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, і не створить небезпеки іншим учасникам руху, при здійсненні об`їзду перешкоди у вигляді вибоїни на проїзній частині, виїхав на смугу зустрічного руху, при цьому не надав переваги в русі велосипедисту ОСОБА_3 - батьку позивача, та на відстані 440 м до початку населеного пункту с.Паливодин Ніжинського району Чернігівської області здійснив з ним зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 липня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся, суд не призначав виплату відшкодування потерпілим водію-винуватцю ДТП,

На адресу відповідача були направлені усі необхідні документи, підтверджуючі факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання.

Відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування з посиланням виключно на заяви потерпілої, наданих в рамках кримінального провадження, відповідно до яких останні повідомляють про відсутність претензій до винуватця ДТП.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Договір страхування (Поліс) № АК-7382382 від 18 серпня 2017 року, виданого ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» страхова суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 200000 грн., майну 100000 грн., франшиза - 1000 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що незалежно від виду наслідку заподіяної шкоди (життю, здоров`ю та/або майну потерпілого) страховий випадок є єдиним, і під ним розуміється саме ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу. Посилання відповідача на те, що винуватцем ДТП відшкодованого заподіяну шкоду потерпілій не спростовують висновків суду, оскільки у даному випадку висловлена у кримінальній справі думка потерпілої про відсутність претензій до обвинуваченого у вчиненні ДТП, не можуть впливати на звільнення від відповідальності щодо відшкодування матеріальної шкоди згідно вимог ст.1187, 1200 ЦК України. Сума, заявлена позивачем при зверненні до суду про стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» не перевищує ліміт страхових виплат, визначеного в страховому полісі. Розмір суми страхового відшкодування в рахунок відшкодування моральної шкоди, визначений позивачем в сумі 44676 грн., виходячи із мінімальної заробітної плати станом на 30 червня 2018 року (3723 грн.), є правомірним. Також суд першої інстанції вважав доведеними витрати позивача на поховання ОСОБА_3 на суму 11077 грн. Витрати позивача на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 5200 грн. суд першої інстанції вважав не доведеними, оскільки позивачем не надано жодних доказів оплати замовлення саме з боку позивача. Крім того, суд першої інстанції вважав витрати позивача на професійну правничу допомогу, заявлені до стягнення позивачем, пов`язані з розглядом справи в суді, є обґрунтованими, тобто підтвердженими належними доказами.

Проте, з такими висновками повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого (п.23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Статтею 27 п. 27.3. цього Закону передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до ст. 27.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з п.27.5 ст.27 цього Закону передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Згідно з п.36.1 ст.36 Закону № 1961-IV страховик ( у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.ст.1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ( ч.5 ст.1187 ЦК України).

Отже, обов`язок відшкодувати шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Суд першої інстанції, встановивши, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30 червня 2018 року, за участю транспортного засобу Mersedes Bens Е320 реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , інший учасник дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 помер на місці, при цьому доказів щодо наявності умислу потерпілого у скоєнні ДТП не встановлено, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що вказана ДТП є страховим випадком у розумінні статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», внаслідок якої настала цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за шкоду заподіяну життю потерпілого.

ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» як страховик винної особи має нести відповідальність в межах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивачка ОСОБА_1 як дочка потерпілого ОСОБА_3 має право вимагати від страховика винної особи відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її батька.

Суд першої інстанції, в межах розміру страхового відшкодування, визначеного договором, але не більше ніж визначено законом (п. 27.3. ст.27 Закону) за наявності підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Крім того, правильним є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення її витрат на поховання батька в сумі 11077 грн.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що висновок суду про доведеність позивачем витрат на поховання батька в сумі 11077 грн. не відповідає встановленим обставинам, а надані позивачем на підтвердження цих обставин докази є неналежними та недопустимими, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку. Встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України)

Згідно із ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний суд неодноразово наголошував на необхідність застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

На підтвердження витрат на поховання батька позивачем надана довідка Перебудівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 6 липня 2018 року , про те, що дійсно ОСОБА_4 організувала похорон за власний рахунок свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та накладна № 237 від 30 червня 2018 року ПП ОСОБА_5 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 на поховання батька було відпущено товару на загальну суму 11077 грн. Серед товару зазначені, зокрема, труна, хрест, рушник на хрест, покривало, платки, вінки. Категорія зазначено товару однозначно вказує на те, що цей товар придбавався ОСОБА_1 з метою організації поховання її батька ОСОБА_1 .

Відсутність договору - замовлення на надання ритуальних послуг не спростовує факт понесення ОСОБА_1 витрат з метою придбання товару та отримання послуг, пов`язаних з організацією поховання.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що у страховика відсутній обов`язок сплати позивачу страхового відшкодування за заподіяну його страхувальником моральну шкоду у зв`язку з відшкодуванням такої шкоди самим винуватцем ДТП, про що зазначено у вироку суду, є безпідставними, оскільки висловлена у кримінальному провадженні думка потерпілого про відсутність претензій до обвинуваченого у вчиненні ДТП, не звільняє страховика від відповідальності за шкоду, завдану його страхувальником.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

В той же час, доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення витрат на правову допомогу, оскільки представником позивача не надано документів, що за законом мають посвідчувати повноваження адвоката, а надані документи не є підставою для представлення адвокатом Усенко А.М. інтересів позивачки і відповідно не є підставою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, заслуговують на увагу суду.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Положеннями ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Приписами ч.4 ст.60 ЦПК України унормовано, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Документи, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням в конституційному суді підтверджується в порядку, встановленому законом.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не містить вказівки на класифікаційну ознаку документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, зокрема, за стадіями їх створення, а саме: оригінал або копію, тому можна зробити висновок, що повноваження адвоката як представника сторони можуть бути підтверджені як оригіналом ордера або довіреністю (оригіналом) цієї сторони, що посвідчує такі повноваження, або їх копією, засвідченою у визначеному законом порядку, зокрема, особою, яка має повноваження на засвідчення копії.

Згідно з приписами ст.15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правової допомоги підписується учасниками адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання. Адвокатське об`єднання може залучати до виконання укладених об`єднанням договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське об`єднання зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.

Представником Усенко А.М. на підтвердження своїх повноважень не надано ні довіреність, ні ордер. Надана Усенком А.М. копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю само собі не є тим документом, який підтверджує повноваження адвоката як представника сторони.

Наданий до позовної заяви договір доручення від 30 січня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 як довірителем, та ТОВ «Страховий гарант», як повіреним, також не підтверджує повноваження Усенка А.М як адвоката.

Позивачем до матеріалів справи не надано договору про надання правової допомоги, укладення якого передбачено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За таких обставин висновок суду першої інстанції про доведеність та обґрунтованість витрат позивача на професійну правничу допомогу є помилковим, рішення в цій частині підлягає скасуванню.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права, порушень норм процесуального права судом першої інстанції не допущено.

Оскільки питання розподілу судових витрат (стягнення судових витрат) не є позовною вимогою, що стосується суті спору, та не є рішенням по суті, а рішення суду першої інстанції ухвалене по суті спору, як законне і обґрунтоване, скасуванню не підлягає, - підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», подану адвокатом Шиліним Володимиром Анатолійовичем, задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 15 серпня 2022 року в частині стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 22301,20 грн. скасувати.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 15 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус