КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/13027/21

08 травня 2023року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Вовчука Миколи Васильовича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Войтенко Ю.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и в:

14 червня 2021 року Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії- Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" звернулось до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 02 березня 2020 року між АТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 було укладено договір у вигляді заяви про приєднання № 2401970/150846 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу.

Згідно п.п. 3.6.1. заяви про приєднання - клієнту відкривається поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривнях України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт»», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку.

Вказує на те, що разом з заявою про приєднання між банком та відповідачем підписано заяву на встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту), яка є блоком № 5 заяви про приєднання, тобто, її складовою частиною. В п. 5.1 заяви вказано, що підписанням цієї заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, яка є складовою заяви про приєднання, клієнт укладає з банком кредитний договір, ініціює одержання кредиту на споживчі потреби та погоджується з умовами користування кредитом відповідно до умов договору та підтверджує укладення між ним та банком кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеними в цій заяві.

Згідно із додатком № 1 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб «Умови користування кредитною лінією (кредитом)» в редакції, чинній на момент укладення сторонами договору, максимальний розмір кредиту, що може бути встановлено клієнту відповідно до обраної ним програми кредитування, становить максимально 250 000,00 грн. із платою за користування кредитом - процентною ставкою - в максимальному розмірі 38 % річних.

Зазначає, що згідно висновку- рішення погодження надання (встановлення) кредиту АТ "Ощадбанк" за №АА851632427/190320 від 19 березня 2020 року відповідачу за цільовим призначенням "кредитування на споживчі цілі" за номером рахунку НОМЕР_1 встановлено ліміт (відновлювальну кредитну лінію) у розмірі 72 000,00 грн. Процентна ставка визначена у розмірі 0,001% річних, щомісячна комісійна винагорода 3,2%.

Вказує на те, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, проте відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати платежів по кредиту у встановлені договором строки та порядку, у звязку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 77 129,16 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредита - 70 287,89 грн., процентів за користування кредитом- 6 500,00 грн., 3% процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 225,32 грн., 3 % процентів річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 34,92 грн та витрат інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 80,33 грн.

З огляду на вище викладене, позивач прсив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 77 129,16 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 07 липня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми кредитної заборгованості, розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

08 листопавда 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції відзив на позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю. Відсторчити стягнення заборгованості, зобов`язавши банк скласти графік погашення заборгованості. Доводи відзиву обгрунитовує тис, що позивачем не підтверджено факт виконання умов кредитного договору кредитором, а саме: не підтверджено факт наданння грошових коштів позичальнику відповідно до Порядку видачі коштів в готівковій та безготівковій формі , затвердженого постановою Правлінння Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 " Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками України".

В матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості за кредитним договром, з якого було б зрозуміло, виходячи з яких обставин формувалися суми грошових коштів, які просить стягнути позивач. Відсутні у справі і оригінали кредитного договору та графіку погашення кредитних грошових коштів.

Зазначав про безпідставність вимог банку щодо стягнення з нього відсотків за користування кредитом в сумі 6500,00 грн., так як в період укладенння заяви про приєднання та по теперішній час він є військовослужбовцем, про що банк знав на момент укладення кредитного договору з наданої ним до банку довідки. Вважає, що він, як військовослужбовець, в особливий період має сплачувати лише основний борг, а тому заперечує проти вимог банку про стягнення з нього відстоків за користування кредитом, пенні та штрафів, що визначено Законом України " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей".

Вказує також, що 05 листопада 2021 року він звернувся до позивач із заявою про реструктуризацію заборгованості за договором кредиту в якій просить банк здійснити реструктуризацію його заборгованості шляхом щомісячної сплати ним суми на погашення в розмсірі 4000,00 грн. на термін 18 місяців.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми кредитної заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість у розмірі 61014,52 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» сплачену суму судового збору в розмірі 1929,50 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 18 листопада 2022 року представник позивача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Вовчук Микола Васильович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що банком при визначенні суми заборгованості за кредитом не враховано сплату позичальником заборгованості у розмірі 10 838,78 грн., оскільки такі висновки суду першої інстанції свідчать про неповне дослідження судом доказів, зокрема, розрахунку заборгованості в якому зазначено розмір заборгованості по кредиту, процентам, комісії, суми та дати сплати заборгованості, а також розмір заборгованості після таких сплатвідповідачем частково грошових коштів на погашення заборгованості по кредиту.

Вказує на те, що відповідач здіснював часткову сплату заборгованості і, відповідно, після такої сплати заборгованість зменшувалась, зокрема, в рахунок погашення заборгованості за кредитом позичальником було сплачено - 1 565,37 грн., на погашення процентів сплачено - 7 199,80 грн. та по комісії- 2 073,57 грн., що в сумі склададє 10 838,76 грн. Зазначена сплачена позичальником сума була врахована банком при здійсненні розрахунку заборгованості відповідача по кредиту.

Звертає увагу суду, що у випадку якби сплачена позичальником сума у розмірі 10 838,76 грн. не була врахована банком, то суд першої інстанції повинен був стягнути з відповідача - 66 290,38 грн., а не 61 114,64 грн., як вказано в рішенні. Яким чином судом було обчислену суму заборгованості відповідача по кредиту в рішенні суду не зазначено.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 березня 2020 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» банком та ОСОБА_1 було підписано заяву про приєднання №2401970/150816 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).

Пунктом 3.2 цієї заяви передбачено, що вказана заява про приєднання є двостороннім правочином клієнта і банку, невід`ємною частиною договору і містить індивідуальну частину договору в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до п. 3.6 заяви, банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», ПІН-конверт до неї.

02 березня 2020 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було підписано заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту), за умовами якої останній погодився, що підписанням цієї заяви клієнт ініціює одержання (встановлення/збільшення) кредиту на споживчі потреби, погоджується з умовами користування кредитом відповідно до умов договору та підтверджує укладення між ним та банком кредитного договору із істотними умовами кредитування, викладеними в цій заяві (зокрема, розміром кредиту) та в договорі, у тому числі: картковий рахунок, на який встановлюється кредит НОМЕР_1 ; максимальний розмір кредиту - 250 000 грн; процентна ставка за кредитом : фіксована - розмір процентної ставки за користування кредитними коштами (крім Грейс-періоду) - 0,001% річних; процентна ставка за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки - 0,001 % річних; процентна ставка за перевищення витратного ліміту по поточному рахунку (несанкціонований овердрафт) - 60% річних, а також періодичність сплати процентів - щомісячно. Вказана заява містить підпис відповідача про ознайомлення з умовами договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею, 3% річних та інфляційними втратами за просточення виконання грошового зобов`язання станом на 05 квітня 2021 року відповідач має заборгованість у розмірі - 77 129,16 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредита - 70 287,89 грн., за процентами за користування кредитом - 6 500,00 грн., 3% проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 225,32 грн., 3 % проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 34,92 грн та витратами інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом- 80,33 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії- Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 та, стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 61 014,52 грн., суд першої інстанції посилався на те, що з наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, проте з наданого розрахунку вбачається, що банком не було враховано часткове повернення відповідачем боргу у розмірі 10 838,78 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

В підписаній відповідачем 02 березня 2020 року заяві на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту), сторони погодили максимальний розмір кредиту - 250 000 грн; процентна ставка за кредитом: фіксована - розмір процентної ставки за користування кредитними коштами (крім Грейс-періоду) - 0,001% річних; процентна ставка за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки - 0,001 % річних; процентна ставка за перевищення витратного ліміту по поточному рахунку (несанкціонований овердрафт) - 60% річних, а також періодичність сплати процентів - щомісячно.

Відповідач ОСОБА_1 з викладеними у заяві умовами погодився без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого на примірнику заяви проставив свій особистий підпис.

Вказані докази свідчить про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення ст. 638 ЦК України, а підписання відповідачем заяви про приєднання №2401970/150816 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) підтверджує укладення між ним і банком договору.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Звертаючись до суду першої інстанції з відзивом на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 зазначив, що банк безпідставно пред`явив до нього вимоги про стягнення з нього відсотків та штрафних санкцій за період з березня 2020 року по 05 квітня 2021 року, так як він надав банку довідку про те, що з 15 квітня 2020 року він є військовослужбовцем та проходить військову службу в Держспецзв`язку, а тому відповідно до вимог п.15 ст. 14 Закону України " Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" він звільнений від обов`язку сплачувати відсотки за користуванння кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитом. З урахуванням вище викладеного він, як військовослужбовець в особливий період має сплачувати лише основну суму боргу за кредитом.

На підтвердження своїх доводів відповідач ОСОБА_1 надав до суду першої інстанції копію довідки Державного науково-дослідного інституту технологій кібербезпеки та захисту інформації, відповідно до якої, ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу в Держспецзв`язку з 15 квітня 2020 року.

Згідно вимог пункту 15 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Визначення «особливого періоду» наведено у Законі України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII), відповідно до статті 1 якого:

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-ХІІ) особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Вирішуючи питання щодо темпоральних меж дії особливого періоду в розумінні Закону № 3543-XII, Велика Палата Верховного Суду в постановіт від 26 серпня 2020 року по справі № 813/402/17 (провадження№ 11-609апп19) дійшла висновків, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Такої ж позиції дотримувалось і Міністерство оборони України, про що свідчить лист від 01 жовтня 2015 року № 322/2/8417, в якому зазначено, що особливий період в Україні настав із 17 березня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» та триває дотепер, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на Сході України.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача проценті за користування кредитом- 6 500,00 грн., 3% процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 225,32 грн., 3 % процентів річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 34,92 грн та витрати інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 80,33 грн. не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі у розмірі 70 287,89 грн. та доводів позивача про зарахування сплачених відповідачем грошових коштів на погашення заборгованостів сумі 10 838,76 грн. наступним чином : 1 565,37 грн.- на погашення тіла кредиту; 7 199,80 грн. - на погашення процентів за користування кредитом та 2 073,57 грн. - на сплату платежів по комісії, колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту є обгрунтованими в розмірі 61 014,52 грн. з огляду на наступне.

Сторонами визнано і дослідженими доказами підтверджується, що на погашення заборгованості по кредиту відповідачем було сплачено на користь позивача грошові ккошти в сумі 10 838,76 грн.

При цьому, в порушенні вимог п.15 ст. 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, зарахування сплачених відповідачем, який є військовослужбовцем в особливий період, коштів позтвачем було здійснено не лише на погашення заболргованості по тілу кредиту, а наступним чином : 1 565,37 грн.- на погашення тіла кредиту; 7 199,80 грн. - на погашення процентів за користування кредитом та 2 073,57 грн. - на сплату платежів по комісії.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає, що сплачені відповідачем суму у розмірі 10 838,76 грн. банку слід було зарахувати на погашення його заборгованості по тілу кредиту, а тому стягненню з відповідача на користь позивач підлягає заьборгованість по тілу кредиту в сумі 70 287,79 - 7199,80 грн. - 2 073,57 грн = 61 014,52 грн.

Доводи апеляційної скарги представника позивач про обгрунтованість зарахування сплачених відповідачем коштів в сумі 10 838,76 грн. частково на погашення тіла кредиту, на погашення відсотків за користуванння кредитом та на комісію, а також щодо наявностиі правомх підстав для стягнеенння з відповідача на копристь позивача відсотків за користуваанння кредитом в сумі -6 500,00 грн., 3% процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 225,32 грн., 3 % процентів річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 34,92 грн та витрати інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 80,33 грн., колегія суддів відхиляє, так як вказані доводи суперечать вимогам п.15 ст. 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з огляду на те, що відповідач є військовослужбовцем і в Україні діє особливий період.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про наявність підстав для часткового задоволеннні позовуАкціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми кредитної заборгованості, стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість у розмірі 61014,52 грн. та про відмову у задоволенні в решті вимог позову, однак з помилкових мотивів, колегія суддів погоджується з доводи апеляційної скарги про відсутність у рішенні суду першої інстанції обгрунтованих висновків, а тому рішення Святошинського районного суду м.Києва від 07 лютого 2022 року необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Вовчука Миколи Васильовича підлягає частковому задоволенню, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При подачі позовної заяви АТ «Державний ощадний банк України» було сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн. При подачі апеляційної АТ «Державний ощадний банк України»було сплачено судовий збір у розмірі 3 405,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено частково, а тому суд стягнув з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору за поданння позовної заяви в сумі 1929,50 грн.

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Вовчука Миколи Васильовича було задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, тобто, судом апеляційної інстанції змінено рішення суду першої інстанції лише в частині його правового обгрунтування, а тому відсутні визначені ст. 141 ЦПК Україн підстави для покладення на відповідача відшколування витрат позивача по сплаті судового збору за поданння апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 526, 626, 628, 634, 638, 1054, 1056-1 ЦК України, п.15 ст. 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Вовчука Миколи Васильовича задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: