Справа №949/989/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

при секретарі судового засідання Катюха К.В.,

за участю:

представника позивача Отупор С.М.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця за правилами загального позовного провадження справу за позовом Органу опіки та піклування - виконком Дубровицької міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач Орган опіки та піклування - виконком Дубровицької міської ради звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги мотивує тим, що в АДРЕСА_1 , проживає відповідачка ОСОБА_1 , яка є матір`ю трьох дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідачка тривалийчас ухиляється від виконання баткьівських обов`язків відносно синів, про що повідомив батько дітей ОСОБА_5 . Сім`я ОСОБА_1 тривалий час перебувала на контролі Дубровицької міської ради. Відповідачка часто перебуває поза межами сім`ї, не опікується дітьми, не готує їсти, не цікавиться навчанням та дозвіллям синів. За місцем проживання відповідачка ОСОБА_1 характеризується негативно. Наказом Служби у справах дітей Дубровицької міської ради від 01 липня 2022 року, дітей було поставлено на облік як таких, що перебувають у складних життєвих умовах. Відповідачка не працює, не виховує дітей, не доглядає за ними, схильна до вживання алкогольних напоїв. Наказом Служби у справах дітей Дубровицької міської ради від 28 липня 2022 року, дітей було поставлено на облік як таких, що залишилися без батьківського піклування. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

У судовому засіданні представник позивача Отупор С.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову.

З наданих відповідачкою пояснень та документів встановлено, що на даний час вона разом із дітьми проживає в АДРЕСА_1 . Умови проживання у них задовільні. За місцем проживання вона характеризується посередньо. Вона бере участь у шкільному житті своїх синів та цікавиться їх навчанням. При цьому запевнила суд, що усвідомила свою поведінку та буде належним чином виконувати свої батьківські обов`язки та зможе виховувати дітей в належних для того умовах.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку.

Як вбачається із свідоцтв про народження дітей, батьками ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.5-7).

Згідно характеристики №2-55 від 04 серпня 2022 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради вбачається, що ОСОБА_1 є багатодітною матір`ю. Зі слів жителів села характеризується із негативної сторони. Має схильність до зловживання алкогольних напоїв, веде аморальний спосіб життя та бере участі у вихованні дітей (а.с.17).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 28 червня 2022 року вбачається, що було проведено обстеження житлових умов ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку чисто. Для дітей є окремі спальні місця. ОСОБА_1 вдома не було. Зі слів дітей вона тривалий час зловживає алкогольними напоями. Часто на тривалий період залишає дітей (а.с.18).

Згідно листа Орв`яницького ЗЗСО І-ІІІ ступенів №92 від 04 серпня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 , мати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за час освітнього процесу шкільним життям дітей не цікавилася, на дзвінки учителів не реагувала, у заклад на виклики не з`являлася (а.с.20).

Із письмових пояснень ОСОБА_5 , який є батьком дітей, вбачається, що ОСОБА_1 не виконує батьківські обов`язки по відношенню до синів. Досить тривалий час вона зловживає алкогольними напоями, не ночує вдома, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.22).

Із письмових пояснень ОСОБА_7 , яка є старшою дочкою ОСОБА_1 , вбачається, що її мати ОСОБА_1 не виконує батьківські обов`язки по відношенню до її рідних братів. Вона не готує їм їжу, не прибирає, не пере одяг. Досить тривалий час вона зловживає алкогольними напоями, не ночує вдома, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.23).

Із письмових пояснень ОСОБА_2 , який є сином ОСОБА_1 , вбачається, що його мати ОСОБА_1 тривалий час зловживає алкогольними напоями та часто на довгий період зникає і лишає дітей самих вдома (а.с.24).

Наказом Служби у справах дітей Дубровицької міської ради №20 від 01 липня 2022 року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , було поставлено на облік дітей, що перебувають у складних життєвих умовах, у зв`язку з ухиленням ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків (а.с.27).

Наказом Служби у справах дітей Дубровицької міської ради №25 від 28 липня 2022 року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , було взято на облік дітей, що залишилися без батьківського піклування (а.с.28).

Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно трьох дітей вбачається, що ОСОБА_1 тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей. Часто перебуває за межами сім`ї, не опікується дітьми, не готує їсти, не цікавиться навчанням та дозвіллям синів. На даний час, діти взяті на облік дітей, що залишилися без батьківського піклування. А тому, враховуючи викладені обставини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області вважає, що позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її дітей є доцільним та відповідає інтересам дітей (а.с.32-33).

Відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як зазначено у статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У 6 принципі Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до частини 1 статті 18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічні норми закріплені у Сімейному кодексі України, зокрема, згідно частин 1-5 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині 1 статті 9 Конвенції вказано, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно статті 14 Закону України "Про охорону дитинства", діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до частини 4 статті 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, згідно пунктів 2 - 4 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав відповідно до частин 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Аналогічне зазначено в Узагальненні Верховного Суду України практики розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновлення батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11 грудня 2008 року.

Отже, суд відхиляє висновок органу опіки і піклування - виконавчого комітету Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , оскільки такий, на думку суду, є однобічним, базується на інформації, яка не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи та суперечить інтересам дітей на можливість збереження сімейних зв`язків.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (пункт 49 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" та пункт 47 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України").

Також Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України").

Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення може виникнути необхідність врахування низки чинників, зокрема: чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (пунктки 49-52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України").

Тобто, вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке у свою чергу не є абсолютним.

В пунктах 54, 58 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" зазначено, що вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Згідно частин 3, 4 статті 12, частини 1 статті 13, частин 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши всі докази кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позивач не надав суду таких доказів, які б підтверджували свідоме та умисне ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Надані ж письмові докази та висновки не підтверджують наведених у позовній заяві обставин щодо алкоголізму відповідачки та систематичного перебуванням у асоціальних і сумнівних компаніях; абсолютну незацікавленість її життям власних дітей.

Суд бере до уваги, що у судовому засіданні відповідачка пояснила, що умови проживання у них задовільні. На даний час, за місцем проживання вона характеризується посередньо, бере участь у шкільному житті своїх синів та цікавиться їх навчанням. Запевнила суд, що усвідомила свою поведінку та буде належним чином виконувати свої батьківські обов`язки та зможе виховувати дітей в належних для того умовах.

При цьому, слід зазначити, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд вважає, що недостатність засобів для виховання та утримання дітей не може свідчити про винну, усвідомлену, протиправну поведінку батьків, що призводить до ухилення останніх від виконання своїх обов`язків з виховання та утримання дітей.

Водночас, зловживання алкогольними напоями, як підстава для позбавлення батьківських прав відповідачів, на яку посилається позивач, не заслуговує на увагу, оскільки документально не підтверджена.

Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

За таких обставин у цій справі відсутні виключні обставини, за яких відповідачі можуть бути позбавлені батьківських прав, що не суперечило б Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Пленум Верховного суду України у постанові від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" надав роз`яснення, як вийти з цієї ситуації за допомогою інших правових методів, а саме вказав, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

За наведених обставин, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з недоведенням позивачем обставин та підстав, на які він посилається при обґрунтуванні позовних вимог.

Разом з тим, суд погоджується із доводами позивача, що відповідачка ОСОБА_1 не в повній мірі виконує батьківські обов`язки щодо забезпечення належних умов проживання, фізичного та духовного розвитку дітей, у зв`язку з чим слід попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дітей та покласти на орган опіки і піклування та службу у справах дітей контроль за виконанням відповідачами батьківських обов`язків.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Керуючись статтями 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Органу опіки та піклування - виконком Дубровицької міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 15 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 17 березня 2023 року.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду К.М. Отупор