Справа № 199/6270/23
УХВАЛА

08.08.2023

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Спаї В.В., розглянувши клопотання представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» гр. ОСОБА_1 про розгляд цивільної справи за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення в порядку спрощеного позовного провадження,

ВСТАНОВИВ:

Від імені позивача позов поданий гр. ОСОБА_1 представником за довіреністю, яка видана 30.12.2022 р. головою правління Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Герхард Бьош. Одночасно із позовною заявою подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, на переконання представника позивача справа є малозначною відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України, у справі не має необхідності призначати експертизи, викликати свідків, справа не відноситься до переліку справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України), розгляд цієї справи не має значного суспільного інтересу, а докази у справі мають незначний обсяг та нескладний характер.

Наявні підстави для відмови в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У частині шостій статті 19 ЦПК України в редакції визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед загальних положень процесуального закону, суд має право віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому за змістом пункту 1 частини шостої цієї статті справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу притаманних їм властивостей, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета.

Звертаючись до суду, позивач просив суд виселити відповідачів, які проживають у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації - виконавчому органі сільської, селищної або міської ради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно територіально одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Тобто, у цій справі позивач заявив вимоги немайнового характеру, у зв`язку з чим у ній неможливо визначити ціну позову, а тому справа не належить до категорії малозначних на підставі пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Справа не може бути визнана судом малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, оскільки спір стосується права відповідачів на житло та пов`язану із ним реєстрацію їх місця проживання за адресою даного житла. Термін «житло» в тлумаченні Європейського суду з прав людини означає насамперед місце, де особа є «вдома», яке охоплюється захистом 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, втручання у яке обґрунтоване пунктом 2 статті 8 та, зокрема, чи був цей захід здійснений «відповідно до закону» в контексті цього пункту. ЄСПЧ підкреслює, що вираз «відповідно до закону» у пункті 2 статті 8 Конвенції значною мірою покладає на національне законодавство і державу обов`язок дотримання матеріальних і процесуальних норм (з відповідними виправленнями, «Елсі та інші проти Туреччини», заява № 23145/93 і 25091/94, п. 697, 13 листопада 2003 року).

Перелік процесуальних прав та обов`язків учасників справи визначений у статті 43 ЦПК України; виходячи зі змісту статті 43 ЦПК України, виклик свідків та призначення експертизи, навіть за умови їх відсутності (тобто свідків) та відсутності підстав для призначення судової експертизи не позбавляє особу/осіб, яка/які заперечує/заперечують проти позову, заявляти інші клопотання.

Таким чином, підстави для задоволення клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч. 3 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат бо законний представник.

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу (ч. 2 ст. 60 ЦПК України).

Судом відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи в прядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (ч. 3 ст. 62 ЦПК України).

Між тим, при подачі вказаної заяви, перелічені вимоги закону не були дотримані в частині підтвердження особою, яка підписала заяву (гр. ОСОБА_1 ) повноважень на представництво інтересів АТ КБ «ПриватБанк».

Надана довіреність не надає повноважень гр. ОСОБА_1 на підписання, як представником позивача, позовної заяви. При зверненні до суду необхідно було надати документи на підтвердження повноваження адвоката, як представника: довіреність або ордер, видані відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 260-261 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» гр. ОСОБА_1 про розгляд цивільної справи за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення в порядку спрощеного позовного провадження відмовити повністю.

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підписана 08 серпня 2023 року.

Ухвала не може бути оскаржена.

Суддя В.В.Спаї