Справа № 638/1057/23
Провадження № 2/761/6538/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2023 року Шевченківський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Матвєєвої Ю.О.

при секретарі Каніковського Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Мілоан» третя особа ТОВ «Діджи Фінанс» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Т ТОВ «Мілоан» третя особа ТОВ «Діджи Фінанс» про захист прав споживачів, визнати неукладеним та недійсним кредитний договір № 4895012 від 26.05.2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан».

Позов мотивовано тим, що 26 травня 2021 року приблизно о 3:00 годині по відношенню до ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 було скоєно кримінальне правопорушення, а саме: невстановлена особа шляхом вільного доступу заволоділа мобільним телефоном марки «Samsung Note 10 Lite» чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 13 000 грн., срібним ланцюжком, та, користуючись додатком «Приват 24», зняла грошові кошти в сумі 38568 грн. з банківських карток. Крім того, скориставшись його даними вказана невстановлена особа оформила три кредити на загальну суму 25100 грн.

26 травня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві з заявою про вчинення щодо нього злочинних дій, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 30 травня 2021 року в ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження № 90001482 за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

У травні 2021 року, після вчинення щодо ОСОБА_2 кримінального правопорушення, він відновив доступ до номеру мобільного телефону НОМЕР_3 . Під час входу в додаток "Приват24" ОСОБА_2 було помічено, що з рахунку картки НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) 26.05.2021 та 27.05.2021 було списано грошові кошти приблизно у розмірі -59 000 грн. шляхом здійснення 25 транзакцій поза його відома та згоди, що підтверджено випискою по рахункам.

Після цього для того, щоб розібратися на якій підставі в ОСОБА_2 вимагають повернення коштів, він звернувся до сайту Бюро кредитних історій - www.ukbi.ua. замовив свою кредитну історію. Коли отримав файл з своєю кредитною історією, там ОСОБА_2 побачив 3 (три) оформлених на нього кредити в 3 фінансових організаціях, однією з яких є ТОВ "Мілоан".

ОСОБА_1 , зазначає, що жодного Договору на отримання кредитних коштів з фінансовими організаціями, зокрема із ТОВ «Мілоан» не укладав, а тому звернувся до суду за захистом свої прав.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання правочину недійсним.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 26 травня 2021 року приблизно о 3:00 годині по відношенню до ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 було скоєно кримінальне правопорушення, а саме: невстановлена особа шляхом вільного доступу заволоділа мобільним телефоном марки «Samsung Note 10 Lite» чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 13 000 грн., срібним ланцюжком, та, користуючись додатком «Приват 24», зняла грошові кошти в сумі 38568 грн. з банківських карток. Крім того, скориставшись його даними вказана невстановлена особа оформила три кредити на загальну суму 25100 грн.

26 травня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві з заявою про вчинення щодо нього злочинних дій, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 30 травня 2021 року в ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження № 90001482 за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

30.09.2021 року дізнавач Солом`янского УП ГУНП в м. Києві Пастух Д.В., виніс постанову про закриття кримінального провадження. За скаргою ОСОБА_2 до керівника Солом`янської окружної прокуратури м. Києва в листопаді постанову про закриття кримінального провадження скасовано.

У травні 2021 року, після вчинення щодо ОСОБА_2 кримінального правопорушення, він відновив доступ до номеру мобільного телефону НОМЕР_3 . Під час входу в додаток "Приват24" ОСОБА_2 було помічено, що з рахунку картки НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) 26.05.2021 та 27.05.2021 було списано грошові кошти приблизно у розмірі -59 000 грн. шляхом здійснення 25 транзакцій поза його відома та згоди, що підтверджено випискою по рахункам.

Після цього для того, щоб розібратися на якій підставі в ОСОБА_2 вимагають повернення коштів, він звернувся до сайту Бюро кредитних історій - www.ukbi.ua. замовив свою кредитну історію. Коли отримав файл з своєю кредитною історією, там ОСОБА_2 побачив 3 (три) оформлених на нього кредити в 3 фінансових організаціях, однією з яких є ТОВ "Мілоан".

Вищезазначені Договори, зокрема і з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі за текстом - ТОВ "Мілоан"), були укладені після здійснення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_2 26.05.2021 року та викрадення його телефону.

26 червня 2021 року ТОВ «Мілоан» надіслало ОСОБА_2 смс-повідомлення, в якому повідомлялося, що за кредитним договором 4895012, який нібито він уклав з ТОВ «Мілоан», виникла прострочена заборгованість.

У червні 2021 року засобами поштового зв`язку до ТОВ «Мілоан» було направлено заяву, в якій вказано, що 26.05.2021 року щодо нього було скоєно кримінальне правопорушення, а саме викрадено телефон. Після вказаних подій на ім`я ОСОБА_2 було оформлено кредити в трьох фінансових компаніях, зокрема і в ТОВ «Мілоан».

13.07.2021 року ТОВ «Мілоан» направив ОСОБА_2 повідомлення, що він не виконує умови договору № 4895012.

15.09.2021року на телефон ОСОБА_2 від компанії ТОВ «Діджи Фінанс» було надіслано смс-повідомлення, в якому зазначалося, що його борг за кредитним договором відступлено на користь ТОВ «Діджи Фінанс» (), згідно Дог. №07Т від 13.09.2021 p., розмір відступленої заборгованості 80050 грн.

В свою чергу, TOB «Мілоан» не надало жодних доказів переходу прав у зобов`язанні до нового кредитора, а саме до компанії ТОВ «Діджи Фінанс».

При зверненні до суду позивач зазначає, що будь-яких договорів з відповідачем не укладав, кредит не брав, а кредитні кошти не отримував, не домовлявся про істотні умови.

У відповідності до статей 15, 16ЦК України судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване цивільне право особи чи інтерес, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За положеннями статей 626-628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 11Закону України«Про захистправ споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до статті 1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 2 статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з положеннями статті 203ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною третьою статті 203 ІІК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

У разі якщо сторони згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним.

Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до частини першої статті 215ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Відповідно до положень частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно частини першої статті 215ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 2 статті 639ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно ч. 3 ст.11Закону України«Про електроннукомерцію» Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст.11Закону України«Про електроннукомерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частиною 8 ст.11Закону України«Про електроннукомерцію» встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції

За правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст.3Закону України«Про електроннукомерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Частиною 12 ст.11Закону України«Про електроннукомерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

За приписами частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

З аналізу положень п. 6, 12 ч. 1 ст. 3, ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.13Закону України«Про споживчекредитування» вбачається, що клієнт має бути ідентифікований одразу при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній мережі за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, інших аналогів власноручних підписів і лише на етапі акцептування пропозиції про укладення договору акцепт підписується одноразовим ідентифікатором, який відповідно до п.п. 6, 12 ч. 1 ст.3Закону України«Про електроннукомерцію» є алфавітно-цифровою послідовністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не отримував даного одноразового ідентифікатора, а також не реєструвався у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача, оскільки на момент укладення електронного кредитного договору його телефон перебував у володінні зловмисників, що підтверджується матеріалами справи.

Матеріали справи також не містять даних про те, що особа позивача була належним чином ідентифікована при його реєстрації в ІТС відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису.

Тобто, в матеріалах справи відсутні докази щодо укладення кредитного договору з використанням власних персональних даних ОСОБА_2 на отримання кредитних коштів згідно кредитного договору № 4895012 від 26.05.2021 року.

Крім того, суд зазначає, що у статті 509ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, з яких би вбачалось існування між позивачем та відповідачем кредитних або інших зобов`язальних правовідносин, а матеріали справи не містять і доказів того, що відповідачем виконані умови кредитного № 4895012 від 26.05.2021 року та надано позивачу кредит.

За приписами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 89ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи приписи ч. 2 ст. 207, ст. 1055 ЦК України, якими встановлені вимоги щодо обов`язкової письмової форми кредитного договору, з огляду на те, що кредитний договір № 4895012 від 26.05.2021 року не підписаний позивачем у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а також те, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, як укладення договору № 4895012 від 26.05.2021 року, так і існування між сторонами кредитних або зобов`язальних правовідносин, суд приходить до висновку, що договір № 4895012 від 26.05.2021 року є неукладеним.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що судом встановлено, що договір № 4895012 від 26.05.2021 року є неукладеним, а неукладений договір не може бути визнаний недійсним, а тому підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання договору недійсним немає і задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 100, 141, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 207, 638, 1054, 1055, ЦК України, Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», Законом України «Про електрону комерцію»,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Мілоан», третя особа ТОВ «Діджи Фінанс» про захист прав споживачів - задовольнити частково.

Визнати неукладеним кредитний договір № 4895012 від 26.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 .

В решті частині вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн..

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.О. Матвєєва

05 травня 2023 року