28.02.2023 Єдиний унікальний № 371/1197/21 провадження № 2/371/116/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Миронівка

ЄУН 371/1197/21

Провадження № 2/371/116/23

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі секретаря судових засідань Марусич А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко Валентини Василівни про визнання договору дарування недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності,

У С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернулася із вказаними позовними вимогами, посилаючись на ті обставини, що 23 квітня 2014 року Миронівським районним судом Київської області ухвалено рішення по цивільній справі № 371/248/14-ц за позовом її матері ОСОБА_2 до Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами перегляду вказаного рішення суду за її апеляційною скаргою, Київський апеляційний суд 21 вересня 2021 року постановив ухвалу, якою рішення суду першої інстанції від 23 квітня 2014 року визнав нечинним, провадження у справі закрив. Підставою для визнання рішення суду першої інстанції нечинним стало те, що оскаржуваним рішенням вирішені права на спадщину, без залучення її до справи, як спадкоємця, яка прийняла спадщину, так як проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем на день його смерті.

Після розгляду справи їй стало відомо, що 05 листопада 2015 року її мати ОСОБА_2 уклала договір дарування на відчуження її брату ОСОБА_3 житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , право власності якого належало дарувальнику на підставі рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 квітня 2014 року у справі № 371/248/14-ц.

Вона не є стороною оспорюваного договору дарування, проте вважає, що внаслідок вчинення цього договору порушено її законні інтереси та права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 відчужила майно, яке є спадковим майном, на яке вона має право, а договір дарування був вчинений на підставі рішення суду, яке в подальшому визнано нечинним, а тому наявні підстави для визнання вказаного договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсності договору в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності на житловий будинок.

Просила визнати недійсним договір дарування, укладений 05 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. за реєстровим номером 4316. А також застосувати наслідки недійсності правочину та скасувати запис від 05 листопада 2015 року, індексний номер 25874695, про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок з верандою - «а-1», прибудовою - «а2-1», прибудовою - «а 3-1», відкритою верандою - «а 4-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 27 червня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 14 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з?явилися, подали до суду заяву, в якій просили розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

01 серпня 2022 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позовних вимог. В заяві відповідач ОСОБА_2 вказала, що не заперечує проти задоволення позову. З наслідками подання зави про визнання позову вона ознайомлена.

Згідно з пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відтак відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання.

Відповідач ОСОБА_3 про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся 29 вересня 2022 рокута 17 листопада 2022 року за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання, дані про яке отримано згідно відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області.

06 жовтня 2022 року та 22 грудня 2022 року до суду повернуто конверт із вкладенням. Згідно даних довідки ф.20, сформованої представником відділення АТ «Укрпошта», причиною повернення відправлення вказано відсутність особи за адресою місця проживання.

Враховуючи вказані обставини та правила статей 128, 223 ЦПК України, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, наявні підстави для розгляду справи у відсутності відповідача ОСОБА_3 .

Відповідач приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Шепітко В.В. про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в надісланій суду заяві просила справу розглядати у її відсутності.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а тому за правилами частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи

Судом встановлені такі фактичні обставини.

На підставі рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 квітня 2014 року у справі № 371/248/14-ц, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 набула права власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 .

Вказані обставини підтверджуються даними рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 квітня 2014 року у справі № 371/248/14-ц, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22377561 від 30 травня 2014 року (а.с. 67 зв.-68).

05 листопада 2015 року ОСОБА_2 уклала договір дарування, згідно з яким відчужила ОСОБА_3 житловий будинок під номером АДРЕСА_1 , право власності на який належало дарувальнику на підставі рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 квітня 2014 року у справі № 371/248/14-ц.

Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. за реєстровим номером 4316. На підставі договору дарування право власності на зазначений житловий будинок було зареєстроване 05 листопада 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно (індексний номер 25874695).

Вказані обставини підтверджуються даними договору дарування житлового будинку № 4316 від 05 листопада 2015 року (а.с. 62), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 46998023 від 05 листопада 2015 року (а.с. 78); інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно № 46991848 від 05 листопада 2015 року, № 284664012 від 15 листопада 2021 року (а.с. 27, 77), довідки приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. № 610/01-16 від 22 листопада 2021 року (а.с. 28).

ОСОБА_1 , яка є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , не погоджуючись із рішенням Миронівського районного суду Київської області від 23 квітня 2014 року у справі № 371/248/14-ц, звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказала, що предметом позову був спірний будинок з господарськими спорудами, а вона, як донька померлого, є спадкоємцем першої черги, оскільки на момент відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 була неповнолітньою, постійно проживала разом із спадкодавцем на день його смерті, тому фактично спадщину прийняла. Проте суд першої інстанції ухвалив рішення, вказавши, що інших спадкоємців, окрім ОСОБА_2 , немає.

Під час перегляду Київським апеляційним судом рішення Миронівського районного суду від 23 квітня 2014 року, ОСОБА_2 подала заяву про відмову від позову про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Київський апеляційний суд прийняв відмову позивача від позову та, керуючись пунктом 4 частини 1, частиною 2 статті 255, та частиною 2 статті 373, ухвалою від 21 вересня 2021 року, рішення суду першої інстанції визнав нечинним та закрив провадження у справі.

В ухвалі Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року у справі № 371/248/14-ц встановлені наступні обставини, що ОСОБА_1 також є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_4 , який був її батьком, та спадщину після якого вона прийняла у порядку частини 3 статті 1268 ЦК України.

На підтвердження указаних обставин ОСОБА_1 надала суду свідоцтво про її народження, у якому матір?ю зазначено ОСОБА_2 , а батьком ОСОБА_4 , свідоцтво про смерть ОСОБА_4 та довідку, видану 2014 року № 244 виконавчим комітетом Карапишівської сільської ради, якою підтверджено, що ОСОБА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . На день його смерті разом з ним проживали: дружина - ОСОБА_6 , дочка - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_3 .

Таким чином колегією встановлено, що оскаржуваним рішенням вирішені права на спадщину без залучення усіх спадкоємців, що прийняли спадщину, зокрема, ОСОБА_1 .

Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Карапишівською сільською радою 30 серпня 1982 року (а.с. 13), свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого повторно Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) 13 березня 2021 року (а.с. 14), довідок Миронівської міської ради № 1056/02-49, № 1056/57-49, № 1058/02-49 від 15 листопада 2021 року, рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 квітня 2014 року та ухвали Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року у справі № 371/248/14-ц (а.с. 15-20, 21-23).

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права є визнання правочину недійсним.

Згідно статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Статтею 204 ЦК України встановлено принцип призумпції правомірності правочину. Зокрема визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі №761/26815/17 (провадження №61-16353сво18) зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. За своєю суттю ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

При цьому Велика Палата Верховного Суду в постановах від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 та від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 висловила правову позицію, що суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін.

Обґрунтовуючи підстави позову про визнання недійсними оспорюваного договору дарування житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , позивач послалася на те, що ОСОБА_2 набула права власності в порядку спадкування за законом на майно, що було предметом договору дарування, на підставі рішення суду, яке ухвалене без врахування обставин наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину і яке в подальшому було визнане нечинним, а зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Матеріали справи підтверджують, що відповідач ОСОБА_2 набула права власності на житловий будинок на підставі рішення суду.

За загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється.

Під час перегляду рішення Миронівського районного суду від 23 квітня 2014 року Київським апеляційним судом констатовано, що рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з?ясуванні обставин справи, внаслідок чого вирішені права на спадщину без залучення усіх спадкоємців, які прийняли спадщину.

Позивач ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції були надані докази щодо факту прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_4 . Такі ж докази наявні і в матералах справи, що розглядається.

Таким чином, набуття ОСОБА_2 права власності на весь житловий будинок, що був спадковим майном, без врахування прав та законних інтересів інших спадкоємців, відбулося без законних підстав.

За таких обставин відповідач ОСОБА_2 не мала достатнього обсягу правомочностей на відчуження вказаного житлового будинку, так як вказаний житловий будинок не належав їй з підстав незаконності набуття права власності на нього.

У силу принципу Nemo plus iures transferre potest quam ipse habet ("Ніхто не може передати більше прав, ніж має сам"), у даному випадку не виникає право власності й у майбутніх набувачів.

Оскільки рішення суду, на підставі якого відповідач ОСОБА_2 набула право власності на житловий будинок, визнане нечинним, то і укладений в подальшому на його підставі договір дарування є недійсним. А право власності ОСОБА_3 на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 , що було набуте внаслідок вчинення оспорюваного правочину, підлягає припиненню.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 сформульовано висновки про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діями наслідкам.

Під час вирішення спору, суд має з`ясувати, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.

Судом встановлено, що оспорюваним договором дарування на момент його вчинення було порушено суб`єктивне цивільне право позивача на спадкування за законом спадкового майна у виді житлового будинку, який був предметом оспорюваного договору дарування, оскільки, внаслідок його укладення, житловий будинок вибув із спадкової маси після смерті ОСОБА_4 і позивач позбавлена можливості оформити спадкові права у визначеному законодавством порядку на свою частку.

За таких обставин суд вважає ефективним обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині позовних вимог про визнання недійсним оспорюваного договору дарування.

Позовну вимогу про застосування наслідків недійсності правочину та скасування запису про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за відповідачем ОСОБА_3 суд вважає неналежним способом захисту з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції Закону № 2255-ІХ від 15 травня 2022 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Пунктом 9 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене, судове рішення про визнання недійсними оспорюваного договору дарування, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , буде ефективним способом захисту, з огляду на положення статей 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вирішуючи питання щодо позовних вимог до приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Шепітко В.В., яка посвідчила оспорюваний договір дарування та прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок за відповідачем ОСОБА_3 від 05 листопада 2015 року (індексний номер 25874695), суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 зробила висновок, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Позивачем не надано будь - яких доказів того, що нотаріусом було вчинено неправомірні дії чи порушено вимоги законодавства в момент посвідчення оспорюваного договору дарування чи проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на набутий внаслідок дарування житловий будинок.

З огляду на встановлені судом обставини справи на момент вчинення оспорюваного правочину нотаріус не знав і не міг знати про права третіх осіб на житловий будинок, що був предметом договору дарування.

Таким чином, приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Київської області Шепітко В.В не є належним відповідачем у справі, а тому в задоволенні позовних вимог до неї слід відмовити.

Висновки за результатами розгляду

Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків.

Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов'язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленного відповідача та обгрунтувати відповідність обраного способу засхисту змісту порушенного права.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування, укладеного 05 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є обґрунтованими. Позивач довела належними та допустимими доказами порушення її прав оспорюваним правочином на момент його укладення.

Вимоги про застосування наслідків недійсності правочину шляхом скасування запису від 05 листопада 2015 року про державну реєстрацію права власноті на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 не є ефективним способом захисту, а тому задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги до приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. є необгрунтованими, оскільки нотаріус є неналежним відповідачем у справах про скасування записів чи рішень щодо державної реєстрації права чи обтяження.

Щодо розподілу судових витрат

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 1816,00 грн за дві вимоги немайнового характеру згідно з квитанціями (а.с.1).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем підлягає стягненню з відповідачів пропорційно задоволеним вимогам позивача.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення однієї вимоги немайнового характеру із двох заявлених позивачем, то з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі по 454, 00 грн з кожного (1816,00/2/2).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко Валентини Василівни про визнання договору дарування недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 05 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко Валентиною Василівною за реєстровим номером 4316.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про застосування наслідків недійсності правочину та скасування запису від 05 листопада 2015 року, індексний номер 25874695, про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок з верандою - «а-1», прибудовою - «а2-1», прибудовою - «а 3-1», відкритою верандою - «а 4-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовити у позові ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко Валентини Василівни про визнання договору дарування недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_2 .

Відповідачі:

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: квартира під номером АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , РНОКППНОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 .

Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко Валентина Василівна, адреса місцезнаходження : квартира під номером АДРЕСА_4 .

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук