Справа № 496/5284/22
Провадження № 2/496/379/23
27 квітня 2023 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Касьяненко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.03.2019 року між приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та ОСОБА_2 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3133021. Відповідно до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Ford Tranzit», д.н.з. НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. 15.04.2019 року приблизно о 17:55 год. в м. Одесі по вул. Розумовській, 56, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП, транспортному засобу «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , було завдано механічних пошкоджень, а його власнику матеріального збитку. Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 05.07.2019 року по справі № 496/1914/19, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Страховик пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Volkswagen» звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АО/3133021 від 27.03.2019 року. Так, на підставі страхового акту № ОЦ/029/016/20/0021 від 09.07.2020 року ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 12 078,55 грн. Тобто, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав 12 078, 55 грн. Як вбачається з Постанови Біляївського районного суду Одеської області від 05.07.2019 року, відповідач керуючи автомобілем «Ford» здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», після чого самовільно залишив місце ДТП. У відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом № АО/3133021. Відповідачу було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій з його сторони щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. 01.10.2020 року між ПрАТ» УПСК» та ФОП - ОСОБА_1 укладено Договір № 01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступив (передав), а Новий кредитор (позивач) отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АО/3133021 від 27.03.2019 року. До позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Позивач в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надав.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що постановою Біляївського районного суду Одеської області від 05.07.2019 року по справі № 496/1914/19, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. У постанові зазначено, що 15.04.2019 року о 17:55 год. водій ОСОБА_2 , в м. Одеса по вул. Розумовській, 56, керуючи автомобілем марки Ford Transit, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті зіткнення автомобілі отримали механічні з матеріальним збитком та залишив місце пригоди. Постанова набрала законної сили 16.07.2019 року.
Відповідно до відповіді НПУ, ОСОБА_2 є винуватцем ДТП, яка сталася 15.04.2019 року в м. Одесі, по вул. Розумовсьій, 56, за участю автомобілів «Ford Tranzit», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та «Volkswagen Caddy Kasten», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
Транспортний засіб «Ford Tranzit», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 15.04.2019 року, був застрахований у ПрАТ «УПСК», що підтверджується полісом №АО3133021.
03.05.2019 року експертом ОСОБА_4 було оглянуто транспортний засіб «Volkswagen Caddy Kasten», д.н.з. НОМЕР_2 , з метою складання висновку, що підтверджується актом огляду транспортного засобу.
Відповідно до висновку № 5021 експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобілю «Volkswagen Caddy Kasten», д.н.з. НОМЕР_2 , складеного 16.05.2019 року експертом ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Volkswagen Caddy Kasten», пошкодженого внаслідок ДТП 15.04.2019 року, складає 12 078,55 грн.
Згідно страхового акту АТ «СК «АХА Страхування» № АХА2466851 від 17.05.2019 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 13 161 грн.
ПрАТ «СК «АРКС» є правонаступником ПАТ «СК «АХА Страхування», що підтверджується витягом зі Статуту.
Згідно страхового акту № ОЦ/029/016/20/0021 від 09.07.2020 року, сума, що підлягає перерахуванню ПрАТ «УПСК» в порядку регресу, згідно регресної вимоги, на рахунок «ПрАТ «СК «АРКС» становить 12 078, 55 грн.
01.10.2020 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП - ОСОБА_1 було укладено договір цесії № 01/10/2020 про відступлення права вимоги, пунктом 2.1. якого передбачено, що Первісний кредитор відступає Новому кредитору свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за укладеними Договорами страхування та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором.
Додатком № 1 до Договору № 01/10/2020 про відступлення права вимоги від 01.10.2020 року визначено, що ФОП - ОСОБА_1 набув право вимоги відшкодування, в порядку регресу, збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 12 078,55 грн., де боржником є ОСОБА_2 , номер договору страхування № ОЦ/029/016/20/0021.
Відповідно до Заяви про подію та виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 03.05.2019 року дата події 15.04.2019 року інформація про страхувальника належить ПАТ «ДХЛ Інтернешнл Україна». Автомобіль «Volkswagen Caddy Kasten», д.н.з. НОМЕР_2 , належить ПАТ «ДХЛ Інтернешнл Україна», на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .
Між АТ «ДХЛ Інтернешнл Україна» (страхувальник) та АТ «СК «АХА Страхування» (страховик) 25.03.2019 року було укладено Договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасного випадку на транспорті № 140ак9юб, датою початку дії Договору є 01.04.2019 року, датою закінчення дії Договору є 31.03.2020 року.
Відповідно до додаткової угоди № 1 до Договору добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасного випадку на транспорті № 140ак9юб від 25.03.2019 року, транспортний засіб «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить АТ «ДХЛ Інтернешнл Україна», застрахований у АТ «СК «АХА Страхування», що також підтверджується списком застрахованих транспортних засобів.
ОСОБА_1 є фізичною-особою підприємцем, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ № 455307.
30.01.2019 року між адвокатом Самойленко П.М. та ФОП - ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги № 30/01/19 року.
03.02.2022 року ОСОБА_1 було видано довіреність адвокату Самойленко П.М. на його представництво в судах, зокрема під час розгляду вказаної справи. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою Д.Т.
Відповідно до додаткової угоди № 021 від 07.02.2022 року до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 року від 30.01.2019 року, вартість послуг (гонорар) адвоката Самойленко П.М. за вказаним Договором по страховій справі № ОЦ/029/016/20/0021 становить 4000 грн.
Згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 07.02.2022 року до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 року від 30.01.2019 року, загальна вартість наданих послуг адвокатом Самойленко П.М. становить 2000 грн. Клієнтом (ФОП ОСОБА_1 ) буде здійснено авансування послуг адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи в розмірі 2000 грн. після задоволення позовних вимог в суді першої інстанції.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
В силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК наявність вини ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 15.04.2019 року є доведеною, та не підлягає доказуванню.
Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Пунктом 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У п.1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач заявив про стягнення з відповідача 12 078,55 грн. в порядку регресу.
Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес має місце після припиненні зобов`язання з відшкодування шкоди.
Підпунктом «в» п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.
Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 05.07.2019 року по справі № 496/1914/19 встановлено, що ОСОБА_2 після настання ДТП залишив місце пригоди.
Правові відносини з відшкодування шкоди в порядку суброгації (перехід до страховика, який виплатив страхувальнику компенсацію за завдану шкоду, права вимоги до винної особи. При чому такий перехід права вимоги - заміна кредитора у зобов`язанні відбувається на підставі закону, а не договору) регулюються наступними правовими нормами.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат із залишком строку позовної давності.
Перехід права вимоги за наведеними нормами права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 у добровільному порядку витрати по сплаті страхового відшкодування не відшкодував.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст. 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Оскільки, ПрАТ «УПСК» здійснило страхову виплату у розмірі 12 078,55 грн., а до ФОП ОСОБА_1 перейшло право вимоги щодо відшкодування фактичних витрат страхового випадку, позивач набув право зворотної вимоги до відповідача в розмірі виплаченого відшкодування.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. за подання позову, з відповідача на його користь підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 992,40 грн.
На підставі ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати у розмірі 4000 грн. на правову допомогу.
В обґрунтування понесених витрат на суму 4000 грн. суду надано, зокрема, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 07.02.2022 року, в якому зазначено, що загальна вартість наданих послуг адвокатом Самойленко П.М. становить 2000 грн. Клієнтом (ФОП ОСОБА_1 ) буде здійснено авансування послуг адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи в розмірі 2000 грн. після задоволення позовних вимог в суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлені у постановах від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, від 16.04.2020 року по справі № 727/4597/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У стягненні судових витрат у розмірі 2000 грн., які мали бути понесені позивачем після задоволення позову в суді першої інстанції, слід відмовити, оскільки зазначена сума можливо буде сплачена у майбутньому, та, на теперішній час, такі витрати документально не підтверджені.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи все вищевикладене, позов ФОП - ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 22, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 2, 5, 10-13, 18, 81, 133, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 512, 514, 1188, 1191, 1192 ЦК України, суд,-
Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (р/р НОМЕР_6 , відкритий в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 320649) витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (р/р НОМЕР_6 , відкритий в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 320649) витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення виготовлено 05.05.2023 року.
Суддя М.Л. Пасечник