справа № 639/2122/22
провадження № 2-др/198/2/23
27 лютого 2023 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі
судді Гайдар І.О.,
за участю секретаря судового засідання Таченко Т.О.,
представника позивача адвоката Павленка С.В. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача адвоката Мамая А.С. (в режимі відеоконференції),
розглянувши в приміщенні Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області заяву представника відповідача адвоката Мамая А.С. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2023 року у задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 499 758,18 грн. відмовлено в повному обсязі.

06.02.2023 до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Мамая А.С. про ухвалення додаткового рішення, в обґрунтування якої зазначено, що відповідач ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу, пов`язані з розглядом справи, у сумі 54 237,90 грн., на підтвердження чого надані відповідні докази.

На підставі викладеного та виходячи з положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України адвокат Мамай А.С. просить стягнути з АТ «КРЕДОБАНК» на користь відповідача витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду від 10.02.2023 заява призначена до розгляду.

Представник ОСОБА_1 адвокат Мамай А.С. в судовому засіданні просив стягнути з АТ «КРЕДОБАНК» витрати на правничу допомогу адвоката в повному обсязі, підтримавши подану заяву.

Представник позивача АТ «КРЕДОБАНК» адвокат Павленко С.В. просив відмовити у стягненні з позивача понесених відповідачем витрат на правову допомогу, оскільки не надано доказів оплати ОСОБА_1 коштів адвокатському об`єднанню, вартість послуг адвоката є необґрунтовано високою, не відповідає ринковим цінам за аналогічні послуги, а також критерію розумності і співмірності зі складністю та тривалістю справи.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали заяви, додані до неї документи та матеріали справи, доходить таких висновків.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша-шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що відповідачем під час подання у справі відзиву на позов та до закінчення судових дебатів були заявлені до стягнення з позивача витрати на правову допомогу та зазначено, що докази розміру понесених судових витрат будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Отже, вимога щодо розподілу судових витрат на правову допомогу була заявлена до винесення рішення по суті, а заява про ухвалення додаткового судового рішення, яка розглядається, разом з відповідними доказами подана в п`ятиденний строк після прийняття рішення.

За таких обставин, ухвалюючи рішення по суті спору, суд, вирішивши питання про право, не вирішив у повному обсязі питання про розподіл судових витрат, тому наявні підстави для прийняття додаткового рішення.

З матеріалів справи виходить, що представництво інтересів відповідача ОСОБА_1 відповідно до договору про надання професійної правової (правничої) допомоги № 82/01/12-02/2022/МСП від 10.02.2022 здійснювало АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ «МАМАЙ, САМІЛИК ТА ПАРТНЕРИ» в особі адвоката Мамая А.С. Представництво та захист прав і законних інтересів клієнта, надання йому необхідної правової допомоги здійснювалось за винагороду в розмірі, встановленому по узгодженню сторін. Серед іншого сторони визначили, що вартість години роботи адвоката становить 1 500,00 грн., окремо визначено вартість дня роботи, коли адвокат бере участь в судовому засіданні у справі (в залежності від форми участі), а також що клієнт зобов`язаний сплатити на користь адвокатського об`єднання гонорар успіху в розмірі 10 % від суми майнової вигоди (позитивного результату), яку отримає клієнт в результаті повної відмови у задоволенні позовних вимог або часткового задоволення таких вимог (Т. 2, а.с. 48-52).

16.10.2022 адвокатське об`єднання та клієнт уклали додаткову угоду № 1 до вказаного договору. В цей же день погоджено завдання № 2 на виконання укладеного договору в рамках цивільної справи № 639/2122/22 (Т. 2, а.с. 53, 55-58).

Водночас, узгоджуючи та підписуючи звіт виконаних робіт та наданих послуг за договором від 10.02.2022 сторони вирішили зменшити розмір гонорару успіху до 5 % від майнової вигоди клієнта.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

За статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України у разі неспівмірності розміру витрат із складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт і їх обсягом, ціною позову, суд може за клопотанням сторони зменшити розмір відшкодування таких витрат.

Відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги представником АТ «КРЕДОБАНК» заявлено.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зі Звіту № 2 (Акта) від 01.02.2023 до Договору № 82/01/12-02/2022/МСП про надання професійної правничої (правової) допомоги, який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт та витраченого часу, виходить, що АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «МАМАЙ, САМІЛИК ТА ПАРТНЕРИ» ОСОБА_1. надано правничу допомогу на суму 29 250,00 грн. Рахунок № 5 на оплату послуг за договором клієнт отримав 01.02.2023 (Т. 2, а.с. 58-62).

Крім того, заявлено до стягнення гонорар успіху адвоката в розмірі 24 987,90 грн., що складає 5 % від суми коштів, у стягненні яких відмовлено судом.

Отже, загальна сума понесених витрат на правову допомогу складає 54 237,90 грн.

Проаналізувавши наведений в звіті обсяг виконаних робіт, а також подані у справі документи, суд доходить висновку, що відображена інформація щодо характеру, обсягу та рівня оплати виконаної адвокатом відповідача роботи (наданих послуг) не повною мірою відповідає критерію розумності та необхідності, є дещо завищеною.

Так, суд знаходить слушними доводи представника банку, що послуги адвоката, перелічені в пунктах 1-3 звіту про надання правової допомоги, є подібними за своєю суттю (збір, вивчення та правовий аналіз відносин, які виникли між банком та ОСОБА_1 ), а отже не відповідає критеріям розумності визначений адвокатом для виконання такої роботи сумарний час 3 години.

Подані у справі письмові заперечення, на які за звітом адвокат витратив 2 години робочого часу, здебільшого дублюють складений ним раніше відзив на позов, тому не могли потребувати таких часових витрат та викликають сумніви у необхідності їх оформлення.

Також необґрунтовано завищеною є вартість витрат з розрахунку 2 700,00 грн. за один «судодень» на участь адвоката в судових засіданнях в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, адже така форма участі не потребує витрачання робочого часу адвоката на дорогу до приміщення суду та очікування. До того ж в загальному підсумку з 5 проведених у справі за участі адвоката Мамая А.С. судових засідань витрачений останнім час складає орієнтовно 2 години.

Разом з тим, твердження представника банку про те, що вартість послуг, обрахованих погодинно, в розмірі 1 500,00 грн., є завищеною порівняно з ринковими цінами, зводяться до його власної оцінки, адже на думку суду така вартість однієї години надання професійної правничої допомоги очевидно не перевищує середньоринкової вартості аналогічних послуг. До того ж позивач не наводить обґрунтованого розрахунку витрат, які є співмірними.

Що стосується погодженого сторонами до сплати гонорару успіху, суд зазначає таке.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте судом враховується те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Обчислення "гонорару успіху" пов`язане з настанням певної події, є обґрунтованою та логічною з огляду на саму суть гонорару успіху, можливість обчислення якого залежить виключно від певних подій - досягнутих адвокатом та обумовлених в договорі результатів під час надання послуг правової допомоги.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Разом з тим, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду в тій же постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями у присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70- 72).

Не змінюючи своєї позиції в цьому питанні, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 також вказала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у справі, яка розглядається, є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді та досягнення обумовленого між сторонами успішного результату.

З урахуванням того, що справа не є справою значної складності, яка потребувала опрацювання різних галузей законодавства, представником відповідача не проводились власні розрахунки розміру кредитної заборгованості, адвокат вже був ознайомлений з обставинами та характером правовідносин, що склались між банком та ОСОБА_1 , оскільки представляв інтереси останнього у справі про оскарження виконавчого напису нотаріуса, вчиненого на виконання цього ж кредитного договору, суд вважає необхідним обмежити також і заявлений до стягнення «гонорар успіху».

З урахуванням наведеного вище та конкретних обставин справи, ступеня обґрунтованості та реальності понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, заперечень представника АТ «КРЕДОБАНК» проти заявленого до стягнення відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правничої допомоги, складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову і значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, суд вважає необхідним обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу сумою 20 000,00 грн.

Щодо тверджень представника банку про відсутність доказів фактичного понесення ОСОБА_1 судових витрат, суд зауважує, що за правилами п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 133, 137, 141, 258-260, 265, 270, 352-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву представника відповідача адвоката Мамая А.С. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДОБАНК» (адреса місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ЦПК України, протягом 30 днів з дня його оголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Додаткове рішення складено та підписано 27 лютого 2023 року.

Суддя І. О. Гайдар