Номер провадження 2/754/60/23
11 квітня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого - судді: Сенюти В.О.,
при секретарі: Омельченко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Позивач АТ «Альфа - Банк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.09.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до прохальної частини позовної заяви, представник позивача не заперечує проти розгляду вказаної справи у його відсутність.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідачка не скористалася процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено, що 29.05.2008 року ОСОБА_2 звернувся до ЗАТ «Альфа Банк» із заявою про надання кредиту у розмірі 148000 доларів США строком на 60 місяців, із сплатою 15,50 % річних, на придбання транспортного засобу LEXUS LS460.
З письмових матеріалів справи вбачається, що 03.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №490074709, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти в розмірі 100000,00 дол. США, на власні потреби без будь-яких обмежень, строком користування до 03.06.2013 року зі сплатою 15,50 % річних (а.с. 5).
Згідно п. 2.6 кредитного договору, кредит надається однією сумою в готівковій формі, шляхом видачі кредитних коштів позичальнику в операційної каси Банку.
Відповідно до п. 2.10. Кредитного договору, предмет застави - транспортний засіб LEXUS, LS 460, 2007 року випуску, колір - сірий державний номер - НОМЕР_1 , № кузова - НОМЕР_2 , тип - легкова седан (свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_3 , видане - 20.05.2008 ВРЕР-1 УДА м. Київ).
03.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 з метою забезпечення належного та своєчасного виконання зобов`язань за Кредитним договором укладено договір поруки №490074709-П (а.с.10).
Відповідно до п.п. 5.1. Договору поруки Поручитель підтверджує, що він повністю ознайомлений з умовами Основного договору та обов`язками Боржника за ним.
Відповідно до п.п. 11.3 Розділу 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» Кредитного договору між Сторонами Кредитного договору досягнуто згоди, щодо збільшення строків позовної давності за спорами, що випливають із цього договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів, пені) тощо становить 50 років.
19.02.2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору №490074709 від 03.06.2008 року, відповідно до якого, між сторонами було обумовлено зміну, дати остаточного повернення кредиту на 03.06.2017 року (а.с. 11).
19.02.2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору поруки №490074709-П від 03.06.2008 року, відповідно до якого, сторони обумовили зміни, щодо дати остаточного повернення кредиту на 03.06.2017 року та інше, відповідно до угоди (а.с. 12).
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.11.2010 року заяву ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого документа - задоволено. Видано ПАТ «Альфа-Банк» виконавчий лист на підставі рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській Фінансовий Союз» від 26.05.2010 року по цивільній справі №1038-7/116/10 Третейського суду (а.с.46).
Суд звертає увагу на те, що до позовної заяви не було долучено рішення третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській Фінансовий Союз» про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором - 775893,30 грн., судові витрати у вигляді витрат по сплаті Третейського збору - 100 грн., на яке позивач посилається у своїй позовній заяві.
Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України)
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Положення ч. 1 ст. 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Отже, інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї.
Законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.
Положенням статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Отже, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. 3 ст. 65 СК України).
Тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.
За таких обставин згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.
Позивачем на підтвердження перебування відповідачки із боржником по кредитному договору у зареєстрованому шлюбі було надано копію паспортів (а.с.17,18), в яких наявна відмітка про реєстрацію шлюбу. Однак, суд вказані докази приймає критично, оскільки із наданих копій паспортів неможливо достеменно встановити перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на день укладення кредитного договору - 03.06.2008 року.
Крім того, надана копія договору поруки, також не свідчить про перебування ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 на момент укладення кредитного договору, а також не може бути доказом згоди другого подружжя на укладення кредитного договору.
Всупереч ч. 4 ст. 65 СК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позовна заява не містить доказів укладення кредитного договору 03.06.2008 року ОСОБА_2 в інтересах сім`ї; а також те, що майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Суд звертає увагу на положення п. 2.4 кредитного договору від 03.06.2008 року, в якому зазначено, що кредит використовується на власні потреби, що також не може бути доказом використання - в інтересах сім`ї.
Враховуючи те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів отримання ОСОБА_2 грошових коштів за кредитним договором від 03.06.2008 року в інтересах сім`ї та використання їх саме в інтересах сім`ї, то у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 необхідно відмовити.
Відповідно до положення ст.. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.. 60-65 СК України, -
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Позивач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: В.О. Сенюта