Справа № 306/2314/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 травня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Бисаги Т.Ю., Кондора Р.Ю.

за участі секретаря Зубашкова М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 14 червня 2022 року (повний текст рішення складено 14.06.2022, головуюча суддя Жиганська Н.М.) у справі №306/2314/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовної заяви

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона працює електромеханіком дільниці 2 групи бригади з ведення технічної документації пристроїв сигналізації, централізації та зв`язку виробничого структурного підрозділу «Мукачівська дистанція сигналізації та зв`язку» (далі Підрозділу) Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця». Вказувала, що наказом №215 від 08.12.2021 її було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 09.12.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19. Позивачка вважала цей наказ незаконним, таким, що підлягає скасуванню, суперечить положенням ст. 43 Конституції України, ст. 46 КЗпП України. Вказувала, що ухвалення рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень на відповідних територіях віднесено до виключної компетенції головного державного санітарного лікаря України. Крім цього, зазначала, що відповідачем було порушено порядок запровадження зміни умов праці.

28.01.2022 представник позивача подала до суду заяву про заміну неналежного відповідача просила замінити Регіональну філію «Львівська залізниця» на належного відповідача Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Ухвалою Свалявського районного суду від 31.03.2022 замінено відповідача Регіональну філію «Львівська залізниця» належним відповідачем Акціонерним товариством «Українська залізниця».

Позивач остаточно просила: 1) визнати незаконним і скасувати наказ №215 від 08.12.2021 про відсторонення від роботи ОСОБА_1 , електромеханіка дільниці 2 групи з ведення технічної документації пристроїв сигналізації, централізації та зв`язку; 2) зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» виплатити ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, починаючи з 09.12.2021.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Свалявського районного суду від 14 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 215 від 08 грудня 2021 року про відсторонення від роботи ОСОБА_1 , електромеханіка дільниці 2 групи з ведення технічної документації пристроїв сигналізації, централізації та зв`язку.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» виплатити ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, починаючи з 09 грудня 2021 року.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

На це рішення подало апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Українська залізниця». Посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відсторонення ОСОБА_1 від роботи було здійснено відповідно до норм чинного законодавства, відповідало пріоритету безпеки життя і здоров`я людей. Так, згідно наказу МОЗ України від 01.11.2021 №2393, розширено перелік професій, для яких щеплення проти COVID-19 є обов`язковим. Відповідні зміни внесені до наказу МОЗ України від 04.10.2021 №2153, відповідно до якого додалися, зокрема, співробітники підприємств, установ та організацій, включені до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2015 №83. Вказував, що до зазначеного Переліку, затвердженого КМУ, входить AT «Укрзалізниця», тому дія вищезазначеного наказу МОЗ України, відповідно, поширюється на ОСОБА_1 , як працівника АТ «Укрзалізниця». Вважає, що місцевий суд дійшов до хибного висновку про те, що для підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки станом, на 08.12.2021 не існувало обов`язку профілактичних щеплень, в тому числі від COVID-19, а також про обов`язок роботодавця лише після 09.12.2021 розпочати роз`яснення працівникам про наслідки, передбачені п.41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236, і у випадку відмови або ухилення від проведення щеплення розпочати процедуру відсторонення. Вказує, що судом не враховано, що відсторонення від роботи позивача було здійснено з 09.12.2021, тобто з моменту набрання чинності наказу МОЗ України «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 №2153 зі змінами, внесеними наказом МОЗ України від 01.11.2021 №2393. Зазначає, що до 09.12.2021 позивач зобов`язаний був провести обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 або надати медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Вважає, що для законності відсторонення достатнім було дотримання порядку, передбаченого постановою КМУ № 1236 від 09.12.2020. Крім цього, у даному випадку АТ «Українська залізниця» достатньо було встановити факт ухилення або відмови працівника від щеплення проти COVID-19, а також факт відсутності медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації. Вказує, що місцевим судом не враховано факт видачі наказу, яким призупинено наказ № 215 від 08.12.2021 про відсторонення позивача від роботи.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду від 29.07.2022 відкрито апеляційне провадження, а ухвалою цього ж суду від 19.08.2022 зупинено провадження у даній справі № 303/10464/21 до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом судового рішення у справі № 672/1292/21 або перегляду судового рішення у справі № 682/2645/21.

Ухвалою апеляційного суду від 07.03.2023 поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 01.05.2023.

Позиція учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новікова І.С., посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

15.09.2022 АТ «Українська залізниця», подало відповідь на відзив, доводи якого зводяться до вже раніше викладених ним у апеляційній скарзі. Також представником апелянта подано апеляційному суду постанови Верховного Суду у справах за позовами працівників АТ «Українська залізниця» з аналогічним предметом спору.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює електромеханіком дільниці 2 групи бригади з ведення технічної документації пристроїв сигналізації, централізації та зв`язку виробничого структурного підрозділу «Мукачівська дистанція сигналізації та зв`язку» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (а.с.159-165).

25.11.2021 заступником директора виконавчого регіональної філії «Львівська залізниця» з управління персоналом та соціальної політики А. Кирдою було надано доручення керівникам підрозділів АТ «Українська залізниця», зокрема керівнику структурного підрозділу «Мукачівська дистанція сигналізації і зв`язку», щодо інформування про те, що працівники АТ «Української залізниці», як об`єкта державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, підлягають обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19. Вказано, що у разі відмови або ухилення працівника від ознайомлення із листом-ознайомлення, необхідно забезпечити документування такої відмови (ухилення) шляхом складання відповідного акту, що складається в присутності та за підписами не менше трьох осіб.

Згідно Акту про відмову від підпису в листі-ознайомлення від 30.11.2021 вбачається, що 30.11.2021 заступником начальника виробничого структурного підрозділу «Мукачівська дистанція сигналізації і зв`язку» Валлою Я., інженером з охорони праці 1 категорії Підрозділу Голуб О., виконуючою обов`язки помічника начальника з кадрових питань Підрозділу Леврінц А. було надано для підпису ОСОБА_1 лист-ознайомлення, у якому наведені відповідні нормативні акти, список пунктів щеплення, роз`яснено, що відмова або ухилення від профілактичного щеплення може бути підставою для відсторонення від роботи з 09.12.2021, вказано на необхідність пред`явити безпосередньо керівнику не пізніше 08.12.2021 документи, які підтверджують вакцинацію від COVID-19 однією чи кількома дозами або висновок лікаря щодо наявності протипоказання. Також вбачається, що з вказаним листом ОСОБА_1 у присутності зазначених осіб ознайомилася, але підтвердити підписом відмовилася, про що ними було засвідчено власними підписами (а.с.51).

Наказом в.о. начальника виробничого структурного підрозділу «Мукачівська дистанція сигналізації і зв`язку» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» Валли Я. від 08.12.2021 №215 відсторонено ОСОБА_2 від роботи з 09.12.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної сплати. Підстава наказу: акт про відмову від підпису в листі-ознайомленні про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 30.11.2021 (а.с.8).

Зі змісту цього наказу вбачається, що його винесено на підставі ст.46 КЗпП, ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 №2153 зі змінами, внесеними наказом МОЗ від 01.11.2021 №2393, пунктом 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 (а.с.8).

08.12.2021 ОСОБА_1 була ознайомлена зі змістом наказу від 08.12.2021 №215, з яким не погодилася, про що відмічено на зворотному боці аркуша вказаного наказу, оскільки акт про відмову від підпису було складено без присутності позивача (а.с.8, зворот).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України).

Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (стаття 21 КЗпП України).

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).

Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 46 КЗпП України).

03.02.2020 Кабінет Міністрів України ухвалив розпорядження № 93-р «Про заходи щодо запобігання занесенню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Постановою від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» Кабінет Міністрів України в межах усієї території України встановив карантин на період з 12 березня до 03 квітня 2020 року, та в подальшому у вказану постанову неодноразово вносились зміни зокрема, постанова викладалась у новій редакції та продовжувалась дія карантину, в тому числі, і у 2023 році.

Зокрема, Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», крім продовження на всій території України дії карантину, встановленого Постановою КМУ № 211, було передбачено низку обмежень.

Постановою Пленуму Верховного Суду від 29 травня 2020 року № 7 Верховний Суд звернувся з конституційним поданням до Конституційного Суду України щодо перевірки відповідності Конституції України (конституційності) підпунктів 5, 6, 7, 14 пункту 3, абзацу шостого пункту 6 постанови КМУ № 392; пунктів 10, 17 Порядку здійснення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією, затвердженого постановою КМУ № 392; частин першої і третьої статті 29 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 13 квітня 2020 року № 553-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Рішенням Великої палати Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 (далі - Рішення КСУ № 10-р/2020) у справі № 1-14/2020 за вказаним конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України вищезазначених норм права закрито конституційне провадження у справі щодо перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) положень підпунктів 5, 6, 7, 14 пункту 3, абзацу шостого пункту 6 постанови КМУ № 392; пунктів 10, 17 Порядку здійснення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією, затвердженого постановою КМУ № 392 на підставі пункту 5 статті 62 Закону України «Про Конституційний Суд України» - втрата чинності актом (його окремими положеннями), щодо якого порушено питання відповідності Конституції України» (пункт З резолютивної частини Рішення КСУ № 10-р/2020).

В мотивувальній частині Рішення КСУ № 10-р/2020 зазначено, що «обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України» (абзац другий пункту 3.2 мотивувальної частини Рішення КСУ № 10-р/2020).

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (далі - Перелік № 83), до якого віднесено, зокрема, АТ «Укрзалізниця».

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153, який набрав чинності 08 листопада 2021 року, було затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 «Про внесення змін до постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236» (якою також було продовжено дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, та вносились зміни до ряду постанов Кабінету Міністрів України) доповнено Постанову № 1236 пунктом 41-6, згідно з яким доручено керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом МОЗ № 2153 (далі - Перелік № 2153);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

- на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

- відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видачі наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

- строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Наказом МОЗ від 01 листопада 2021 року № 2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 09 грудня 2021 року, Перелік № 2153 було доповнено пунктами 4-6, відповідно до яких у Перелік увійшли також працівники: підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; підприємств, установ та організацій, включених до Переліку № 83.

Наказом МОЗ від 30 листопада 2021 року № 2664 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 31 січня 2022 року, Перелік № 2153 доповнено пунктами 7-9, згідно з якими до Переліку увійшли працівники органів місцевого самоврядування, закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності, комунальних підприємств, установ та організацій.

Наказом МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу МОЗ № 2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Питання правомірності відсторонення від роботи працівника, який не пройшов обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, було на розгляді Великої Палати Верховного Суду, яка в постанові від 14 грудня 2022 року в справі № 130/3548/21 зробила висновок, що відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що загальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

В той же час, Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення особи в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що положення абзацу шостого частини першої статті 7 Закону № 4004-XII та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом № 4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Встановлено, що позивач відноситься до категорії працівників, які підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19 на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що наказ МОЗ № 2393 від 01.11.2021, яким доповнено наказ № 2153 від 04.10.2021 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» пунктом № 6, та посилання на який міститься у наказі № 215 від 08.12.2021, набув чинності 09.12.2021, тому станом на день винесення наказу про відсторонення позивача від роботи пункту 6 у наказі МОЗ № 2153 не існувало, а отже для працівників, зокрема, відповідача, станом на 08.12.2021 не існувало обов`язку профілактичних щеплень від COVID-19. Саме після 09.12.2021 роботодавець повинен був роз`яснити працівникам наслідки, передбачені п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 і, у випадку відмови або ухилення від проведення щеплення, розпочати процедуру відсторонення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Право на вирішення питання щодо відсторонення від роботи ОСОБА_1 (винесення відповідного наказу) не могло виникнути раніше 09 грудня 2021 року - дня набрання чинності наказом Міністерства охорони здоров`я від 01 листопада 2021 року № 2393, яким введено обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників відповідного підприємства.

Оспорюваний наказ про відсторонення позивача від роботи винесено на підставі, зокрема, наказу МОЗ «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року № 2153 зі змінами, внесеними наказом МОЗ від 01 листопада 2021 року № 2393, які (зміни) станом на дату винесення наказу 08 грудня 2021 року не набрали чинності.

Дія нормативно-правового акта в часі це його здатність створювати юридичні наслідки в певних часових межах. Вона передбачає розгляд моменту набрання чинності нормативно-правовим актом, напрямів його дії в часі, підстав для тимчасового зупинення й остаточної втрати чинності нормативно-правовим актом.

Таким чином, відповідач керувався нормативним актом, який не набрав чинності, а отже, ще не діяв.

Законодавство при регулюванні питання обов`язкового щеплення від COVID-19 не виключає працю невакцинованих працівників, оскільки передбачає можливість виконання роботи працівником, який має протипоказання до вакцинації, тому висновок відповідача про обов`язок керівників структурних підрозділів АТ «Українська залізниця» відсторонити від роботи саме з 09 грудня 2021 року усіх працівників, які не мають щеплення або довідки про протипоказання, є передчасним.

При цьому, Міністерство охорони здоров`я не встановлювало для відповідача таких строків, а за приписами законодавства усі нормативні акти підлягають виконанню не раніше дня набрання ними чинності, тому для працівників АТ «Укрзалізниця», щонайменше, з 09 грудня 2021 року могла бути розпочата процедура роз`яснення, проведення медичного огляду та отримання в розумний строк необхідних підтверджуючих документів щодо щеплення.

Відповідні висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 159/7402/21 (провадження № 61-7176св22).

Судова колегія зауважує, що застосування приписів законодавства України не має призводити до незаконного та непропорційного втручання у права учасників цивільних, зокрема трудових, правовідносин.

В даній справі наказ про відсторонення позивача від роботи було видано 08 грудня 2021 року тобто раніше набрання чинності наказу Міністерства охорони здоров`я від 01 листопада 2021 року № 2393, яким введено обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників цього підприємства.

Посилання відповідача на те, що позивача було відсторонено від роботи лише з 09 грудня 2021 року, тобто після набрання чинності (09 грудня 2021 року) наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 листопада 2021 року № 2393, а тому відповідний наказ відповідача є законним є необґрунтованими.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав перевіряти доводи відповідача щодо необхідності відсторонення позивача від роботи на займаній ним посаді не дає оцінки виконуваних позивачем трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правильність висновків щодо необхідності скасування наказу про відсторонення позивача, зводяться до власного тлумачення норм права.

Також встановлено, що наказом в.о. начальника виробничого структурного підрозділу «Мукачівська дистанція сигналізації і зв`язку» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» Валли Я. від 01.03.2023 №28 призупинено дію наказу від 08.12.2021 №215 «Про відсторонення від роботи електромеханіка дільниці 2 групи Данцо Ніни» та вказано позивачу приступити до роботи з 01.03.2022 (а.с.130).

Суд першої інстанції у своєму рішенні зобов`язав відповідача виплатити ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, починаючи з 09 грудня 2021 року. Такий висновок суду не суперечить обставинам справи - роботодавець, допустивши ОСОБА_1 до роботи з 01.03.2023, зобов`язаний виплатити їй невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи з 09.12.2021 по 28.02.2022.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст 375, ст. ст.381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 14 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 травня 2023 року.

Головуюча:

Судді: