ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2290/23
провадження № 2-о/753/156/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання - Змієвською А.С.,

за участі

представника заява Карапетяна А.Р. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами окремого провадження в залі суду м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В :

13.02.2023 до Дарницького районного суду м. Києва поштовими засобами зв`язку від представника заявника - адвоката Карапетяна Армена Рафіковича надійшла заява ОСОБА_2 , заінтересована особа Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті, у якій представник заявника просить суд встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Маріуполь, Донецької області.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 . Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України у м. Маріуполь почались бойові дії. 06.03.2022 ОСОБА_3 потрапив під обстріл, отримав тілесні пошкодження не сумісні із життям та помер, про що заявнику повідомив військовий. Тіло померлого згодом привезли та помістили до багажнику її автомобіля. Через бойові дії заявник не мала можливості звернутись до медичного закладу та поховати чоловіка, 07.03.2022 вона звернулась до ритуального агентства, яке запропонувало їй помістити тіло до ангару, де вже знаходилось багато тіл, які через бойові дії не могли бути поховані. Згодом із ЗМІ заявнику стало відомо, що у вказаний ангар влучив снаряд, у зв`язку з чим він був повністю зруйнований.

У зв`язку із наведеним, у заявника відсутня можливість отримати свідоцтво про смерть.

Ухвалою від 14.02.2023 відкрито провадження в порядку окремого провадження /а.с.37/.

У судовому засіданні представник заявника підтримав заяву та додав, що на місці загибелі ОСОБА_3 встановлено меморіальну дошку, на підтвердження чого надав фотокартки.

Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з`явився, направ заяву з проханням проводити розгляд заяви за його відсутності /а.с.39/.

Дослідивши додані до заяви письмові докази суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 /а.с.17/.

07.03.2023 між ОСОБА_2 укладено договір-замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_3 /а.с.19-20/.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомив суду, що він не був очевидцем, а дізнався про загибель ОСОБА_5 зі слів ОСОБА_6 . 6-7 березня мобільного зв`язку у м. Маріуполі не було, 19 березня він виїхав з м. Маріуполя до м. Запоріжжя і там йому ОСОБА_6 повідомила про обставини, за яких загинув ОСОБА_5 . З її слів йому відомо, що ОСОБА_5 пішов по воду та потрапив під артилерійський обстріл. Медичні чи ритуальні установи не працювали, людей ховали біля своїх будинків.

Із показань свідка ОСОБА_7 суду відомо, що 6 березня він з ОСОБА_5 поїхав в Приморський парк набирати воду. Коли поверталися, почався масований обстріл, він отримав поранення, коли отямився, то побачив ОСОБА_5 , який хрипів. Під час перебування в лікарні дізнався, що ОСОБА_5 помер. В місті не було світла, лікарня, в якій він перебував, працювала завдяки генератору, чи працювали ритуальні установи йому невідомо.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

За приписами абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупованою територією є, зокрема, сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року № 75 затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнний (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10.12.2022 року. Відповідно до вказаного Переліку, Маріупольська міська територіальна громада Донецької області перебуває в тимчасовій окупації.

Повномасштабне вторгнення та військова агресія російської федерації на територію незалежної держави Україна, а також бойові дії на території України визнаються судом загальновідомим фактом.

Частиною третьою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Згідно з абз. 2 п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження та смерті особи в певний час на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 76, 77 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ theRepublicofMoldovaandRussia", "IlascuandOthers v. MoldovaandRussia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Оскільки на момент смерті ОСОБА_3 в м. Маріуполі Донецької області відбувались активні бойові дії, державні органи не працювали, отримати лікарське свідоцтво про смерть не виявилось можливим. Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується поясненнями представника заявника, показами свідків, фотознімками, що додано до матеріалів справи. Це, в сукупності, як виняток, може братись до уваги судом та оцінюватись під час розгляду справи у порядку статті 317 ЦПК України.

У даному випаду, встановлення факту смерті необхідно для державної реєстрації смерті та для забезпечення прав та законних інтересів громадян на території України.

З огляду на викладене та ту обставину, що для проведення державної реєстрації смерті на території України є об`єктивні перешкоди, з метою захисту прав і свобод громадян України, суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, з огляду на їх законність та обґрунтованість, що надасть заявнику можливість отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть.

На підставі викладеного та керуючись ст. 211, 315-319, 352, 354, 355, 430, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Полігону Жовтневого району Миколаївської області.

Визнати датою смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті - м. Маріуполь, Донецька область, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.О. Заставенко