ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7347/21 Номер провадження 22-ц/814/2525/23Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гальонкіна С.А.,

суддів Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.,

при секретарі Гречці Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Друга полтавська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання разом із спадкодавцев та визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Друга полтавська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання разом із спадкодавцев та визнання права власності в порядку спадкування.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Після її смерті залишилась спадщина, а саме 1/2 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкодавець 08.11.2008 року у своєму заповіті заповіла позивачу свою спадщину. У встановлений законом термін вона звернулась до Другої полтавської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері, але у зв`язку із тим, що на той момент у неї не було коштів для сплати державного мита, вона не змогла здійснити відповідні платежі. Також зазначила, що згодом з`ясувалось, що у нотаріальній конторі її заява відсутня і нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Посилалась на те, що останні роки свого життя її мати ОСОБА_3 важко хворіла. Вона сама не мала можливості за собою доглядати, підтримувати належні санітарні і гігієнічні умови свого існування. ОСОБА_3 майже не могла пересуватися, тому позивач проживала поряд зі своєю матір`ю та забезпечувала її життєдіяльність та побут. До моменту смерті ОСОБА_3 , вона постійно з нею проживала і організовувала поховання за власні кошти. За весь час хвороби матері і до моменту її смерті, відповідач не відвідувала її і нічим не допомагала своїй бабусі.

Просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкоємцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 на 1/2 частину будинку разом із господарськими спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці невизначеного розміру та складається в цілому з: житлового будинку житловою площею 22,24 кв.м., загальною площею 38,1 кв.м., господарських та побутових споруд: сарай, погріб, вбиральня, огорожа, замощення.

27 січня 2022 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Посилалась на те, що її батькові ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину належала 1/2 частина будинку в АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина даного будинку належала її бабусі ОСОБА_3 . Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4 . Нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори 13 серпня 2017 року була заведена спадкова справа за №30/2018. Спадкоємцями після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3 . У визначений строк 23 серпня 2018 року вона звернулась до державного нотаріуса і подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Інших осіб, які б претендували на спадкове майно, яке залишилось після її смерті у шестимісячний строк виявлено не було. Із нею ніхто не був зареєстрований, тобто спадщину не приймав. Зазначила, що прийняти спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , вона не мала можливості у зв`язку з тим, що у неї на руках немає оригіналів документів, які підтверджують право власності батька на нього. 30 липня 2018 року державний нотаріус надав їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 . Прийняти спадщину після смерті бабусі ОСОБА_3 , вона не має можливості у зв`язку з наявністю спору із ОСОБА_1 , відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке належало її бабусі.

Просила суд визнати за нею ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 3/4 частини житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку літ.А-1 (загальною площею 58,4 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м.), а також надвірних споруд: сарай літ.Б, погріб літ.б, літня кухня літ.б1, сарай літ.б2, вбиральні літ.В, сарай літ.Г, гараж літ.Д, огорожі №1,2,3, замощення №5.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2022 рокуу задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 3/4 частини житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку літ.А-1 (загальною площею 58,4 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м.), а також надвірних споруд: сарай літ.Б, погріб літ.б, літня кухня літ.б1, сарай літ.б2, вбиральня літ.В., сарай літ.Г, гараж літ.Д, огорожі №1,2,3, замощення №5.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1679 грн. 25 коп.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погодившись з зазначеним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове яким задовольнити її позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом не повно з`ясовано обставини справи, не взято до уваги покази свідків, які підтвердили, що вона проживала разом з матір`ю. Вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів її постійного проживання зі спадкодавцем.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та апеляційної скарги рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог.

А тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави переглядати рішення суду в частині відмови у задоволенні інших позовних вимог.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що матір`ю ОСОБА_5 є ОСОБА_3 . (а.с.10)

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.8)

Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину /ВСХ/168017/24.05.2006 / 2-га Полтавська держнотконтора №2-603 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.9)

Заповітом від 08 листопада 2007 року ОСОБА_3 на випадок її смерті зробила розпорядження належну їй на праві приватної власності частину приватного будинку з частиною господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , заповіла повністю дочці ОСОБА_1 (а.с.12)

Постановою державного нотаріуса Другої полтавської державної нотаріальної контори Шестун Н.Г. від 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Із даної постанови вбачається, що в спадковій справі до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відсутні документи, які підтверджують факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , а тому видати свідоцтво про право на спадщину на її ім`я немає підстав. (а.с.110-111)

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , №16.1-08 від 18 вересня 2018 року встановлено, що місце проживання ОСОБА_3 з 13 червня 2003 року по 20 березня 2018 року було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.113)

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 .

Відповідно до акту підтвердження факту проживання від 21 грудня 2021 року складеного ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та затвердженого заступником голови Київської в м. Полтаві ради Старіковим А.В., ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13)

У судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 суду пояснили, що бачили як ОСОБА_1 допомагає ОСОБА_3 по господарству та вважають, що ОСОБА_1 постійно проживала разом з нею.

При розгляді зустрічного позову встановлено, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_2

ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 року. (а.с.128)

Відповідно до постанови державного нотаріуса Другої полтавської державної нотаріальної контори Бахуринської О.О. від 30 липня 2018 року, ОСОБА_2 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, у зв`язку з тим, що не подано відомості ( інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Зазначено, що в спадковій справі знаходиться заява ОСОБА_3 про відмову від прийняття спадщини (на користь спадкоємця іншої черги ОСОБА_1 ). Також із даної постанови вбачається, що за усними поясненнями ОСОБА_2 документ, що посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_4 утримується іншою спадкоємицею, що свідчить про наявність спору щодо спадкового майна між спадкоємцями. (а.с.131)

Згідно постанови державного нотаріуса Другої полтавської державної нотаріальної контори Бахуринської О.О. від 15 червня 2018 року, ОСОБА_1 було відмовлено, як спадкоємцю другої черги за законом, у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті її брата ОСОБА_4 у зв`язку з наявністю спадкоємця першої черги. (а.с.132)

Відповідно до постанови державного нотаріуса Другої полтавської державної нотаріальної контори Шестун Н.Г. від 08 лютого 2022 року, ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Із даної постанови вбачається, що спадкоємцем не надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. (а.с.109-110)

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У статті 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України).

За статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини

Згідно із частиною 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина 3 статті 1272 ЦК України).

За змістом частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини 3 статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (частина 1 статті 29 ЦК України).

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною 3 статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом (постанова Верховного Суду від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналізуючи матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що факт проживання ОСОБА_1 разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , доводиться актом підтвердження факту проживання від 21 грудня 2021 року, а також поясненнями свідків, які були допитані при розгляді справи в суді першої інстанції. Крім того, суду надано інформацію, що ОСОБА_3 у зв`язку зі станом здоров`я потребувала постійної сторонньої допомоги.

Оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність факту проживання ОСОБА_1 разом з матір`ю на момент смерті останньої.

При цьому, матеріали справи містять належні, допустимі та достовірні докази того, що ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 . Тоді як остання на момент смерті мала у власності 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаних обставин колегія суддів вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частину будинку разом із господарськими спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

При розгляді зустрічного позову суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій вбачається, що ОСОБА_2 подано заяву про отримання спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно у зв`язку з тим, що не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтво про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця (див. постанову Верховного Суду від 10 січня 2022 року у справі № 577/2233/20 (провадження № 61-2722св21)).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що не оспорюється відповідачем за зустрічним позовом.

Зважаючи на відмову ОСОБА_3 від прийняття спадщини, ОСОБА_2 , як єдиний спадкоємець першої черги має право на спадкування зазначеної частки. За вказаних обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак враховуючи, що ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно своїй дочці ОСОБА_1 та задоволення позовних вимог останньої, ОСОБА_2 позбавлена права на спадкування частки домоволодіння після смерті свої бабусі ОСОБА_3 , а тому рішення суду першої інстанції в цій частині слід змінити зменшивши частку успадкованого ОСОБА_2 житлового будинку з 3/4 до 1/2.

У свою чергу безпідставними є доводи наведені в апеляційній скарзі, щодо помилкового прийняття позову ОСОБА_2 , як зустрічного, та неналежність відповідача, оскільки як вбачається з позовних вимог предметом позову були спадкові права як після батька так і після бабусі. При цьому спадкоємцем за заповітом після бабусі ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , тому саме вона є належним відповідачем. Щодо позовних вимог про спадкування частки після батька ОСОБА_4 , то колегія суддів звертає увагу, що інших спадкоємців першої черги не має, а тому ОСОБА_1 , як спадкоємиця другої черги, також є належним відповідачем.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Друга полтавська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частину будинку разом із господарськими спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2022 року щодо визначення розміру частки успадкованого ОСОБА_2 житлового будинку змінити зменшивши розмір частки з 3/4 до 1/2.

Щодо судових витрат

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи задоволення позову та часткове задоволення зустрічного позову рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2022 року в частині стягнення судового збору слід змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений за подачу позову у розмірі 908 грн. 00 коп.

Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

12 квітня 2023 року до Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання адвокатів Нестеренко Н.М. та Ткаченко А.В., що діють в інтересах ОСОБА_1 про приєднання доказів щодо витрат на правничу допомогу. До клопотання додано копію договору № 04/11/22 про надання правової допомоги від 18 листопада 2022 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , копію додаткової угоди до договору № 04/11/22 про надання правової допомоги від 18 листопада 2022 року відповідно до яких адвокати надають правову допомогу клієнту щодо оскарження рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2022 року у справі № 552/87347/21 та представництво інтересів клієнта в Полтавському апеляційному суді. На підтвердження витрат на правничу допомогу також додано акт надання послуг та виконання робіт від 11 квітня 2023 року, детальний опис робіт та наданих послуг адвокатами Нестеренко Н.М. та ОСОБА_18 по договору № 04/11/22 від 18 листопада 2022 року, квитанції про сплату гонорару за договором № 04/11/22 від 18 листопада 2022 року на загальну суму 7000 грн.

Враховуючи, що суду не надано заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір сплачений при подачі апеляційної скарги в розмірі 1679, 25 грн.

Оскільки при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 було не в повному обсязі сплачено судовий збір, з ОСОБА_2 також підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1362 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Друга полтавська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частину будинку разом із господарськими спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2022 року щодо визначення розміру частки успадкованого ОСОБА_2 житлового будинку змінити зменшивши розмір частки з 3/4 до 1/2.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2022 року в частині стягнення судового збору змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений за подачу позову у розмірі 908 грн. 00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений при подачі апеляційної скарги в розмірі 1679, 25 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір що підлягає сплаті при подачі апеляційної скарги в розмірі 1362 грн.

Повний текст постанови виготовлено 24 квітня 2023 року

Головуючий С.А. Гальонкін

Судді Г.Л. Карпушин

О.Ю. Кузнєцова