Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/1233/22
Провадження по справі № 2/514/61/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравченко П.А.,

за участю секретаря судового засідання Мельниченко Н.М.

позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 29.09.2006 року. Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося з різних причин, сім`я фактично розпалась, подружжя припинили шлюбно-сімейні відносини та збереження сім`ї суперечить інтересам позивача. Крім того, зазначила, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме 20.07.2021 року ними, як подружжям було придбано у спільну власність автомобіль «Toyota Corolla» 2003 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було зареєстровано за відповідачем у справі. Автомобіль було придбано за спільні кошти сім`ї та він використовувався в цілях родини, для забезпечення їхніх інтересів. Відповідач ОСОБА_2 , не бажає в добровільному порядку здійснити поділ спільно нажитого майна, що змусило позивача звернутися з даним позовом до суду.

Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області 13.10.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про поділ спільного майна. В якому просить поділити спільне майно, яке придбане в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і яке підлягає розподілу, а саме: телевізор «Самсунг» 1 шт. вартістю 8 000 грн.; холодильник 1 шт. вартістю 10 000 грн.; морозильна камера 1 шт. вартістю 15 000 грн.; диван 1 шт. вартістю 10 000 грн.; пилесос 1 шт. вартістю 7 000 грн.; стіл для комп`ютера 1 шт. вартістю 3 000 грн.; ноутбук «Самсунг» 1 шт. вартістю 12 000 грн.; принтер 1 шт. вартістю 5 000 грн.; мікрохвильова піч 1 шт. вартістю 2 000 грн.; електрочайник 1 шт. вартістю 500 грн.; електроміксер 1 шт. вартістю 800 грн., а всього на суму 83 300 грн.; автомобіль марки «ToyotaCorolla» 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 20 000 грн. розділити між ними відступивши від принципу рівності. Майно, а саме: телевізор «Самсунг» 1 шт. вартістю 8 000 грн.; холодильник 1 шт. вартістю 10 000 грн.; морозильна камера 1 шт. вартістю 15 000 грн.; диван 1 шт. вартістю 10 000 грн.; пилесос 1 шт. вартістю 7 000 грн.; стіл для комп`ютера 1 шт. вартістю 3 000 грн.; ноутбук «Самсунг» 1 шт. вартістю 12 000 грн.; принтер 1 шт. вартістю 5 000 грн.; мікрохвильова піч 1 шт. вартістю 2 000 грн.; електрочайник 1 шт. вартістю 500 грн.;електроміксер 1 шт. вартістю 800 грн., а всього на суму 83 300 грн. виділити ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 виділити грошову компенсацію, отриману при продажі автомобіля марки «Toyota Corolla» 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що за час перебування шлюбу ними було набуто рухоме майно, що являється їхньою спільною сумісною власністю. Під час шлюбу вони проживали в орендованому будинку, в якому залишилась проживати позивач та в нього не має можливості запросити депутата для складання акту наявності спільного майна, факт наявності майна можуть підтвердити свідки. ОСОБА_2 домовилися в усній формі з ОСОБА_1 про добровільний поділ майна, а саме, що їй залишиться все майно, придбане ними за 16 років зареєстрованого шлюбу, а йому автомобіль. Зазначив, що вартість спільного майна, яке було придбане в шлюбі та залишилось в користуванні позивача набагато перевищує вартість автомобіля. Автомобіль був проданий ОСОБА_2 за ціною, узгодженою з покупцем та з урахуванням ч.1 ст. 632 ЦК України, були вчинені всі необхідні дії для виконання договору. Позивачем значно завищена вартість автомобіля. Тому ОСОБА_2 змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

13.12.2022 року від позивача за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) ОСОБА_2 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якої просив позовні вимоги ОСОБА_1 до нього в частині розірвання шлюбу задовольнити, в частині стягнення з нього 1/2 частини вартості автомобіля в сумі 105 000 грн. відмовити.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та за зустрічним позовом відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що наміру продовжувати шлюбні відносини з відповідачем не має, вказаний автомобіль підлягає розподілу, шляхом визначення грошової компенсації виходячи з його ринкової вартості. Вартість аналогічного авто зазначено на сайті AUTO.RIA. Вартість авто яка визначена у довідці РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області є такою, що не відповідає ринковій вартості.У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просила відмовити.

В судове засідання відповідач за первісним позовом та за зустрічним позовом позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату та час судового за сідання належним чином, шляхом надіслання SMS-сповіщення.

Суд, заслухавши позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи, вважає первісний позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони 29.09.2006 року уклали шлюб, який був зареєстрований Олександрівською сільською радою Болградського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.11).

Від даного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 10)

Під час перебування сторін в шлюбі, було придбано та оформлено на ім`я ОСОБА_2 автомобіль «Toyota Corolla» 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 57-58).

Згідно довідки РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області від 13.12.2022 року № 31/15-5270, автомобіль Toyota Corolla» 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 , загальна вартість складає 10000 гривень (а.с.60).

Щодо розірвання шлюбу суд зазначає.

Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Що стосується поділу майна подружжя за первісним позовом суд зазначає наступне:

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За приписами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За приписами п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що автомобіль Toyota Corolla» 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було придбано в період коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Разом з тим, Позивач не надала суду належних та допустимих доказів щодо дійсної вартості спільного майна подружжя автомобіля «Toyota Corolla» 2003 року випуску. На час розгляду справи будь - яких клопотань, пов`язаних з експертним визначенням вартості автомобіля суду не заявлялись. Доказів на укладення договору купівлі-продажу зазначеного автомобіля з зазначенням його вартості суду не надано.

На підтвердження вартості спірного автомобіля позивач надала суду копії даних з сайту з продажу автомобілів в мережі Інтернет AUTO.RIА, проте суд звертає увагу на те, що хоча всі автомобілі 2003 року випуску, проте у кожного авто різний пробіг та технічний стан, різна вартість. Технічний стан та пробіг спірного авто взагалі не зазначений. У зв`язку з чим об`єктивно не можливо встановити вартість автомобіля і як наслідок -визначити правомірну компенсацію його вартості.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо зустрічного позову,суд зазначає наступне:

Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права іздотриманням норм процесуальн ого права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставіповно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та іншіпротиУкраїни, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому суд наголошує, що судове доказування це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-якідані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши зустрічну позовну заяву, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на яку посилався відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову за недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.2,4,13,76-81,95,258-259,263 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 29 вересня 2006 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Олександрівською сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис №6 розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 відновити дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У позовних вимогах за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 лютого 2023.

Суддя П.А. Кравченко