Справа № 640/1734/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Власової Ю.Ю.

секретар судового засідання Афанасьєва К.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харків Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції,,

в с т а н о в и в:

Стягувач ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державних виконавців Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків).

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 19.06.2014 року по справі №640/1734/14 задоволено частково позов ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 82295,93 грн. та судовий збір в розмірі 822,95 грн. На виконання рішення Київського районного суду м.Харкова від 19.06.2014 року по справі №640/1734/14 18.08.2014 року було видано виконавчий лист, який 27.08.2014 року в порядку ст.. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» було подано представником стягувача через канцелярію до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків). 01.09.2014 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) Голубом В.В. було відкрито виконавче провадження №44650733. Вказав, що з моменту відкриття вказаного виконавчого провадження державним виконавцем не було вчинено ніяких залежних від нього виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення суду. Як вбачається з інформації, що міститься на офіційному сайті МЮУ, за сім років, державним виконавцем було винесено лише 2 постанови від 23.11.2015 та 02.03.2017 про арешт майна боржника. Впродовж всього строку перебування виконавчого листа на виконанні Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків), державний виконавець не повідомив йому про стан та перебіг даного виконавчого провадження, та взагалі чи вчиняються державним виконавцем будь-які дії, спрямовані на реальне виконання рішення суду. Бездіяльність державного виконавця призвела до порушення його законних прав та інтересів, спричинила збитки, недоотримання доходів, спричинило матеріальну шкоду. Посилався на те, що виконавчі дії по вказаному виконавчому провадженні не проводяться, в зв`язку з чим Київським ВДВС допускається бездіяльність на порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому державний виконавець грубо порушив засади виконавчого провадження, закріплені у статті 2 Закону, відповідно до якої виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад справедливості, неупередженості та об`єктивності, а також співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Таким чином дії державного виконавця були вчинені не у відповідності до Закону та призвели до порушення прав заявника. З урахуванням викладеного вище, на думку заявника, є достатні підстави визнати дії державного виконавця незаконними та зобов`язати вказаного державного виконавця провести передбачені законом дії у встановлені терміни щодо належного виконання закону та скасування постанов про тимчасове обмеження прав боржника у вказаному виконавчому провадженні.

Дослідивши матеріали скарги і справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає скаргу обгрунтованою та не підлягаючою задоволенню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами..

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 19.06.2014 року по справі №640/1734/14-ц задоволено частково позов ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 82295,93 грн. та судовий збір в розмірі 822,95 грн.

На виконання рішення Київського районного суду м.Харкова від 19.06.2014 року по справі №640/1734/14-ц 18.08.2014 року було видано виконавчий лист, який 27.08.2014 року в порядку ст.. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» було подано стягувачем через канцелярію до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків).

01.09.2014 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) Голубом В.В. було відкрито виконавче провадження №44650733.

17.11.2014 державним виконавцем направлені відповідні запити до ДПС України про номери рахунків, відкритих в банках та інших установах та про джерела отримання доходів боржника. Згідно з відповіді ДПС України, інформація щодо боржника відсутня, платник податків з таким податковим номером паспорта в органах ДПС не перебуває.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №121848362 від 20.11.2015 у Державному реєстрі відомості щодо ОСОБА_2 відсутні.

23.11.2015 державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) винесено постанови про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, арешт майна боржника.

02.03.2017 державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) винесена постанова про арешт майна боржника.

Також, 25.10.2021 державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) винесена постанова про арешт коштів боржника.

25.10.2021 державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) направлені запити до ДФС України, МФС України, ПФУ, на котрі отримано відповідь, що боржник на обліку не перебуває, відсутні дані про зареєстровані транспортні засоби за боржником.

На момент звернення зі скаргою до суду рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.06.2014 року по справі №640/1734/14 не виконано.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 1 положення про Міністерство юстиції України, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Так, відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону).

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

З моменту відкриття виконавчого провадження й до теперішнього часу рішення суду не виконано, заходів спрямованих на його виконання боржником не здійснено. Крім того, скаржником не повідомлено державного виконавця про неможливість виконання рішення суду.

Згідно з Законом України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Враховуючи вищевикладене, вищевказана постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Положеннями ст. 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно п. 1, 2, 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

З аналізу вищезазначеного суд робить висновок про те, що на виконання вказаного рішення суду державний виконавець повинен дотримуватися вимог законодавства про виконавчу службу, виконавче провадження та інш., і в цьому сенсі державним виконавцем зроблене не все, що потрібно робити згідно вказаної Інструкції та Закону, цей державний виконавець допустив неправомірні дії та бездіяльність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що скарга не підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на вимогах скарги, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

Посилання скаржника на те, що відповідно до ст. 441 ЦПК України державний виконавець не мав права сам виносити постанови про тимчасове обмеження прав боржника і повинен був тільки з поданням звернутися до суду, спростовується змінами до закону: Закон України «Про виконавче провадження» -

Таким чином суд вважає, що обставини скарги знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, та скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про виконавчу службу», ст. 3, 5, 6, 7, 11, 18, 19, 25, 27, 31, 32, 40, 45, 48, 52, 63, 70, 71, 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 258-261, 352-354, 447-453 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Зобов`язати державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження № 44650733, виконати положення ст. 453 ЦПК України, а саме: повідомити заявника (скаржника) ОСОБА_1 про виконання ухвали Київського районного суду міста Харкова від 20 березня 2023 року.

Стягнути з Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, (ЄДРПОУ - 34952440,) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) понесені ним та документально підтверджені судові витрати на правову допомогу в розмірі 2 560 (дві тисячі п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складений і підписаний 04.01.2024.

Суддя Ю.Ю. Власова