Провадження № 2/752/1329/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10.02.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Ракоїд Є.І.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності,
позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 07.03.2017 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко О.В. за № 301, визнання за позивачем права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та скасування заборони відчуження, що накладена на квартиру відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34182337.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.03.2017 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко О.В., про що в реєстрі зроблено запис за № 301.
В той же день, в зв`язку з посвідченням договору, нотаріусом накладено заборону на відчуження кв. АДРЕСА_2 , яка переходила у власність громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 .
Відповідач зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_1 , надавати щомісячне матеріальне забезпечення в сумі 3000 гривень, що підлягала індексації, компенсувати, шляхом надання додаткових коштів, комунальні послуги та інші платежі, пов`язані із проживанням відчужувача у квартирі, яка є предметом договору, послуги кваліфікованих медичних працівників.
В подальшому, 01.09.2017 р. було укладено договір про внесення змін до договору довічного утримання, відповідно до якого сторони визначили, що обов`язки набувача припиняють в зв`язку зі смертю відчужувача.
ОСОБА_1 посилалась на те, що жодних щомісячних платежів вона не отримувала, в зв`язку з чим в грудні 2018 р. запропонувала розірвати договір довічного утримання. В подальшому, вона довідалась, що відповідач тяжко хворий, в 2020 році зв`язок з відповідачем був втрачений. В жовтні 2020 року дружина ОСОБА_3 повідомила про його смерть влітку 2020 р.
Оскільки ОСОБА_3 за життя не виконував умови договору довічного утримання, не надавав допомогу, не сплачував комунальні платежі, не оплачував лікування, а також такий договір не виконували і спадкоємці, такий договір ОСОБА_1 просить розірвати, визнати за собою право власності на квартиру АДРЕСА_2 та скасувати заборони відчуження.
02.07.2021 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі.
21.04.2022 р. підготовче провадження у даній справі закрито.
28.11.2022 р. судом до участі у справі залучено правонаступника позивача - ОСОБА_4 .
На момент розгляду справи відповідач не скористалась своїм правом на подання письмового відзиву.
Представник подав заяву про ухвалення рішення про задоволення позову та надав згоду на проведення заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засіданні не з`явилась, про місце і час розгляду справи повідомлялась судом шляхом розміщення судової повістки на сайті судом, в зв`язку з припиненням дипломатичних відносин з РФ через повномасштабне вторгнення на територію України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 07.03.2017 р. між ОСОБА_1 , як власником кв. АДРЕСА_2 , та громадянином російської федерації ОСОБА_3 , був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко О.В., зареєстрований за № 301.
Відповідно до п.1 Договору у власність ОСОБА_3 передана квартира АДРЕСА_2 , в свою чергу останній зобов`язався забезпечити відчужувача довічним утриманням..
В силу положень п.5 Договору довічного утримання ОСОБА_3 зобов`язався довічно утримувати та доглядати ОСОБА_1 надавати відчужувану щомісячне матеріальне забезпечення в сумі 3000 гривень, яка підлягає індексації, компенсувати, шляхом надання додаткових коштів, комунальні послуги та інші платежі, пов`язані із проживанням відчужувача у квартирі, послуги кваліфікованих медичних працівників. Отримання зазначених коштів повинно бути підтверджено розписками.
Крім того, набувач зобов`язався поховати відчужувача в разі його смерті і доглядати за сімейним меморіалом.
Пунктом 9 Договору сторони передбачили можливість розірвання договору за згодою сторін шляхом укладання договору про розірвання цього договору, в разі невиконання його умов набувачем - відчужувачем в судовому порядку, та в разі відмови від добровільного розірвання однією із сторін - в судовому порядку.
В разі розірвання цього договору довічного утримання в зв`язку із невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за цим договором відчужував набуває право власності намарно, яке було ним передане за цим договором.
Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Згідно з ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням Набувачем обов`язків за договором є повернення до Відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Тобто, законодавець покладає обов`язок доказування на сторони у справі і суд позбавлений можливості у даному випадку з власної ініціативи витребовувати будь-які докази.
В силу положень ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків в зв`язку з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій.
Матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за договором довічного утримання від 07.03.2017 р.
Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серрії НОМЕР_1 , що видано Новомосковським відділом РАЦС Управління РАЦС м.Москви.
Спадкоємицею ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2 .
Згідно ст.757 ЦК України, обов`язки Набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане Відчужувачем .
Якщо спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття майна, що було передане відчужувачем, право власності на це майно може перейти до спадкоємця за законом.
Якщо у Набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого Відчужувачем, Відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання (догляду) припиняється.
З боку відповідача суду також не недано доказів виконання умов договору довічного утримання як спадкоємцем набувача.
Крім того, як встановлено судом ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_1 , після смерті якої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Домашенко Максимом Миколайовичем заведена спадкова справа.
Відповідно до довідки від 25.11.2022 р. за № 119/02-14, що видана приватним нотаріусом Домашенко М.М., спадкоємцем ОСОБА_1 є ОСОБА_4 .
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 ст. 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Оскільки позов про розірвання договору довічного утримання пред`явлено за життя ОСОБА_1 , факт смерті відчужувача до вирішення справи судом допускає правонаступництво у спірних правовідносинах, отже ОСОБА_4 набуває права спадкодавця, у т.ч. на вирішення спору щодо розірвання договору довічного утримання та застосування наслідків розірвання такого договору.
Враховуючи викладені обставини, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, зважаючи на відсутність доказів, що підтверджують належне виконання договору довічного утримання від 07.03.2017 р.,суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про розірвання договору довічного утримання та визнання за спадкоємицею ОСОБА_1 - ОСОБА_4 права власності на квартиру, з огляду на що позов підлягає задоволенню.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.
Керуючись положеннями ст.ст. ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності задовольнити.
Розірвати договір довічного утримання, укладений 07.03.2017 р. між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 ), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 301.
Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 ).
Скасувати заборону відчуження майна, накладену на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ), номер запису про обтяження 19355124 від 07.03.2017 р.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 2724 гривні.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя
Повний текст рішення виготовлено 20.02.2023 р.