КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/3839/22 Головуючий у 1 інстанції: Фінагеєва І.О.
провадження №22-ц/824/9622/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Коренчук Тетяни Олександрівни - представника ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та утримання дружини,-

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Коренчук Т.О. звернулася до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовувала тим, що між сторонами по справі 27 жовтня 2015 року було зареєстровано шлюб, від якого вони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що син проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Батько не надає допомоги на утримання сина, позивачка не має можливості в повному обсязі забезпечити задоволення всіх потреб дитини, так як не працює у зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також має на утриманні старшого сина від попереднього шлюбу.

Позивачка з відповідачем не може досягти домовленості щодо його участі в утриманні дитини, так як відповідач постійно відмовляється у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка перебуває на повному матеріальному утриманні позивача, що є підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Так, відповідач здоровий, не має жодних важких захворювань, працездатний, працює в Державній установі «Академія патрульної поліції», на посаді начальника академії, інших осіб на утриманні не має, і інших дітей теж не має.

Тому, просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, у розмірі 1/5 частини з його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення сином ОСОБА_3 трирічного віку, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2023 року позов задоволеночастково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допущенонегайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/12 частини з його заробітку (доходу), щомісяця починаючи з дати подання позовної заяви 17 травня 2022 року і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допущенонегайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дружини за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвоката Коренчук Т.О. - представника ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення в частині визначення розміру аліментів на утримання дружини, з якою проживає спільна дитина, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення сином ОСОБА_3 трирічного віку (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Також просить змінити мотивувальну частину рішення Києво-Святошинського районного суду від 21.04.2023 року у справі №369/3839/22, виключивши з нього твердження про встановленість факту сплати аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина та розміру аліментів, перерахованих відповідачем на утримання спільної дитини.

В обґрунтування скарги вказує, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції визнав встановленими наступні обставини: « ОСОБА_2 на утримання дитини, з відміткою «Аліменти» було перераховано ОСОБА_1 у період з 09 листопада 2021 року по 29 серпня 2022 року грошові кошти у загальній сумі - 197309,84 грн., що підтверджується дублікатами квитанцій: від 09.11.2021 року 2010,05 гри., від 30.11.2021 року 10050,25 грн., від 24.12.2021 року 10000,00 грн., від 01.02.2022 року 5000,00 грн., від 25.02.2022 року 15075,38 грн., від 04.03.2022 року 10000,00 грн., від 11.03.2022року 40000,00 гри., від 16.03.2022 року 6000,00 гри., від 31.03.2022 року 10000,00 грн., від 30.04.2022 року 15025,54 грн., від 14.05.2022 року 10025,06 грн., від 27.05.2022 року 12025,25 грн., від 24.06.2022 року 7025,29 грн., від 06.07.2022 року 15025,54 гри., від 30.07.2022 року 15025,54 грн., від 29.08.2022року 15025,00 гри.».

Проте, вказані обставини не підтверджуються матеріалами справи.

До відзиву на позовну заяву відповідачем були надані роздруківки квитанцій про перерахування ОСОБА_1 грошових коштів. Разом з тим, помітка «Аліменти» міститься лише у роздруківках квитанцій:

- від 27.05.2022 на суму 12 025 (дванадцять тисяч двадцять п`ять) грн. 25 коп.

- від 24.06.2022 на суму 7 025 (сім тисяч двадцять п`ять) грн. 00 коп.

- від 05.07.2022 на суму 15 025 (п`ятнадцять тисяч двадцять п`ять) грн. 54 коп.

- від 30.07.2022 на суму 15 025 (п`ятнадцять тисяч двадцять п`ять) грн. 54 коп.

- від 29.08.2022 на суму 15 025 (п`ятнадцять тисяч двадцять п`ять) грн. 00 коп.

Всього, на загальну суму 64 126 (шістдесят чотири тисячі сто двадцять шість) грн. 33

коп.

На жодній іншій роздруківці квитанцій, наданих вдповідачем, помітка «Аліменти» відсутня.

Інші перекази, які були зроблені відповідачем, починаючи від 09.11.2021 року, не є аліментами ні на утримання дитини, ні на утримання матері, матеріалами справи не підтвержено та апелянтом, як аліменти не визнається, виходячи з наступного.

Фактично, спільне проживання та ведення спільного господарства між апелянтом та відповідачем було припинено 16 лютого 2022 року, перекази грошових коштів, зроблені до цього часу, були нічим іншим, як звичайним веденням спільного господарства подружжя.

Щодо роздруківки квитанції від 11.03.2022 року на суму 40 000 грн. вважає за необхідне зазначити наступне.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України апелянт покинула територію України разом з неповнолітніми дітьми та перебуваючи у Польщі займалася оформленням документів, в тому числі, візи, для виїзду до Канади. Даний переказ було здійснено відповідачем на рахунок позивачки виключно з метою підтвердження наявності коштів на рахунку апелянта, після чого відповідач вимагав повернення вказаних грошових коштів, що і було зроблено апелянтом через 20 хвилин після отримання вказаної суми. На підтвердження вказаної обставини, надається роздруківка квитанції від 11.03.2022 року на суму 40 000 грн.

Інші перекази, що були здійснені відповідачем на рахунок апелянта, аліментами на утримання дитини не являються. Вказані кошти перераховувалися апелянту у зв`язку з евакуацією в Польщу, для оплати проїзду та інших потреб.

Через неможливість домовитися з відповідачем про його участь в утриманні спільної дитини, апелянт вимушена була звернутися до суду, провадження у справі судом першої інстанції було відкрито 17.05.2022 року, і лише після того, як ОСОБА_1 особисто повідомила відповідача про факт відкриття провадження у справі, він почав брати хоч якусь участь в утриманні спільного сина, про що як раз і свідчать матеріали справи.

Через необ`єктивне, поверхневе та неповне дослідження матеріалів справи суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо «систематичної сплати ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , коштів ОСОБА_1 у період від 09 листопада 2021 року до 29 серпня 2022 року, у загальному розмірі 197309 грн. 84 коп, що дає суду підстави вважати, що батько дитини приймає участь в утриманні дитини».

Крім того, судом першої інстанції зроблено висновок, що категорично не відповідає обставинам справи стосовно перерахування відповідачем грошових коштів на утримання дружини, з якою проживає дитина.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив: « ОСОБА_2 на утримання матері дитини було перераховано ОСОБА_1 у період від 29 грудня 2021 року до 29 серпня 2022 року грошові кошти в загальному розмірі -28617,80 грн, що підтверджується дублікатами квитанцій: від 29.12.2021 року 1507,54 грн, від 18.04.2022 року 5025,13 грн, від 30.04.2022 року 5025,13 грн, від 30.05.2022 року 2010,05 грн, від 28.06.2022 року 5025,13 грн, від 29.08.2022 року 10025,00 грн».

Разом з тим, матеріали справи не містять жодної квитанції на підтвердження вказаного висновку суду.

Так, апелянт акцентує увагу суду на тому, що відповідачем не було перераховано жодної копійки аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина.

Відповідач неодноразово в категоричній формі відмовляв і продовжує відмовляти апелянту у сплаті аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина.

Щодо квитанцій на грошові перекази, які містяться у матеріалах справи, та на які посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, то всі вони виконані не на ім`я апелянта, а на ім`я ОСОБА_4 , матері самого відповідача.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо того, що « ОСОБА_2 на утримання матері дитини було перераховано ОСОБА_1 у період від 29 грудня 2021 року до 29 серпня 2022 року грошові кошти у загальному розмірі 28617,80 грн, та суд прийшов до висновку, що батько дитини приймає учать в утриманні дружини» абсолютно не ґрунтується на матеріалах справи.

Також, в матеріалах справи наявні довідки про розмір заробітної плати відповідача, надані як апелянтом, так і самим відповідачем.

Так, суд першої інстанції, в оскаржуваному рішенні зазначає «з урахуванням доходів ОСОБА_2 , які у місяць в середньому складають 40 128 грн».

Вказаний висновок суду першої інстанції також не відповідає фактичним обставинам справи.

При визначенні розміру доходу, який враховується при визначенні розміру аліментів, суд помилково не врахував грошову винагороду, що систематично отримує відповідач згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168. Тому, розмір доходів відповідача, в середньому, складає 95 000 грн, що підтверджується наданими довідками про доходи.

Так, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Згідно з ч.1 ст.80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Апелянт зазначає, що при визначенні розміру аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, через неповне та необ`єктивне дослідження справи, судом було допущено неправильне застосування ч.1 ст.75 Сімейного кодексу України.

Так як відповідач є молодою працездатною особою, має заробітну плату значного розміру, яка перевищує показники середньої і спроможний платити аліменти, як на утримання сина, так і дружині, яка проживає зі спільною дитиною, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд має виходити саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача, отже, апелянт вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь апелянта аліментів на утримання дружини у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення сином ОСОБА_3 трирічного віку (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ), оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам матері та дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 - представник ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, скасувати рішення, ухвалити нове в частині та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17.05.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалити нове рішення у частині та скасувати стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/12 частини його заробітку (доходу), щомісяця починаючи з дати подання позовної заяви 17 травня 2022 року і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалити нове рішення у частині та скасувати стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Вказує, що твердження, що дитина повністю перебуває на утриманні позивача не являється дійсністю, адже відповідач регулярно з 09 листопада 2021 року перераховує аліменти на утримання дитини, це підтверджується документально квитанціями з банку. Також постає питання: як може повністю позивач утримувати дитину, якщо вона не працює і не має постійного доходу на даний час, дуже дивне ствердження зі сторони представника позивача.

Далі, слова, що з відповідачем нібито не вдавалося досягнути згоди щодо його участі в утриманні спільної дитини також не відповідає дійсності. Відповідач систематично з 09 листопада 2021 року постійно перераховує добровільно кошти на утримання спільної дитини. Більше того, зараз в органі опіки та піклування знаходиться на слуханні заява відповідача про чинення перешкод в спілкуванні та вихованні спільної дитини, тобто позивач порушує права відповідача на спілкування та виховання дитини.

Тому виникає питання: чи дійсно позивачка говорить правду чи пише в апеляційній скарзі лише те, що потрібно для того, щоб ввести суд в оману.

Жодних доказів того, що дійсно відповідач не хоче приймати участі в утриманні дитини позивачка не навела, лише її слова та припущення.

Дуже дивно, що на момент добровільної плати аліментів відповідачем представник позивача пише, відповідач здоровий, не має жодних важких захворювань, працездатний, працює в Державній установі на посаді начальника академію, інших осіб на утриманні не має, і також інших дітей не має.

Представник позивачкистверджує, що до відзиву на позовну заяву відповідачем були надані роздруківки квитанції про перерахування ОСОБА_1 грошових коштів, разом з тим помітка (Аліменти) міститься лише у роздруківках квитанції (від 27.05.2022 року до 29.08.2022 року) на загальну суму 64126 гривень 33 копійки, а на інших роздруківках квитанції з 09.11.2021 року поміток (Аліменти) немає і тому дані перекази не рахуються аліментами. Мотивуючи це тим, що спільне проживання та ведення спільного господарства між позивачем та відповідачем було припинено 16 лютого 2022 року, перекази грошових коштів, зроблені до цього часу, були нічим іншим, як звичайним веденням спільного господарства подружжя.

Також, представник позивача пише, що роздруківка квитанції від 11 березня 2022 року на суму 40 000 гривень це переказ, який було здійснено відповідачем на рахунок позивача виключно з метою підтвердження наявності коштів на рахунок позивача, після чого відповідач вимагав повернення вказаних грошових коштів, що і було зроблено позивачем через 20 хвилин після отримання вказаної суми. Інші перекази, що були здійснені відповідачем на рахунок позивача, не єаліментами на утримання дитини. Вказані кошти перераховувалися позивачу у зв`язку з евакуацією в Польщу, для оплати проїзду та інших потреб.

Зазначає, що крім цих 40 000 гривень, відповідач сплатив й інші суми цього місяця, а також надав готівкою гроші людям, які допомагали в процесі виїзду як в Польщу, так і в Канаду позивача, її сина від першого шлюбу та її мами. Також відповідач сплатив: 04.03.2022 року - 10 000 гривень, 16.03.2022 року - 6 000 гривень та 31.03.2022 року - 10 000 гривень, це були сплати аліментів на утримання спільної дитини, але ніяк не кошти у зв`язку з евакуацією в Польщу, для оплати проїзду та інших потреб. Представник позивача перекручує інформацію та вводить суд в оману.

Крім того, судом першої інстанції не було враховано того, відповідач має на утриманні доньку - ОСОБА_6 , яка навчається у Кіцманському коледжі ПДАТУ та сплачує відповідно її навчання. Також, оскільки донька поки не працює, вона також знаходиться на його утриманні, допомагає своїй мамі - ОСОБА_4 , яка є пенсіонером та інвалідом №-ї групи з 18.05.2018 року. оскільки хворіє на цукровий діабет, винаймає квартиру (орендує) та сплачує оренду та комунальні послуги, має певні проблеми зі слухом та потребує постійного лікування. Всі ці обставини суд 1-ї інстанції не врахував і хибно ухвалив в рішенні суду.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції взагалі мав відмовити в ухваленні даного пункту рішення суду з урахуванням всіх обставин.

Оскільки аліменти стягуються з дати подання позову до суду, суддею не було врахувано обставини в частині стягнення аліментів за час, коли відповідач добровільно перераховував грошові кошти на рахунок позивача.

З урахуванням даних обставин, суддя мав ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17.05.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Але суддею була проігнорована дана обставина та було винесено не об`єктивне рішення суду.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, враховуючи наведені обставини в їх сукупності, беручи до уваги визнання відповідачем сплату аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), з урахуванням систематичної сплати ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , коштів ОСОБА_1 у період від 09 листопада 2021 року до 29 серпня 2022 року, у загальному розмірі 197 309,84 грн, що дає суду підстави вважати, що батько дитини приймає участь в утриманні дитини, дійшов висновку, щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 17 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, зможе покрити витрати на утримання та виховання дитини.

Також суд зазначав, що дитина проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , якій надано додаткову відпустку, без збереження грошового забезпечення, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку від 10 квітня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона не має іншого джерела доходу.

Тому, з урахуванням доходів ОСОБА_2 , які у місяць в середньому складають 40 128 грн, та того, що ОСОБА_2 на утримання матері дитини було перераховано ОСОБА_1 у період від 29 грудня 2021 року до 29 серпня 2022 року грошові кошти у загальному розмірі 28 617,80 грн., непогодження позивача в отриманні аліментів у твердій грошовій сумі, суд дійшов висновку, що батько дитини приймає учать в утриманні дружини, у зв`язку з чим вважав за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, у розмірі 1/12 частини з його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення сином ОСОБА_3 трирічного віку (тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 27 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, між громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцем села Ошихліби Кіцманського району Чернівецької області, та громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою міста Сміла Черкаської області, 27 жовтня 2015 року зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 27 жовтня 2015 року складено відповідний актовий запис №2889. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « ОСОБА_1 ».

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 30 січня 2021 року Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Київ, Україна, про що 30 січня 2021 року Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис №107. Батьками особи зазначено: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки №41/11/6/02-2022 від 03 травня 2022 року, наданої Управлінням патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 в період з 10 жовтня 2019 року по теперішній час, дійсно працює в управлінні патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора I категорії відділу документального забезпечення управлінні патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції. Наказом Департаменту патрульної № 296 о/с від 05.04.2021 року, ОСОБА_1 надано додаткову відпустку без збереження грошового забезпечення, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку від 10 квітня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно до наказу № 872 о/с від 20 жовтня 2017 року Національної поліції України, підполковника поліції ОСОБА_2 (0004300) призначено начальником Державної установи «Академія патрульної поліції», у порядку переведення, установлено йому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 посадовий оклад у розмірі 3300 грн., надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби, та звільнено з посади начальника Державної установи «Поліцейська академія».

Відповідно до довідки про доходи №11, виданої Державною установою «Академія патрульної поліції» від 10 травня 2022 року, загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з листопада 2021 року по квітень 2022 року становить 474 733,70 грн.

Встановлено, що ОСОБА_2 на утримання дитини, з відміткою «Аліменти» було перераховано ОСОБА_1 у період від 09 листопада 2021 року до 29 серпня 2022 року грошові кошти у загальній сумі - 197 309,84 грн., що підтверджується дублікатами квитанцій: від 09.11.2021 року - 2010,05 грн., від 30.11.2021 року - 10050,25 грн., від 24.12.2021 року - 10000,00 грн., від 01.02.2022 року - 5000,00 грн., від 25.02.2022 року - 15075,38 грн., від 04.03.2022 року - 10000,00 грн., від 11.03.2022 року - 40000,00 грн., від 16.03.2022 року - 6000,00 грн., від 31.03.2022 року - 10000,00 грн., від 30.04.2022 року - 15025,54 грн., від 14.05.2022 року - 10 025,06 грн., від 27.05.2022 року - 12 025,25 грн., від 24.06.2022 року - 7025,29 грн., від 06.07.2022 року - 15025,54 грн., від 30.07.2022 року - 15025,54 грн., від 29.08.2022 року - 15025,00 грн..

Також встановлено, що ОСОБА_2 на утримання матері дитини було перераховано ОСОБА_1 у період від 29 грудня 2021 року до 29 серпня 2022 року грошові кошти в загальному розмірі - 28 617,80 грн., що підтверджується дублікатами квитанцій: від 29.12.2021 року - 1507,54 грн., від 18.04.2022 року - 5025,13 грн., від 30.04.2022 року - 5025,13 грн., від 30.05.2022 року - 2010,05 грн., від 28.06.2022 року - 5025,13 грн., від 29.08.2022 року - 10 025,00 грн.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Даний обов`язок не залежить від матеріального становища батьків.

За ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За ч.2 цієї статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Заявляючи вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на дитину щомісячно, позивачка покликається на те, що на утримання дитини їй необхідні значні кошти, яких вона не має. Позивачка офіційно не працює, оскільки доглядає за дитиною. Зазначає, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, беручи до уваги визнання відповідачем сплату аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), з урахуванням систематичної сплати ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 коштів ОСОБА_1 у період від 09 листопада 2021 року до 29 серпня 2022 року у загальному розмірі 197 309,84 грн., що дає підстави вважати, що батько дитини приймає участь в утриманні дитини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 17 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, зможе покрити витрати на утримання та виховання дитини.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно з ч.ч.2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, право на аліменти дружина з дитиною до 3-х років має незалежно від того, чи працює вона, і яке у неї матеріальне становище. Проте, при встановленні суми аліментів, що сплачуватиметься, враховується матеріальне становище чоловіка або дружини, що дозволятиме виділяти з його або її доходів певну суму на такі витрати.

За ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Встановлено, що дитина проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , якій надано додаткову відпустку без збереження грошового забезпечення, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку від 10 квітня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , іншого джерела доходу позивачка немає.

Тому, з урахуванням доходів ОСОБА_2 , які у місяць в середньому складають 40 128,00 грн., та того, що ОСОБА_2 на утримання матері дитини було перераховано ОСОБА_1 у період від 29 грудня 2021 року до 29 серпня 2022 року грошові кошти у загальному розмірі 28 617,80 грн., непогодження позивача в отриманні аліментів у твердій грошовій сумі, суд дійшов вірного висновку, що батько дитини приймає учать в утриманні дружини та вважав за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, у розмірі 1/12 частини з його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення сином ОСОБА_3 трирічного віку (тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Коренчук Тетяни Олександрівни - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: