Дата документу 22.02.2023 Справа № 335/8866/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/8866/21 Пр. № 22-ц/807/451/23 Головуючий у 1-й інстанції Макаров В.О. Повний текст рішення складено 07.11.2022 року. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради про визнання договору укладеним на умовах, передбаченим Типовим договором з індивідуальним споживачем, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 , як споживач, звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 15), який в подальшому уточнив (а.с. 57а-62), разом із клопотанням про звільнення його, як споживача, в силу вимог закону від сплати судового збору за подачу цього позову (т.с. 1 а.с. 46-47), - визнати протиправною відмову КП «Облводоканал» ЗОР в укладанні з ним договору про централізоване водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 на умовах, передбачених Типовим договором з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690; - визнати укладеним ОСОБА_2 і КП «Облводоканал» ЗОР договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на умовах, передбачених Типовим договором з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690.; - слухати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; - судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що він є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ) на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 24.10.2006 року. Будинок на момент придбання був приєднаний до централізованої мережі водопостачання. Попереднім власником вже встановлений засіб обліку (лічильник) холодної води, який був прийнятий на абонентський облік відповідачем. Відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Про встановлення водомірного вузла з лічильником у 1970 році на території житлового будинку позивача свідчить технічний паспорт, що виготовлений 11.04.2006 року. Позивач отримав 27.04.2021 року від КП «Облводоканал» ЗОР листа № 209 від 20.04.2021 року, яким відповідач направив позивачеві проект договору з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (надалі проект договору) із проханням оформлення проекту договору та в найкоротшого терміну повернення відповідачеві після підписання одного примірнику. Лист відповідача № 209 від 20.04.2021 та доданий проект договору був розглянутий позивачем. За результатами розгляду листа КП «Облводоканал» ЗОР № 209 від 20.04.201 позивач надав відповідачеві відповідь листом № б/н від 13.05.2021 року. Разом з листом № б/н від 13.05.2021 надано два примірники протоколу узгодження розбіжностей, в якому викладені наявні заперечення до проекту договору, та один примірник договору. Таким чином, позивачем було в повному обсязі дотримано приписів ГК України, ЦК України щодо укладання договору при розгляді проекту договору відповідача протоколу узгодження розбіжностей позивач надав згоду укласти договір на інших умовах, ніж було запропоновано, умовах, що є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію. П. 1 проекту договору відповідач виразив намір вважати себе зобов`язаною стороною щодо надання споживачеві послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а споживач повинен сплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки та на умовах, що передбачені проектом договору. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VІІІ зазначені послуги віднесено до комунальних послуг, які різновиду житлово-комунальних послуг. П. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок виконавця комунальної послуги готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов їх виконання згідно з типовим договором. Відтак, укладання між позивачем та відповідачем договору про надання послуг з централізованого водопостачання є обов`язковим для сторін на підставі закону. Відповідач є суб`єктом природних монополій та внесений згідно до Зведеного переліку суб`єктів природних монополій за порядковим номером 44. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690 затверджено Правила надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типовий договір з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. П. 6 Правил № 690 визначено, що надання послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання комунальних послуг з урахуванням вимог Закону України «Про житлові комунальні послуги» (далі договір). Умовами запропонованого відповідачем проекту договору передбачено нарахування плати за спожиті послуги згідно норм споживання питної води (п.п. 6 п. 4), обов`язок споживача погоджувати проектну документацію та здійснювати монтаж вузла комерційного обліку води після погодження з виконавцем (п. 58), зобов`язує споживача обладнати комерційний вузол обліку на межі майнової належності (п. 67). Разом з цим, позивач не погоджується з умовами, запропонованими відповідачем у проекті договору, оскільки проект договору не відповідає Правилам № 690, будинок обладнаний попереднім власником засобом обліку (лічильником) холодної води, який 15.08.2019 року пройшов державну повірку споживача вузла комерційного обліку спожитої води на межі інженерно-технічних систем постачання послуги виконавця та інженерно-технічних систем споживача чинним законодавством не передбачено. Оскільки наданий листом відповідача № 209 від 20.04.2021 року проект договору не відповідає акту органу державної влади, а саме Правилам № 690, позивач надав відповідачеві заперечення, що викладені у протоколі узгодження розбіжностей та направлені на адресу відповідача рекомендованим листом засобами поштового зв`язку. У відповідь на заперечення до проекту договору на адресу позивача 30.06.2021 року надійшов лист відповідача за № 327 від 17.06.2021 року, яким відповідач не погодився на укладання договору з урахуванням заперечень позивача, викладених у протоколі узгодження розбіжностей. Окрім того, листом від 29.12.2020 року № 04/2339 відповідач повідомив позивача про необхідність обладнати вузол комерційного обліку у точці приєднання до мереж централізованого водопостачання, посилаючись при цьому на Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Позивач не може погодитися з незаконною вимогою відповідача, оскільки Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» не містить норм, які зобов`язують власника будинку, що на день набрання ним чинності вже був приєднаний до зовнішній інженерних мереж і обладнаний приладом обліку (лічильником) води, додатково встановлювати за власні кошти вузол комерційного обліку холодної води на межі інженерно-технічних систем постачання послуги виконавця та інженерно-технічних систем споживача (у колодязі з запірною арматурою). Зазначені дії відповідача позивач вважає необґрунтованими та такими, що грубо порушують вимоги чинного законодавства та його права. У свою чергу включення відповідачем до проекту договору умов, що обмежують права споживача є порушенням ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач, включаючи до проекту договору обов`язок споживача встановлювати за власні кошти вузол комерційного обліку холодної води на межі інженерно-технічних систем постачання послуги виконавця та інженерно-технічних систем споживача (у колодязі з запірною арматурою), обов`язок споживача здійснювати оплату наданих виконавцем послуг за нормами споживання питної води з 01.05 по 30.09 щороку, фактично нав`язує такі умови одержання послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, такі умови ставлять споживача у невірне становище порівняно з іншими споживачами. Права та обов`язки споживачів визначені Типовим договором, а саме розділом «Розмір плати за послуги», розділом «Облік та порядок оплати послуг» та розділом «Права та обов`язки сторін». Зміст Типового договору, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690 та передбачає, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними. Відповідно до п. п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеним, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у невірне становище порівняно з іншими споживачами.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Макарова В.О. (т.с. 1 а.с. 49). Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 50) позовну заяву позивача у цій справі було залишено без руху через несплату ним судового збору у розмірі 908,00 грн. Позивач усунув вказані недоліки позовної заяви, сплатив судовий збір у встановлених судом першої інстанції розмірі і строк (заява із квитанцією на суму 908,00 грн. (т.с. 1 а.с. 56-57). Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 101) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2022 року (т.с. 1 а.с. 228-232) позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 1-9), додатком до якої вже була квитанція про добровільну сплату ним сплату судового збору за апеляційну скаргу на суму 1488,60 грн. (т.с. 2 а.с. 8), просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 10). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 19 грудня 2022 року (т.с. 2 а.с. 14), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 15) з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 16 суддів, з яких 12 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень), відпустки судді доповідача у період з 28.12.2022 року про 06.01.2023 року включно.

Відповідач КП «Облводоканал» ЗОР подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 у цій справі (т.с. 2 а.с. 21-24).

У судове засідання повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі позивач ОСОБА_1 через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 (т.с. 2 а.с. 33-34). Позивач ОСОБА_1 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав. Відповідач КП «Облводоканал» ЗОР подав апеляційному суду клопотання (т.с. 2 а.с. 31-32), в кому просив розгляд цієї справи відкласти з посиланням на те, що на підприємстві працює лише один юрист В.Балховітіна, який приймає участь у цей день в іншій справі в іншому суді. При цьому, апеляційним судом встановлено, що будь-яких доказів на підтвердження викладеного у вищезазначеному клопотанні відповідачем апеляційному суду не додано.

Правом відповідача КП «Облводоканал» ЗОР, яке є юридичною особою та має у своєму штаті не одного працівника юриста Балховітіну В. (оскільки працівник в порядку самопредставництва підприємства не обов`язково має бути фахівцем у галузі права), на свій розсуд обирати пріоритетність справи та суду, в яких йому приймати (не приймати) участь у цей день. Проте, неявка представника відповідача у дане судове засідання при вищевикладених обставинах не перешкоджає апеляційному суду розглядати дану справу за відсутності представника відповідача. Оскільки, за змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Також, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду цієї справи відмовити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю позивача та представника відповідача за присутності представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 (т.с. 2 а.с. 33-34). Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1), скасувати судове рішення … частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині (п.2). Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення частково …та ухвалення нового рішення у відповідній частині …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови. За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, правильно відмовляючи по суті у задоволенні позову позивача у цій справі, правильно керувався ст.ст. 5, 12, 13, 19, 76-80, 89, 259, 265, 273, 274-279 ЦПК України та правильно виходив із безпідставності позовних вимог позивача у цій справі. Проте, суд першої інстанції в оскаржуємому рішенні помилився при вирішенні питання про судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а саме, зазначивши про це виключно у мотивувальній частині: відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Тому, із такими висновками суду першої інстанції у цій справі можна погодитись лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає лише частково.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішенням № 31 від 14.03.2019 року «Про призначення виконавця послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» Вільнянська міська рада визначила з 01.05.2019 року КП «Облводоканал» ЗОР, як користувача та балансоутримувача водопровідних та каналізаційних мереж м. Вільнянськ, виконавцем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Позивач ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ) на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 24.10.2006 року (копія т.с. 1 а.с. 65-69).

За адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 Отже, за змістом зазначеного Рішення № 31 органу місцевого самоврядування та Витягу з реєстру правочинів, ОСОБА_1 (особовий рахунок як споживача НОМЕР_1 ) є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному домоволодінні встановлено водомірний вузол з лічильником у 1970 році, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (копія т.с. 1 а.с. 13-15).

12.11.2020 року працівниками Вільнянського ЕЦВВ КП «Облводоканал» ЗОР складено акт технічного обстеження (т.с. 1 а.с. 37), де зафіксовано, що вузол питної води встановлено не на межі майнової належності у точці приєднання (вводу) до зовнішніх інженерних мереж, до того ж калібр встановленого приладу обліку не відповідає фактичному водоспоживанню споживача. Споживачу надано припис (в акті, копія т.с. 1 а.с. 37) до 12.12.2020 року обладнати вузол комерційного обліку у точці приєднання до мереж централізованого водопостачання.

Згідно із зверненням ОСОБА_1 22.12.2020 року проведено додаткове обстеження підключення водопровідного вводу будинку ОСОБА_1 до мереж централізованого водопостачання, за результатами обстеження встановлено технічна можливість облаштування вузлу комерційного обліку максимально наближено до точці приєднання. Разом з цим, позивач вимоги припису не виконав.

Згідно із листом начальника Вільнянського ЕЦВВ КП «Облводоканал» ЗОР від 20.04.2021 року вих. № 209, відповідач звернувся до позивача з пропозицією укласти договір з індивідуальним споживачем, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (надалі Договір), направив позивачеві проект договору з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (надалі проект договору) із проханням оформлення проекту договору та в найкоротшого терміну повернення відповідачеві після підписання одного примірнику (т.с. 1 а.с. 16-22).

За результатами розгляду листа КП «Облводоканал» ЗОР № 209 від 20.04.2021 року, позивач надав відповідачеві відповідь листом № б/н від 13.05.2021 року, з примірниками протоколу узгодження розбіжностей, в якому викладені заперечення до проекту договору та один примірник договору(т.с. 1 а.с. 23-31).

Разом з цим, відповідач вивчивши лист позивача від 13.05.2021 та протокол розбіжностей не зміг погодився на укладання договору з урахуванням заперечень позивача, у зв`язку з чим на адресу ОСОБА_4 направлено листа від 17.06.2021 року за вих. № 327 (т.с. 1 а.с. 32-33).

Листом КП «Облводоканал» ЗОР від 29.12.2020 року № 04/2339 ОСОБА_1 повідомлено про необхідність обладнати вузол комерційного обліку у точці приєднання до мереж централізованого водопостачання, посилаючись при цьому на Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (т.с. 1 а.с. 3435).

Разом з цим позивач, не погоджується з вимогою позивача, вважає, що оскільки Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» не містить норм, які зобов`язують власника будинку, що на день набрання ним чинності вже був приєднаний до зовнішній інженерних мереж і обладнаний приладом обліку (лічильником) води, додатково встановлювати за власні кошти вузол комерційного обліку холодної води на межі інженерно-технічних систем постачання виконавця та інженерно-технічних систем споживача (у колодязі з запірною арматурою).

Позивач вважає, що зазначені дії відповідача є необґрунтованими та такими, що грубо порушують вимоги чинного законодавства та його права. Вважає, що включення відповідачем до проекту договору умов, що обмежують права споживача є порушенням статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів». На думку ОСОБА_1 , відповідач, включаючи до проекту договору обов`язок споживача встановлювати за власні кошти вузол комерційного обліку холодної води на межі інженерно-технічних систем постачання послуги виконавця та інженерно-технічних систем споживача (у колодязі з запірною арматурою), обов`язок споживача здійснювати оплату наданих виконавцем послуг за нормами споживання питної води з 01.05. по 30.09. щороку, фактично нав`язує такі умови одержання послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, такі умови на його думку ставлять споживача у невірне становище порівняно з іншими споживачами.

Разом з тим, судом першої інстанції було правильно встановлено, що обов`язок споживача встановлювати за власні кошти вузол комерційного обліку холодної води на межі інженерно-технічних систем постачання послуги виконавця та інженерно-технічних систем споживача (у колодязі з запірною арматурою), є законним та ґрунтується на рішенні Запорізької обласної ради № 21 від 11.06.2020 року «Про вжиття заходів із проведенням суцільного обліку обсягів питної води, яка подається комунальним підприємством «Облводоканал» ЗОР жителям області» (копія т.с. 1 а.с. 114117).

Даним рішенням встановлено обов`язкове облаштування споживачами КП «Облводоканал» ЗОР у кожній точці приєднання до зовнішніх інженерних водопровідних мереж вузлів комерційного обліку питної води (п. 1 Рішення).

Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що вказане рішення має обов`язковий характер, поширюється, зокрема, але не виключно на територію м. Вільнянська. Воно є правомірним, оскільки ніким не оскаржено та не скасовано.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

По друге, норми визначені у Законі України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» дублюють попередні та чинні нині нормативні-правові акти, а саме БНіП 2.04.01-85 «Внутренний водопровод и канализаций хданий», БНІП 2.04.02 «Водоснабжение. Наружые сети и сооружения», Порядок оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого наказом Міністерства України від 09.08.2018 року № 206, «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затвердженим Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Таке оснащення та відповідна проектна документація не потребують видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла комерційного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, операторами зовнішніх інженерних мереж, виконавцями комунальних послуг; такими вузлами обліку обладнуються усі вводи зовнішніх інженерних мереж у будівлі, крім випадків, передбачених цим Законом, а місце встановлення вузла комерційного обліку визначається відповідно до будівельних норм і правил.

Вказана норма врегульовує те, що при первісному приєднанні до інженерних мереж та встановленні засобу комерційного обліку споживач зобов`язаний оформити проектну документацію, а саме, отримати у виробника послуг технічні умови на приєднання та на підставі таких технічних умов відповідна проектна організація за заявою абонента створює проект на приєднання.

Це унормовано також пунктом 4.1 розділу ІУ (Приєднання об`єктів до систем централізованого питного водопостачання та водовідведення) «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених Наказом Міністерства з питань ЖКГ України від 27.06.2008 року № 190 в редакції, шо діяла на момент виникнення спірних правовідносин, у якому чітко визначено, що для приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення замовнику таких послуг надаються технічні умови, у яких, серед іншого, визначається місце обладнання водомірного вузла ( п. 8 типової форми Технічних умов).

Тобто при первісному приєднання до інженерних мереж та встановлення засобу комерційного обліку споживач зобов`язаний оформити проектну документацію, а саме отримати у виробника послуги технічні умови на приєднання та на підставі таких технічних умов відповідна проектна організація за заявою абонента створює проект на приєднання..

Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що відповідач не вимагав від позивача будь-яких нових технічних умов на приєднання до мереж водопостачання чи встановлення комерційного вузла обліку, а лише вимагав у всіх без виключення абонентів, зокрема, й у позивача, первісні технічні умови на приєднання та проектну документацію, які мають бути у позивача навіть якщо останній є набувачем вже облаштованих попередніми власниками будинку мереж.

Як зазначено вище, типова форма технічних умов на приєднання визначена у додатку № 1 Правил № 190. Дана типова форма передбачає в собі визначення виконавцем послуг місця обладнання водомірного вузла (п. 8 тивової форми Технічних умов).

Встановлено, що КП «Облводоканал» безпосередньо підпорядковується Запорізькій обласній ради, яка контролює діяльність цього підприємства, затверджує план та напрямку розвитку, бюджет, інвестиції. Підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями перед Запорізькою обласною радою за виконання завдань та цілей, визначених Статутом.

Запорізькою обласною радою було прийнято рішення від 11.06.2020 року № 21 «Про вжиття заходів із проведення суцільного обліку обсягів питної води, яка подається комунальним підприємством «Облводоканал» ЗОР жителям області», яким визначено вважати обов`язковим встановлення вузлів комерційного обліку питної води, що подається КП «Облводоканал» ЗОР жителям області, у кожній точці приєднання до зовнішніх інженерних мереж, в якій підприємство виступає виконавцем послуг з водопостачання.

Вказані дії відповідача вчинені відповідно до рішення органу місцевого самоврядування, та не суперечать ані нормативним актам, якими унормовано ці правовідносини, ані умовам договору про надання послуг з водопостачання.

Відповідно до п. 5.2 Правил № 190, у редакції, яка діяла станом на час виникнення правовідносин, вузли обліку повинні розташовуватись на мережі споживача, як правило, на межі балансової належності мереж виробника (постачальника) та споживача.

Згідно з п. 1.2 Правил № 190, межа балансової належності - це лінія розподілу елементів системи водопостачання та водовідведення і споруд на них між власниками або користувачами, тобто це є точкою приєднання.

Таким чином, рішенням органу місцевого самоврядування вирішено не тільки підключати нові мережі у точці приєднання до зовнішніх інженерних мереж, але й переобладнання існуючих шляхом перенесення лічильників у вказану точку приєднання.

Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що відповідач не вимагає від абонентів ані нових технічних умов на приєднання, ані технічних умов та інших вимог для встановлення вузла комерційного обліку. Відповідач вимагає у абонентів первісні технічні умови на приєднання та проект, виконані згідно вимог п. 4.1. Правил № 190 та отримані позивачем від попередніх виконавців послуг на вимог чинного законодавства.

Відповідач, складаючи договір дотримався усіх норм чинного законодавства, не порушуючи Типової форми договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Направлений відповідачем проект договору відповідає типовій формі, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690.

В даному випадку відповідачем були лише конкретизовані певні умови, виключно враховуючи норми чинного законодавства, для з`ясування даного факту судом було досліджено усі пункти договору, з яким не погоджується позивач.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що додавання до договору певної конкретики було здійснено відповідачем задля обізнаності споживачів норм законодавства, оскільки не всі споживачі вільно володіють законодавчою базою в сфері комунальних послуг.

До того ж суд зазначає, що договір про надання комунальних послуг за своєю правовою природою є договором приєднання, умови якого згідно ст. 634 ЦК України встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Такий договір може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналась, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналась. Сторона, яка приєдналась, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь в визначенні умов договору.

Під час розгляду справи позивачем не доведено обмеження своїх прав у формі Договору, яка була надана йому відповідачем та не наведено належних та допустимих доказів, що він, виходячи зі своїх інтересів, не прийняв би цих умов за наявності у нього можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмови КП «Облводоканал» ЗОР в укладанні з ним договору про централізоване водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 на умовах, передбачених Типовим договором з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690, не гуртуються на вимогах закону, не знайшли свого підтвердження під час розгляду цієї справи, є недоведеними.

Окрім того, підпунктом 8 пункту 6 закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», який набрав чинності 01.05.2021 року, було внесено зміни до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (внесено зміни до п. 5 ст. 13), а саме передбачено, що договори про надання комунальних послуг є публічними, тобто їх не треба укладати індивідуально.

Також було визначено, що публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник не вчинив дії щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

КП «Облводоканал» ЗОР 08.12.2021 року на своєму офіційному веб-сайті (http://oblvoda.zp.ua т.с. 1 а.с. 202) опублікував повідомлення про наявність Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» та його вищенаведених норм. Крім того у даному повідомленні були закріплені і нові тирові форми договорів. Враховуючи норму наведеного Закону про те, що публічні договори приєднання про надання комунальних послуг вважаються укладеними протягом 30 дні з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті виконавця послуги, то такі Договори вважаються укладеними зі споживачами з 08.01.2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 року № 85, яка набрала чинності 04.02.2022 року, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690, в тому числі були запроваджені і нові типові форми договорів про надання комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Але відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Верховний Суд роз`яснив, що логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явленн позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Верховний Суд зауважив, що якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Зазначені висновки викладені в постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 686/20582/19-ц.

В зв`язку з тим, що предмет спору існував на час відкриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Облводоканал» ЗОР про визнання договору укладеним на умовах передбачених Типовим договором з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення яке є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690, тому суд не знаходить підстав для закриття провадження по справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору, як просив представник відповідача у своєму клопотанні від 14.02.2022 року.

Враховуючи те, що публічні договори приєднання про надання комунальних послуг вважаються укладеними протягом 30 дні з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті виконавця послуги, та такі Договори вважаються укладеними зі споживачами з 08.01.2022 року, крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 року № 85, яка набрала чинності 04.02.2022 року, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690, в тому числі були запроваджені і нові типові форми договорів про надання комунальних послуг, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до КП «Облводоканал» ЗОР про визнання договору укладеним на умовах передбачених Типовим договором з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення яке є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690, у цій справі слід відмовити за безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 у частині вирішення його позовних вимог судом першої інстанції по суті дублюють доводи його позову у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію сторони позивача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ст. 20 ч.1 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права… фізичних осіб… у спосіб, визначений законом або договором.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Позивач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та стороною позивача апеляційному суду не надані.

Разом із тим, як раніше вже було встановлено апеляційним судом, суд першої інстанції в оскаржуємому рішенні помилився при вирішенні питання про судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а саме: спочатку помилково зобов`язавши ухвалою (а.с. 50-51) позивача, як споживача послуг відповідача, сплатити судовий збір у розмірі 908,00 грн. за подачу вищезазначеного позову (квитанція т.с. 1 а.с. 57), а потім за результатами розгляду цієї справи помилково поклавши ці витрати відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (мотивувальна частина рішення т.с. 1 а.с. 231-232).

Хоча, ОСОБА_1 , як споживач послуг відповідача з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, на якого вимоги законодавства щодо споживачів розповсюджуються у тому числі при вирішенні питання про укладення вищезазначеного договору із відповідачем, в силу вимог закону щодо захисту прав споживачів є звільненим від сплати судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору за подачу позову 908,00 грн. та апеляційної скарги 1488,60 грн., що у тому числі узгоджується із рішенням КСУ № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року та правовим висновком ВС, викладеним у постанові від 21.03.2018 року у справі ЄУН 761/24881/16, на який посилався позивач у своєму клопотання про звільнення його від сплати судового збору у цій справі (т.с. 1 а.с. 46-47) та який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України. І вирішення цього питання не потребує постановлення судами першої чи апеляційної інстанції будь-якої ухвали у цій справі.

А тому, у разі відмови судом у цій справі у задоволенні вищезазначеного позову позивача, як споживача, при вищевикладених обставинах у повному обсязі, ці судові витрати у вигляді судового збору, від сплати якого позивач був звільнений в силу вимог закону, полягають в силу вимог ст. 141 ч.1, 6 ЦПК України компенсації за рахунок держави. А позивач ОСОБА_1 має право у цій справі в силу вимог ст. 7 Закону України «Про судовий збір» заявити клопотання перед судом про повернення йому із бюджету сум судового збору, раніше сплачених у цій справі при подачі позовної заяви та апеляційної скарги. При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2022 року у цій справі слід скасувати в частині вирішення питання про розподіл судових витрат сторін у цій справі, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким вважати позивача ОСОБА_1 , як споживача, звільненим в силу вимог закону від сплати судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору за подачу позову та апеляційної скарги; у зв`язку із чим, роз`яснити ОСОБА_1 його право заявити клопотання перед судом про повернення йому із бюджету сум судового збору, раніше сплачених у цій справі при подачі позовної заяви та апеляційної скарги; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2022 року у цій справі скасувати в частині вирішення питання про розподіл судових витрат сторін у цій справі.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Вважати позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), як споживача, звільненим в силу вимог закону від сплати судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право заявити клопотання перед судом про повернення йому із бюджету сум судового збору, раніше сплачених у цій справі при подачі позовної заяви та апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 28.02.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.