Справа № 454/426/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сокаль в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з позовом та просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право приватної власності на автомобіль марки «PEUGEOT 607», 2004р.в., номерні знаки НОМЕР_1 , WIN код : НОМЕР_2 і скутер YAMAXA JOG POCHE, 2000 р.в. та стягнути з відповідача в її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «PEUGEOT 607», 2004р.в., номерні знаки НОМЕР_1 , НОМЕР_3 та скутера YAMAXA JOG POCHE, 2000 р.в. в розмірі 94 013грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 20.02.1999р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірваний заочним рішенням Сокальського районного суду від 12.01.2022р. у справі № 454/2147/21 за позовом відповідача до неї про розірвання шлюбу. З відповідачем не проживає разом. Вказує, що за час перебування у шлюбі ними було набуто у спільне майно названий автомобіль та скутер, які згідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області рахуються за відповідачем. Ринкову вартість автомобіля визначає в розмірі 6100 дол. США, як середній показник даних продажу з сайту «авто-ріа», що на день подання позову становить 176 826 грн.(28, 9879 за 1 дол. США), а вартість скутера в розмірі 11 200грн., як середній показник даних продажу з сайту «ОЛХ». Вважає, що оскільки згоди стосовно порядку розподілу спільної сумісною власності між нею та відповідачем не досягнуто, такий спір, відповідно до ст. 71 СК має бути вирішено судом, а тому вважає, що за таких обставин право власності на автомобіль марки «PEUGEOT 607», 2004р.в., номерні знаки НОМЕР_1 , WIN код : НОМЕР_2 та скутер YAMAXA JOG POCHE, 2000р.в. має бути визнано за відповідачем, як особою яка фактично користується ними, а останній зобов`язаний компенсувати їй вартість її частки у вказаному майні в розмірі 1/2 вартості транспортних засобів, що становить 94 013грн. ((176 826 +11 200)/2 =94 013).

Ухвалою Сокальського районного суду від 08.02.2022р. у справі № 454/330/22 за заявою позивача про забезпечення позову до подання цієї позовної заяви до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя накладено арешт на транспортні засоби, а саме спірний автомобіль марки «Peugeot 607» державні номерні знаки НОМЕР_1 2004 року випуску WIN: НОМЕР_4 і скутер марки «Yamaha Jog Poche» 2000 року випуску із забороною іншим особам вчиняти будь які дії щодо них.

Ухвалою Сокальського районного суду від 18.02.2022р. відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено розгляд справи без виклику сторін.

Відповідач подав відзив на позов в якому позов не визнає. Вважає позов безпідставним та необґрунтованим і свої заперечення обґрунтовує наступним.

Свої вимоги заперечення наступним.

20.02.1999р. між сторонами був укладений шлюб, у якому у них народилося двоє дітей : дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 14.06.2021р. відповідач подав у Сокальський районний суд позов з вимогами до позивача про розірвання між ними шлюбу, який розірваний рішенням Сокальського районного суду від 12.01.2022р. у справі № 454/2147/21. Зазначає що до літа 2018р. він з позивачкою проживали у АДРЕСА_1 , а з липня 2018р. сторони припинили шлюбні відносини, не проживають спільно як сім`я, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету, тобто з того часу фактично припинили шлюбні відносини. ОСОБА_2 продовжив проживати у АДРЕСА_1 , в той час як ОСОБА_1 , коли приїздить із закордону, проживає у АДРЕСА_2 , за адресою місця проживання їхньої спільної дочки. 06.07.2021р. ОСОБА_2 відповідно до договору-купівлі продажі транспортного засобу було придбано автомобіль марки «PEUGEOT 607», 2004р.в., номерні знаки НОМЕР_1 , , який 18.08.2021р. зареєстрований за ним праві власності, та який був придбаний за його особисті кошти зароблені після припинення між ним та ОСОБА_1 шлюбних відносин, та частину з яких (коштів) для придбання автомобіля надала йому ОСОБА_5 , тобто автомобіль придбаний через 3 роки після того як між сторонами були припиненні шлюбні відносини у липні 2018р., та майже як через місяць після того як 14.06.2021р. ОСОБА_2 було подано позов про розірвання між ними шлюбу. Вказує, що з літа 2019р. без реєстрації шлюбу, підтримує фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_5 , з якою проживає як одна сім`я, оскільки ведуть спільне господарство та мають спільний бюджет, і саме для потреб їхньої сім`ї куплявся цей автомобіль, а тому автомобіль є його особистою приватною власністю на підставі ч.6 ст. 57 СК України.

Щодо скутера то вказує, що такий хоч і був придбаний у 2015р. в час шлюбних відносин сторін, проте не підлягає поділу, так як такий фактично був придбаний сторонами для потреб їхнього сина, який ним і користується, і відповідачу в свою чергу цей скутер не потрібен, він не користується, та не заперечує того щоб позивач забрала цей скутер. Крім того відповідач не згідний із заявленою в позовній заяві позивачем вартістю автомобіля та скутера, зазначаючи, що на тому ж сайті Авто-ріа, на який посилається позивач, вартість автомобілів «PEUGEOT 607» 2004р.в. значно нижча як 6 100дол. США, зокрема і по ціні 4500 дол. США., а вартість скутера YAMAXA JOG POCHE 2005р.в. та 2006р.в. середньому складає 250 дол. США (7300грн.), в той час у даній справі йдеться про поділ скутера 2000р.в.

Також, зазначає, що позивач просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на це майно, та ще й стягнути з нього в її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини цього майна в розмірі 94 013грн., при цьому не просить суд припинити її частку спірному майні у зв`язку з такою компенсацією її права на 1/2 частку у цьому майні, а також на те, що заявлені вимоги позивача не відповідають підставам та обґрунтуванням позову.

18.04.2022р. представником відповідача подано клопотання із запереченням щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження у якому просив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, а також клопотання про виклик свідків та витребування цивільної справи та відомостей з Державного прикордонної служби України, щодо перетину кордону позивачем.

Ухвалою Сокальського районного суду від 10.05.2022р. у задоволенні названих клопотань відмовлено.

Ухвалою Сокальського районного суду від 24.06.2022р. зупинене провадження у цій справі до набрання законної сили рішення у справі № 454/989/22 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та про встановлення факту окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин.

Ухвалою Сокальського районного суду від 27.02.2023р. відновлено провадження у справі.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилося двоє дітей.

26.02.2015р. за ОСОБА_2 на праві власності зареєстрований спірний мопед YAMAXA JOG POCHE, 2000 р.в., номерний знак НОМЕР_5 , що підтверджується відповіддю ТСЦ 4646 від 14.04.2022р.

Рішенням Сокальського районного суду від 12.01.2022р. по справі № 454/2147/21, яке набрало законної сили шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Сокальського районного суду від 05.12.2022р. по справі № 454/989/22, яке набрало законної сили 06.01.2023р. задоволено позов ОСОБА_2 та вирішено встановити факт окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зв`язку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин з липня 2018 року по 12.01.2022р. та визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 автомобіль марки «PEUGEOT 607», 2004р.в., номерні знаки НОМЕР_1 , WIN код : НОМЕР_4 .

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини придбання автомобіля визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 автомобіль марки «PEUGEOT 607», 2004р.в., номерні знаки НОМЕР_1 та визнання даного автомобіля особистою приватною власністю відповідача встановлені рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 05.12.2022р.

Разом з цим, позивач просить суд визнати спірний автомобіль та скутер своєю особистою приватною власністю та стягнути з відповідача в свою користь грошову компенсацію 1/2 вартості цього майна, при цьому вимоги про припинення своєї частки у праві власності на це майно не заявляє.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як визначено ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Що стосується вимоги про визнання за позивачем право приватної власності на автомобіль марки «PEUGEOT 607», 2004р.в., номерні знаки НОМЕР_1 , WIN код : НОМЕР_2 , та стягнення в її користь грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля то суд приходить до висновку що в задоволенні цих вимог слід відмовити виходячи з того, що рішенням Сокальського районного суду від 05.12.2022р., яке набрало законної сили 06.01.2023р., спірний автомобіль марки «PEUGEOT 607», 2004р.в., номерні знаки НОМЕР_1 , WIN код : НОМЕР_4 визнаний особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 ..

Відтак, спірний автомобіль не може бути визнаний особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1 як і не може бути визнаний об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін та підлягати поділу в порядку передбаченому ст. 364 ЦК, як про це просить позивач.

Також, при вирішенні вимог позивача щодо спірного скутера судом встановлено наступне.

Відповідно до роз`ясень, викладених у п. 24 постанови Пленому Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як вже вказувалось, згідно ч.1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними.

Таким чином, сімейним кодексом України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Разом з цим, відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні і ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Такий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 760/789/19 (провадження № 61-16632св20)

Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18).

Як свідчать обставин справи, позиція позивача та відповідача, спірний скутер YAMAXA JOG POCHE, 2000 р.в. був набутий сторонами 26.02.2015р. тобто в час їхнього шлюбу та в час знаходження їх у шлюбних відносинах. Однак, позивач не ставить вимоги про визнання цього транспортного засобу об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ, а ставить конкретну вимогу про визнання цього скутера YAMAXA JOG POCHE, 2000 р.в. приватною власністю позивача, а відтак не суд не справі виходити за межі позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того, вимоги позивача щодо визнання за нею права приватної власності на скутер YAMAXA JOG POCHE, 2000 р.в. та стягнення з відповідача в її користь грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «PEUGEOT 607», 2004р.в., номерні знаки НОМЕР_1 , НОМЕР_3 та скутера YAMAXA JOG POCHE, 2000 р.в. в розмірі 94 013грн є суперечливими одна одній, так як неможливо одночасно визнавати майно особистою приватною власністю позивача та стягувати з відповідача 1/2 його вартості за відсутності вимоги про припинення права на частку у цьому майні у зв`язку із стягненням грошової компенсації.

Також, позивачем не надано належних та допустимих доказів ринкової вартості спірного автомобіля та скутера, в т.ч. висновку експерта чи спеціаліста що визначення його ринкової вартості, а тим більше що відповідачем заперечувалась запропонована позивачем вартість автомобіля, як і не заявлено перед судом клопотання про призначення товарознавчої експертизи для визначення ринкової вартості автомобіля.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім цього, представником відповідача подану заяву про стягнення з позивача в користь відповідача 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, судом ураховано наступне.

Згідно із ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою,включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.ч.1-3ст.137ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4)ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно доп.1ч.1ст.141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в задоволенні позову - на позивача

До матеріалів справи на підтвердження надання правової допомоги представником відповідача надано оригінал квитанції від 25.01.2023р. про понесення відповідачем витрати на правову допомогу в розмірі 3000грн., детальним описом виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом від 24.01.2023р ордер, довідки, та відомості з ЄДРПОУ

Тому суд дійшов висновку про стягнення з позивача на корить відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.. Така сума відповідає фактично виконаним послугам, які були здійснені адвокатом під час надання правової допомоги відповідачу по даній справі.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 3000грн. витрати на правничу допомогу.

Ухвалу Сокальського районного суду від 08.02.2022р. у справі № 454/330/22 про забезпечення позову після набрання рішенням законної сили скасувати.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

У разі, якщо рішення не було вручено в день його проголошення, пропущений строк може бути поновлено, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_6 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий: Л. Ю. Фарина