РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді- Кучиної Н.Г.

з участю: секретаря судового засідання Добровчан К.Ю.,

з участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу № 569/10349/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 67 781, 43 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 18.03.2020 року по 21.07.2022 року та судові витрати в розмірі 3000 грн. 00 коп.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, знаходиться виконавчий лист № 569/9131/16-ц від 29.11.2016 року, який видано Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що відповідач не в повному розмірі сплачував аліменти на утримання їх дитини і відповідно позивач має право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Ухвалою суду від 05 серпня 2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

Відповідач скористався правом на подання відзиву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що розрахунок заборгованості по аліментах за період з 18.03.2020 року по травень 2022 року є неналежним та недостовірним, оскільки державним виконавцем помилково визначений розмір доходу, виходячи із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості та не всі проплати аліментів враховані. Крім того, зазначає, що відсутня його вина при виникненні заборгованості. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

21.12.2022 року до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду. В заяві позивач просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь її користь 41053 грн. 36 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 18.03.2020 року по 21.07.2022 року та судові витрати в розмірі 3000 грн. 00 коп.

01.02.2023 представник відповідача адвокат Ромашко Л.Г. подала до суду письмові пояснення, в яких вказала, що розрахунок пені, поданий до заяви про зменшення позовних вимог, складений невірно. Її довірителем до ДВС була подана заява, у зв`язку з чим державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого станом на 01.07.2022 р. заборгованість зі сплати аліментів становить 13 588 грн. 26 коп., вважає, що сума нарахованої пені не повинна становити більше 13 588,26 грн., а тому пеня за період з 18.03.2020 року по 21.07.2022 року нарахована позивачем невірно. Крім того, просить в задоволенні витрат на правову допомогу адвоката позивачу відмовити.

Представник позивача адвокат Романчук І.І. в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримала, просить їх задоволити.

Представник відповідача адвоката Ромашко Л.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві та письмових пояснення на заяву про зменшення позовних вимог.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що на виконанні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, знаходиться виконавчий лист № 569/9131/16-ц від 29.11.2016 року, який видано Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, що стверджується копією рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/9131/16-ц від 09.11.2016 року.

Згідно копії розрахунку заборгованості по аліментах за період з 18.03.2020 року по 21.07.2022 року складеного державним виконавцем відділу ДВС у місті Рівному від 14.06.2022 року №б/н у відповідача по справі - ОСОБА_4 станом на 31.05.2022 року виникла заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом №569/913/16-ц від 29.11.2016 року у розмірі 67 781,43 грн.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язується сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у своїй Постанові від 25 квітня 2018 року по цивільній справі №572/1762/15-ц, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

В той час Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц зробила наступний висновок:

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, і саме таким порядком обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення. При цьому суд застосував частину другу статті 196 СК України та зменшив розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У пізніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 Верховний Суд України відступив від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України та змінив порядок обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів, зазначивши, що неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, тому й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. З урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

При визначенні розміру пені за прострочення сплати аліментів Велика Палата Верховного Суду проаналізувала норми чинного законодавства у сфері сімейних правовідносин.

Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

У відповідності до ст.150 СК України, ст.12 Закону України „Про охорону дитинства", та Конвенції ООН „Про права дитини", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, наданого позивачем при подачі позову, загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за період з 18.03.2020 по 21.07.2022 року складає 67 781,43 грн.

21.12.2022 року до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 18.03.2020 року по 21.07.2022 року у розмірі 41 053 грн. 36 коп.

Проте, з долученого відповідачем в судовому засіданні 17.11.2022 року розрахунку заборгованості по аліментах № 1834444 від 16.11.2022 року складеним державним виконавцем відділу ДВС у м. Рівному за період з 18.03.2020 року по жовтень 2022 року у ОСОБА_4 виникла заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом №569/9131/16-ц від 29.11.2016 року станом на 31.10.2022 року у розмірі 23 053, 36 грн.

Між тим, з розрахунку заборгованості по аліментах за період з 18.03.2020 року по листопад 2022 року складеним державним виконавцем відділу ДВС у м. Рівному № 203601 від 21.12.2022 року, наданого до суду відповідачем 01.02.2023 року, який не спростований (не скасований) позивачем, у ОСОБА_4 виникла заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом №569/9131/16-ц від 29.11.2016 року станом на 30.11.2022 року у розмірі 18 883,26 грн.

Відтак, суд відхиляє розрахунок пені, наданий позивачем, відповідно до якого пеня з 18.03.2020 року по 21.07.2022 року становить 41053,36 грн., яка не перевищує розміру заборгованості по аліментах відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 16.11.2022 року без врахування 18 000,00 грн. боргу зі сплати аліментів, що мали місце на день звернення з позовом до суду.

Розрахунок від 21.12.2022 року №203602, відповідно до якого заборгованість відповідача по аліментах станом на 30.11.2022 року становить 18 883,26 грн, суд приймає як належний, допустимий, достовірний та достатній доказ наявності заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 за виконавчим листом №569/9131/16-ц від 29.11.2016 року.

Зважаючи на те, що сторонами подано розрахунки заборгованості за різні періоди та різні суми заборгованості, суд вважає розрахунок від 21.12.2022 року №203602, відповідно до якого заборгованість відповідача по аліментах станом на 30.11.2022 року становить 18 883,26 грн, як належний, допустимий, достовірний та достатній доказ наявності заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 за виконавчим листом №569/9131/16-ц від 29.11.2016 року, приймає його за основу та вважає його узгодженим, оскільки на момент постановлення рішення у справі у суду відсутні відомості про його оскарження сторонами виконавчого провадження.

Разом з тим, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

За правилами частин 1-2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів.

Водночас, доводи відповідача, щодо його тяжкого матеріального стану та неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з невчасною виплатою заробітної плати,суд до уваги не приймає, оскільки, відсутність роботи чи невчасна виплата заробітної плати відповідачу не є підставою для звільнення його від обов`язку забезпечувати дитину шляхом сплати аліментів.

До того ж, відповідач не позбавлений права у разі зміни матеріального стану, погіршення здоров`я та у інших випадках звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Таким чином, відповідачем не доведено відсутність своєї вини в простроченні сплати аліментів на утримання дитини.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, а тому є всі підстави для стягнення з нього на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають частковому задоволенню, в межах суми заборгованості по аліментах в розмірі 18 883,26 грн. відповідно до розрахунку боргу по аліментах від 21.12.2022 року №203602, що здійснений державним виконавцем Смалюк Ю., що узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 196 СК України.

Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, то суд виходив з такого.

Згідно положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Визначаючись з розподілом витрат, суд враховує, що позивач скористалася правовою допомогою адвоката, про що свідчить наступне.

Між адвокатом Романчук Іванною Іванівною та ОСОБА_3 укладено Договір-доручення про надання правової допомоги від 25 липня 2022 року.

Крім того, на підтвердження наданих послуг надано акт наданих послуг від 25.07.2022, відповідно до яких вартість послуг наданої правничої допомоги за складання позовної заяви складає 3000 грн.

Проаналізувавши надані докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, зважаючи на складність справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 гривень.

Крім того, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача в дохід держави в порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 18 883 грн. 26 коп. за період з 18 березня 2020 року по 21 липня 2022 року.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.Г.Кучина