Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2023 Справа №607/9101/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М.

за участю секретаря судового засідання Шимків Л.І., позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з виплати нарахованої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Онищук М.Б., звернувся в суд з позовом до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із невиплаченої заробітної плати у розмірі 17 173 гривень та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 28 181,82 гривні.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що наказом ФОП ОСОБА_2 № 46 від 25 листопада 2022 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів. 26 листопада 2022 року між сторонами було оформлено трудовий договір. 22 лютого 2023 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади та повідомлено у месенджері «Viber», що сума виплат по заробітній платі за лютий 2023 року складає 17 173 гривень. Станом на день звернення до суду із позовною заявою відповідач не виплатив позивачу належні йому при звільненні суми у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, не надав довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату, але повідомив про таку у месенджері «Viber». Крім цього, оскільки відповідачем на день звільнення його з роботи в повному обсязі не проведено остаточний розрахунок, останній несе відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України. Відтак, він має право на одержання від відповідача виплат середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. При цьому, його середньоденний середньоденний заробіток за два останні місяці становить 454,55 гривень, а кількість днів затримки розрахунку при звільненні 62. Тому середній заробіток, який підлягає до сплати за затримку повного розрахунку при звільненні становить 28 181,82 гривень. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Відзиву на позов від відповідача не надходило.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених позовній заяві та просив його задовольнити.

Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відзив на позов не подавав.

На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечив.

Судом встановлено, що згідно наказу № 46 від 25 листопада 2022 року ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з 26 листопада 2022 року прийнятий з укладенням трудового договору на посаду водія автотранспортних засобів з посадовим окладом 10000 гривень.

Згідно умов трудового договору від 26 листопада 2022 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ФОП зобов`язується оплачувати працю працівника у розмірі 10 000 гривень на місяць (п.3); час виконання робіт установлюється - 40 год. в тиждень згідно змінного графіка (п.4); вихідні дні надаються 2 дні в тиждень згідно графіка (п.5).

22 лютого 2023 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади водія автотранспортних засобів у ФОП ОСОБА_2 та повідомлено у месенджері «Viber», що сума виплат по заробітній платі за лютий 2023 року складає 17 173 гривні.

Довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату за вказаний період позивачу надано не було.

Як вбачається з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального стархування, щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 , у листопаді-грудні 2022 року, страхувальником, яким сплачувалися страхові внески за застраховану особу - ОСОБА_1 , був ОСОБА_2 . Сума заробітку за грудень 2023 року (за 31 день трудових відносин) становить 10 000 гривень.

Вказана сума заробітку ОСОБА_1 у ФОП ОСОБА_2 за грудень 2022 року підтверджується також Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 13 квітня 2023 року.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України).

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 116 цього Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Так, судом установлено, що відповідачем ФОП ОСОБА_2 нараховано, але не виплачено ОСОБА_1 станом на день звільнення заробітну плату, яка підлягала виплаті у день звільнення позивача 22 лютого 2023 року, однак не виплачена по даний час.

Встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 17 173 гривні.

Зазначене є підставою для стягнення заробітної плати в зазначеному розмірі в судовому порядку, а тому суд вважає, що позов у цій частині підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що відповідачем в день звільнення не виплачено позивачу нараховану заробітну плату у розмірі 17 173 грн.

Відповідно до статті 117 КЗпП, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Період затримки розрахунку при звільненні це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Разом з тим статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17.

Відповідно до абзацу третього пункту другого розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно абзацу першого пункту восьмого розділу IV вищевказаного Порядку,

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно абзацу другого пункту восьмого розділу IV вищевказаного Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 суд визначає шляхом ділення загальної суми виплат позивача за останні два місяці, які становлять 20 000 грн., на кількість робочих днів за вказаний період (20 000/ 44 = 454,55 грн). Відтак, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 454,55 грн.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки, а саме 62 робочих дні, тобто по день подання позовної заяви, як це просить позивач, суд враховує, що позивач був звільнений 22 лютого 2023 року, у зв`язку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, що відповідає положенням статті 116 КЗпП України. Такий висновок суду обґрунтовується тим, що затримка розрахунку при звільненні починається не в день звільнення, а в день, наступний за днем звільнення, адже день звільнення є робочим днем і оплачується в загальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, в даному випадку розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати має обчислюватися з 23 лютого 2023 року по 22 травня 2023 року, про що просить позивач у поданому позові.

Як уже наведено вище, середньоденний заробіток позивача становить 454.55 грн, період прострочення становить з 23 лютого 2023 року по 22 травня 2023 року 62 робочі дні, отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за цей період може становити 28 182,1 грн.

Таким чином, враховуючи принцип диспозитивності, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення шляхом стягнення з ФОП ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 лютого 2023 року року по 22 травня 2023 року в розмірі 28 181,82 грн.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, та не спростував належними доказами вимоги ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з фізичної особи-підприємця в користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 17 173 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по 22 травня 2023 року у розмірі 28 181,82 грн. Тому позов підлягає до задоволення.

Згідно пункту 2 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Встановлено, що у позові позивач зазначив про те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомог, які вона очікує понести у даній справі становить 2000 грн, який просить стягнути з відповідача в її користь, подавши відповідне клопотання до початку розгляду справи по суті.

На підтвердження вказаних обставин позивач подав суду:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВО №1041780 від 19 травня 2023 року;

- договір про надання правничої (правової) допомоги за № 4 від 22 березня 2023 року, укладений між адвокатським об`єднанням «ЛЕКСГАРД» та ОСОБА_1 ;

- акт № 1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої допомоги № 4 від 22 березня 2023 року, згідно з яким Адвокатським об`єднанням «Лексгард» було надано ОСОБА_4 професійну правничу допомогу на загальну суму 2000 грн., що включає правовий аналіз ситуації, підготовку та подання позовної заяви у справі № 607/9101/23.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Таким чином, наявність договірних відносин між адвокатом Онищук М.Б. (АО «ЛЕКСГАРД») та позивачем підтверджується: ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВО №1041780 від 19 травня 2023 року та договором про надання правничої (правової) допомоги № 4 від 22 березня 2023 року.

Відповідач в судове засідання не з`явився та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не заявляв (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем доведено понесення ним витрат за надання правничої допомоги у розмірі 2000 грн під час розгляду у суді даної справи, які підлягають стягненню з відповідача в повному розмірі, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному розмірі, що дає підстави для компенсації понесених позивачем під час розгляду справи витрат на правничу допомогу за рахунок відповідача.

Згідно з положеннями статті 81 ЦПК України, позивач довів надання йому адвокатом зазначених послуг у відповідній сумі, а тому суд дійшов висновку, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, у суду немає правових підстав за власною ініціативою зменшувати заявлені позивачем до відшкодування витрати на правову допомогу, які належно підтверджені.

Вказана позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Також, в порядку, визначеному статтею 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Крім цього, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 гривні за позовну вимогу про стягнення середнього розрахунку за час затримки виплати заробітної плати.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 273, 280, 281, 282, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 17 173 (сімнадцять тисяч сто сімдесят три) гривні заборгованості по заробітній платі.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 28 181 (двадцять вісім тисяч сто вісімдесят одну) гривню 82 (вісімдесят дві) копійки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на 22 травня 2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1073,60 гривень судового збору.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в дохід держави 1073,60 гривень судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення виготовлено 28 липня 2023 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Карашинці, Чортківський район, Тернопільська область, РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк