головуючий у суді І інстанції Чех Н.А.
провадження № 22-ц/824/2663/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2022року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду з цим позовом, якому посилалося на те, що відповідач звернувся до банку з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву від 07 квітня 2019 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом - 46,80 % річних.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Тарифами, Правилами та Умовами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов`язання виконав. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 14 квітня 2021 року має заборгованість - 29 844 грн 72 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом - 25 259 грн 11 коп., заборгованість за процентами - 4 585 грн 61коп., штраф - 0,00 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2022року позов АТ «Акцент-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 259 грн 11 коп., судовий збір у розмірі 1 921 грн 10 коп.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача мають бути задоволені частково із стягненням з відповідача на користь позивача - 25 259 грн 11 коп., що є боргом по тілу кредиту у зв`язку з неналежним виконанням ним договірних зобов`язань.

Разом з тим, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення відсотків.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2022 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції жодним чином не обґрунтовано посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 в частині мотивів відмови у стягненні процентів, оскільки у вказаній справі встановлено, що Тарифи банку не були підписані боржником. У справі, що розглядається, до матеріалів позову банком було додано не тільки Тарифи із сайту банку, а й паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», у якому чітко зазначені усі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та інше. Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому, заявник апеляційної скарги послався на постанову Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі 524/5556/19 (стосовно підпису), постанову від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20 та Закон України «Про електронну комерцію». Також зауважив, що на підтвердження правильності розрахунку заборгованості банком надано виписку.

Відповідач, у визначений ухвалою суду строк, не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК Українивизначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2022 року не оскаржується у частині стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) у сумі 25 259 грн 11 коп., тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 4 585 грн 61 коп.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 2019 року відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а. с. 6).

В анкеті-заяві зазначено, що позичальник (відповідач у справі) згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, які розміщені у рекламному буклеті, складають між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

Позичальник підтвердив, що ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та погоджується з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом самостійного роздрукування із офіційного сайту www.a-bank.com.ua.

Позичальник зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися із їх змінами на сайті А-Банку (а. с. 5).

На підтвердження обставин приєднання позичальника до умов та правил надання банківських послуг, що викладені на банківському сайті www.a-bank.com.ua, позивачем до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», Тарифи користування кредитною картою «Універсальна» (а. с. 7 зі звороту - 12).

Позивачем надано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписаний ОСОБА_1 , в якому міститься інформація, що зберігає чинність та є актуальною до 01 січня2019 року, про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту за типами кредитного продукту «Універсальна» та «Універсальна GOLD» (а.с. 6 зі звороту-7).

Дослідивши наявний в матеріалах справи паспорт споживчого кредиту, колегія апеляційного суду вважає, що наданий позивачем паспорт споживчого кредиту не вказує про досягнення сторонами згоди щодо умов кредитного договору в частині сплати позичальником процентів за користування кредитними коштам, оскільки в ньому міститься інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття споживачем обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, що підтверджується інформацією наведеною у паспорті споживчого кредиту.

Зі змісту споживчого паспорту слідує, що паспорт споживчого кредиту одночасно містить умови щодо кредитування двома кредитними продуктами у вигляді кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна GOLD».

Крім того, паспорт споживчого кредиту містить застереження, зокрема, про те, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Використання інших способів надання кредиту та/або зміна іншим вищезазначених умов кредитування можуть мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01 січня 2019 року.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню основного кредитного договору з позичальником і сам по собі не може вважатися умовами кредитного договору чи його частиною до укладення основного договору про споживчий кредит.

Разом з тим, доказів ознайомлення позичальника з тарифами користування кредитною карткою «Універсальна» та Умовами і правилами надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», з якими він погодився при підписанні анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг банку, позивачем не надано.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, яку саме кредитну картку з кредитних карт: «Універсальна» чи «Універсальна COLD» відповідачу було надано позивачем.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною 1статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані позивачем витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що у справі, яка переглядається, заявлена вимога позивача в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом є безпідставною.

Посилання позивача у доводах апеляційної скарги на постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20 є необґрунтованим з огляду на те, що встановлені судом фактичні обставини є різними, у зазначеній справі суди виходили з конкретних обставин справи та фактично - доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Аргументи апеляційної скарги стосовно необхідності застосування до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі 524/5556/19 (стосовно підпису) та Закон України «Про електронну комерцію» колегія суддів відхиляє, зазначаючи таке.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Верховний Суд у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 зробив наступний правовий висновок: «потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

В зазначеній постанові Верховний Суд здійснив відступ від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (на яку посилається банк в апеляційній скарзі), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Отже, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, апеляційний суд вважає, що підписання Паспорту споживчого кредиту, з огляду на його правову природу (це не частина кредитного договору, а спосіб повідомлення позикодавця кредитором про наявні пропозиції кредитування), його зміст (містить інформацію про три різні кредитні продукти), - не є підтвердженням досягнення між банком та позичальником умов кредитування, в тому числі і щодо процентної ставки.

Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які умови кредитування, зокрема розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, досягнуто між сторонами на час укладення договору, не дозволяють перевірити правильність такого розрахунку та розміру заборгованості.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем, що сторони погодили істотні умови кредитного договору щодо розміру відсотків.

Щодо доданої позивачем до апеляційної скарги виписки по рахункам, то колегія суддів з урахуванням вимог частин 1, 3 статті 367 ЦПК України, не приймає додану до апеляційної скарги виписку про рух коштів за карткою, як доказ, виходячи з того, що позивачем у апеляційній скарзі не зазначено, з яких підстав ним не був наданий до суду першої інстанції вказаний документ.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що заочне рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2022 року про відмову у стягненні заборгованості у розмірі 4 585 грн 61 коп- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська