Номер провадження: 22-ц/813/512/23
Справа № 522/1836/20
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, за участю третьої особи Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Прокуратури Одеської області, за участі третьої особи Державна казначейська служба України, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову заступника прокурора Одеської області Добросердова А.Р. від 02 жовтня 2019 року про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури; стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання йому в період досудового розслідування з 12 грудня 2012 року по 23 травня 2014 року правничої допомоги адвокатом в сумі 29750 грн.

Позивач мотивував свої вимоги тим, що в рамках кримінальних проваджень №0000032 та №0000019 незаконними процесуальними діями йому спричинено шкоду, яка полягає у витратах на оплату правової допомоги в сумі 29750 грн, отриманої від адвоката під час проведення вказаних слідчих дій по вказаних кримінальних справах, у виплаті яких йому відмовлено оскаржуваною постановою заступника прокурора Одеської області Добросердова А.Р. від 02 жовтня 2019 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, за участі третьої особи Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при виборі, застосуванні норми права та оцінюючи докази не враховано позицію апеляційних судів, а саме Миколаївського апеляційного суду в постанові від 22 січня 2019 року у справі №468/1036/18, яка ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року залишена в силі, а саме, що помилковим є посилання на недотримання позивачем вимог ст. 137 ЦПК України, оскільки позивач просить стягнути витрати не за розгляд справи у порядку цивільного судочинства, а за надання йому правової допомоги в кримінальному провадженні відповідно до вимог ст. 1176 ЦК України та Закону України №266/94-ВР.

Так, скаржник вважає, що виписані адвокатом квитанції про оплату позивачем юридичних послуг, наданих безпосередньо позивачу в кримінальному провадженні відповідно до укладеного між ними договору є достатніми в розумінні п. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» для вирішення питання про відшкодування сплачених сум за ст. 1176 ЦК України.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не обґрунтував свій висновок про наявність підстав для визнання постанови законною та безпідставно відмовив відшкодовувати суми сплачені позивачем у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги адвокатом Опалько О.М. у розмірі 29750,00 грн.

Короткий зміст відзиву Прокуратури Одеської області на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Прокуратура Одеської області зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 10 квітня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що прокуратурою Одеської області проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000019 від 24 січня 2013 року за ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України за фактом вимагання начальником ВМП Котовської ОДШ Одеської ДПС ОСОБА_1 неправомірної вигоди з суб`єктів господарювання за безперешкодне здійснення підприємницької діяльності.

За результатами досудового розслідування постановою слідчого прокуратури Одеської області Макарченка Д.С. від 14 грудня 2013 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діях колишнього начальника ВПМ Котовської ОДПІ Одеської області ОСОБА_1 складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України.

ОСОБА_1 неодноразово у вересні 2019 року звертався до прокуратури Одеської області із заявою в порядку ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та просив розрахувати розмір відшкодування сум за надання юридичної допомоги адвоката при розгляді судом та при досудовому розслідуванні кримінального провадження №0000019 та сум моральної шкоди.

До своєї заяви ОСОБА_1 додав: договір про надання юридичної допомоги з ОСОБА_2 від 26 грудня 2012 року; акт виконаних робіт від 25 травня 2014 року; квитанцію про сплату коштів за надання юридичної допомоги від 25 травня 2014 року; розрахунок сум, сплачених ОСОБА_1 у зв`язку із наданням юридичної допомоги адвокатом Опальком О.М. та висновок психологічної експертизи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок його сплати, умови повернення визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з договору про надання юридичної допомоги від 26 грудня 2012 року, укладеного ОСОБА_1 з адвокатом Опальком О.М., у ньому відсутні розмір та порядок обчислення вказаних витрат.

При цьому, пунктами 3.1. та 4.1. договору визначено, що розмір винагороди за правову допомогу, умови та порядок розрахунків встановлюються у додатках до нього.

Однак доказів існування буд-яких відповідних додатків до договору суду першої інстанції не надано.

Крім того, Актом виконаних робіт від 25 травня 2014 року за надання юридичних послуг за договором від 26 грудня 2012 року встановлено суму 29750 грн, однак не зазначено, за які саме конкретні послуги та у якій кількості визначено вказану суму. Сам Акт містить лише загальне визначення прийнятих Замовником та наданих Виконавцем юридичних послуг у формі: надання усної консультації; підготовка процесуальних документів, запитів, заяв, скарг, клопотань в правоохоронні органи, до суду, та в інші інстанції; представництво в суді.

Відповідно до квитанції від 25 травня 2014 року №10 адвокатом Опальком О.М. отримано 29750 грн за консультацію у кримінальному провадженні №0000019, що не узгоджується з Актом виконаних робіт від 25 травня 2014 року, де ця сума вказана за виконання цілого ряду юридичних послуг.

Розрахунок сум, сплачених ОСОБА_1 у зв`язку із наданням юридичної допомоги адвокатом Опальком О.М суд першої інстанції правильно вважав неналежним доказом, так як цей Розрахунок складено лише самим ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Таким чином, цивільним процесуальним законодавством України визначено критерії співмірності витрат на оплату послуг адвоката та пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї справи, а не якоїсь іншої.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати до суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги, 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Оскільки ОСОБА_1 звернувшись до прокуратури Одеської області з відповідною заявою, не виконав вказаних положень закону та не надав відповідні докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови заступника прокурора області від 02 жовтня 2019 року про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури у розмірі 29750 грн, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, обов`язок доказування наявності шкоди та обґрунтування її розміру покладено на позивача відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні міститися не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що враховуючи недоведеність позивачем належними доказами дотримання порядку отримання та оплати правової допомоги, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь витрат за послуги адвоката у кримінальному провадженні є необґрунтованими та непідтвердженими належними та допустимими доказами.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, які понесені позивачем в рамках справи, яка розглядається в Одеському окружному адміністративному суді, з підстав, зазначених в стаття КАС України, то ці вимоги суд першої інстанції правильно залишив без задоволення з огляду на те, що дана справа слухається в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, а саме, що судом першої інстанції при виборі, застосуванні норми права та оцінки доказів не враховано позицію апеляційних судів, а саме Миколаївського апеляційного суду в постанові від 22 січня 2019 року у справі №468/1036/18, яка ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року залишена в силі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд зобов`язаний враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені лише та виключно в постановах Верховного Суду, а висновки викладені в ухвала Верховного Суду та постановах апеляційного суду не є обов`язковими для врахування.

Відповідно вищезазначені доводи скаржника є безпідставними та є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Щодо посилання скаржника на те, що виписані адвокатом квитанції про оплату позивачем юридичних послуг, наданих безпосередньо позивачу в кримінальному провадженні відповідно до укладеного між ними договору є достатніми в розумінні п. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» для вирішення питання про відшкодування сплачених сум за ст. 1176 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Так, в пункті 3.1 Договору про надання правової допомоги від 26 грудня 2012 року передбачено, що за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2 Договору Замовник сплачує Виконавцю винагороду в розмірі визначеною додатками до цього Договору.

Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що розмір оплати праці Виконавця при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору.

Додаток до договору - це документ, який містить доповнення, уточнення, додаткові роз`яснення, пояснення умов договору, перелік конкретних товарів, послуг тощо. Тобто додаток до договору - це документ, який уточнює або більш детально розкриває зміст договірних умов.

Так, вказані в пунктах 3.1. та 4.1. договору додатки є невід`ємною частиною даного договору, проте скаржником такі додатки не надано, більше того скаржником не надано жодних доказів їхнього існування.

Відповідно, безпідставним є посилання скаржника на те, що виписані адвокатом квитанції про оплату позивачем юридичних послуг є достатніми в розумінні п. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» для вирішення питання про відшкодування сплачених сум за ст. 1176 ЦК України.

Також, колегія суддів зазначає, що 09 січня 2023 року до Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла нова редакція апеляційної скарги, клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги та додаткові пояснення у справі, фактично однакого змісту.

Нова редакція апеляційної скарги, клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги та додаткові пояснення у справі підлягають залишенню без розгляду з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Згідно з ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2020 року, повний текст якої складений 16 липня 2020 року, сплив 17 серпня 2020 року.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зазначене, оскільки нова редакція апеляційної скарги, клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги та додаткові пояснення у справі подані до суду апеляційної інстанції 09 січня 2023 року, тобто з пропуском установленого законом строку на внесення змін чи доповнень до апеляційної скарги, то нова редакція апеляційної скарги, клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги та додаткові пояснення у справі ОСОБА_1 підлягають залишенню без розгляду.

Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц (провадження №14-90цс19) та 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19) та постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №301/1434/17 (провадження N 61-4951св20).

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 10 квітня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький