Провадження № 22-ц/824/4091/2023 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 квітня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Гладкого Руслана Вікторовича на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 27 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання зубопротезних послуг та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернуласядо суду із вказаним позовом, який мотивувала тим що, 15 липня 2019 року між нею як пацієнтом і відповідачем ФОП ОСОБА_1 як виконавцем було укладено письмовий договір про надання зубопротезних послуг. В якості додатків до цього договору були підписані: план лікування, а в подальшому складені акти виконаних робіт. За визначеним планом лікування їй було заплановано встановлення імплантатів системи BICON USA у загальній кількості 5 штук різного розміру та системи C3Pro в кількості 5 штук, з подальшим виготовлення металокерамічних коронок на місця розташування зубів у верхній та нижній щелепі в загальній кількості 10 імплантатів та 14 металокерамічних коронок. Під час лікування, було зменшено обсяг робіт з 10 імплантатів до 9, обмежившись встановленням в нижню щелепу 4 імплантантів системи C3Pro замість 5-ти. Оплата послуг відбувалася поетапно, зокрема у липні (двічі), серпні (чотири рази), у жовтні та листопаді 2019 року відповідно до виконаних робіт, про що повідомляв відповідач. Загалом, вона сплатила послуги в повному обсязі на загальну суму 116801,87 грн.

Вказувала, що під час лікування вона неодноразово відвідувала лікаря, який почав уникати заздалегіть призначених зустрічей, а згодом змінив адресу, що викликало у неї підозри по якості послуг, оскільки з моменту лікування вона відчувала постійний біль, відчуття «незакріпленості зубів», фізичний і моральний дискомфорт. У вересні 2020 року із відомостей наданих МОЗ України вона дізналася, що відповідач не має ліцензії на здійснення господарської діяльності з медичної практики, а також про наявність кримінальних проваджень, де відповідач має статус підозрюваного у скоєнні тяжких злочинів за ст.190 КК України (шахрайство) під час надання медичних послуг. Зроблена нею комп`ютерна томографія (панорамний знімок), виявила часткове наданя послуг відповідачем, а саме: встановлення чотирьох імплантатів замість дев`яти (4 в нижній щелепі та 5 у верхній щелепі), що було підтверджено і незалежним обстеженням у приватній клініці «H-Clinic» у вересні 2020 року, де їй було встановлено діагноз повторної адентії та периімплантиту.

- 2 -

Посилаючись на неналежне та не в повному обсязі надання послуг згідно умов договору та наявність у цьому вини відповідча, просила стягнути з відповідача на свою користь сплачені нею кошти за договором по надання зубопротезних послуг у розмірі 116801,87 грн. та завдану моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 27 вересня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з відповідача ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 загальну суму заборгованості за договором про надання зубопротезних послуг в розмірі 116801,87 грн., 20000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, витрати на правову допомогу в сумі 6500 грн. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 2008,81 грн.

Не погодившись із таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гладкого Р.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, відсутність висновків суду наведеним доводам представника відповідача та їх недослідження, що призвело до необ`єктивного підходу дов ирішення спору.

Скарга мотивована недоведеністю факту отримання відповідачем ОСОБА_1 оплат від позивачки в рахунок надання стоматологічних послуг, оскільки акт прийому-передачі наданих послуг від 10 липня 2019 року виданий/підписаний від імені Стоматологічної практики «ІНФОРМАЦІЯ_1» директором ФОП ОСОБА_3 , що у свою чергу дає підстави вважати, що відповідач був лише підписантом вказаного акту та жодних коштів на свою користь не отримував, а отже належним відповідачем в цій частині стягнення коштів є Стоматологічна практика «ІНФОРМАЦІЯ_1». Надані позивачкою письмові докази на підтвердження передачі коштів відповідачу за надані стоматологічні послуги, які містяться на а.с.18 т.1, а.с.19 т.1, а.с.23,28 т.1 не мають жодного відношення до вказаної справи, оскільки незрозуміло ким внесена оплата, за що, кому, в рахунок чого, та хто отримав вказану оплату, а тому не є належними доказами у справі. Окрім того, суд, не будучи спеціалістом у даній галузі без належних доказів в матеріалах справи дійшов помилкового висновку, що відповідачем було технічно неправильно встановлено імпланти, хоча вирок суду з цього приводу відсутній, а кримінальна справа № 752/15244/21 з цього приводу розглядається Голосіївським районним судом м.Києва, отже стягнення будь-якого відшкодування можливе лише після встановлення вини особи, що вчинила злочин, та лише в рамках кримінального процесу, що розглядається або після такого згідно положень ст.ст.128, 129 КПК України.

Представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Тимощук М.В. подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що апеляційна скарга необґрунтована та не відповідає фактичним та дослідженим у судовим засіданнях обставинам справи, рішення суду першої інстанції є вмотивованим та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Дніпровського районного суду м.Києва залишити без змін.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 166801,87 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

- 3 -

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скаргане підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки доведеністю факту заподіяння позивачці шкоди діями відповідача та керувався наступним:

- відповідачем допущено односторонню зміну умов договору в частині зміни виробника імплантів та часткове невиконання зобов`язань позивача в частині не встановлення імплантів в загальній кількості 5 штук, пов`язаний із цим видом робіт хірургічний етап та не належене виконання робіт по встановленню імплантів в кількості 3 штук та пов`язаний із цим хірургічний етап робіт;

- під час проведеного стоматологічного лікування відповідачем було допущеного технічне неправильне встановлення імплантів, що призвело до відсутності очікуваного результату за укладеним договором між позивачем та відповідачем, необхідності неодноразового відвідування медичних закладів для встановлення обсягу та якості проведений відповідачем робіт, видалення встановлених імплантів, що повернуло позивача до стану в якому відповідач перебував до укаладння договору із відповідачем;

- причинний зв`язку із діями відповідача у неналежному (технічно неправильному) встановленні імплантів та необхідності їх видалення означає, що шкода заподіяна діями відповідача і не викликана іншими обставинами;

- відсутність у відповідача ліцензії на здійснення медичної діяльності є наслідком проведення технічно неправильного встановлення імплантів позивачця, що спричинило шкоду.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Кожен громадянин України має право на охорону здоров`я та медичну допомогу (ст.49 Конституції України).

Право на охорону здоров`я відповідно до п.«і» ч.1 ст.6 Основ законодавства України про охорону здоров`я в тому числі передбачає право громадянина на відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди.

За положеннями ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається (ст.525 ЦК України).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України (ч.2 ст. 509 ЦК України), якими в тому числі є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, а його зміст становлять умови (пункти), визначені

- 4 -

на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.627,628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Виконавець повинен надати послугу особисто (ч.1 ст.902 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану моральну шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч.1 ст.1167 ЦК України,відповідно до положень якої моральна шкода, завдана особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

За приписами п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції(будь-який виріб, товар, робота чи послуга п.19 ст.1 Закону)для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції відповідно до закону.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 03 жовтня 2018 року з проведенням господарської діяльності за кодом 82.23 (стоматологічна практика).

15 липня 2019 року між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ФОП ОСОБА_1 було укладено письмовий договір про надання зубопротезних послуг, додатків до договору та складено плани лікувань за якими визначено обсяг робіту вигляді встановлення імплантатів системи BICON USAта системи C3Pro в загальній кількості 9 штук, що мають бути використані відповідачем під час виконання зобов`язань за договором.

На виконання умов договору позивачка сплатила на користь відповідача грошові кошти: 10 липня 2019 року - 15000 грн., 10 липня 2019 року - 16000 грн.; 06 серпня 2019 року - 400 доларів США, що за курсом НБУ на дату оплати складало 10294 грн., 09 серпня 2019 року - 800 доларів США, що за курсом НБУ на дату оплати складало 20253,20 грн., 17 серпня 2019 року - 800 доларів США, що за курсом НБУ на дату оплати складало 20257,28 грн., 23 серпня 2019 року - 5600 грн., 11 жовтня 2019 року - 750 доларів США, що за курсом НБУ на дату оплати складало 18397,87 грн., 18 грудня 2019 року - 11000 грн., що загалом складало 116801,87 коп.

- 5 -

Сплата позивачкою коштів у вказаному више розмірі підтверджується квитанціями про оплату, рухом коштів по банківському рахунку відповідача та відомостями про отримані оплати в додатках до договору про стоматологічні послуги, що здійснені власноруч відповідачем та підтверджено висновком експерта від 01 квітня 2021 року № СЕ-19/111-21/13904-ПЦ про проведення почеркознавчої експертизи.

Також судом встановлено, що відповідач не мав ліцензії на здійснення медичної діяльності ФОП « ОСОБА_1 », що стверджується листом Міністерства охорони здоров`я України та дана обставина не спростована відповідачем в судовому засіданні.

Згідно копії висновку експерта № 031-34-2021, проведене лікування позивачці щодо протезування, а саме встановлення імплантатів поза межами кісткової частини в ділянці 25, 35, 36 зубів проведена відповідачем ОСОБА_1 технічно не правильно.

Листом ТОВ «Аргон Медікал» № 5 від 23 вересня 2020 року підтверджено, що ФОП « ОСОБА_1 » у період лікування позивачки імплантатів не придбавав, відомостей про інше джерело походження визначених планом лікування імплантатів відповідач суду не надав.

Згідно відповіді, отриманої від ТОВ «Аргон Медікал Україна» № 11 від 19 жовтня 2021 року за зовнішнім виглядом вилучені імплантати із ділянок розташування зубів 14-16, 25, 35, 36 не є імплантатами виробництва «C3Pro», що передбачені договором та планом лікування між позивачем та відповідачем.

Відповідач не заперечував, що здійснив заміну постачальника за погодженням із позивачем, але доказів такого погодження з позивачем заміни постачальника суду надано не було.

Позивачка факт погодження заміни постачальника імплантатів та внесення змін до плану лікування заперечує.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що відповідач, скориставшись їх дружніми відносинами самостійно, без дозволу останнього укладав договори із своїми пацієнтами на бланках клініки «ІНФОРМАЦІЯ_1», що взяв на робочому місці адміністратора клініки, дані випадки не поодинокі, оскільки свідок отримав декілька претензій від пацієнтів, які мали договір із печаткою відповідача, але на бланках клініки « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Також ознайомившись з медичною документації позивача свідок ОСОБА_4 , будучи фахівцем в галузі протезування, зазначив, що лікування позивача відповідачем ОСОБА_1 проведено неякісно та не вірно з грубим порушенням протоколів лікування.

Обставини щодо моральних та фізичних страждань позивачки, що були викликані неякісним лікуванням зі сторони відповідача підтверджені показами допитаних свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обстаивн з огляду на те, що під час проведеного стоматологічного лікування позивачки відповідачем було допущеного технічне неправильне встановлення імплантатів, що призвело до відсутності очікуваного результату за укладеним договором, необхідності видалення встановлених імплантатів, що повернуло позивачку до стану в якому фона перебувала до укладення договору із відповідачем, суд першої інстанції вірно задоволив вимоги та стягнув завдані відповдіачем збитки і частково моральну шкоду.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту отримання відповідачем ОСОБА_1 оплат від позивачки в рахунок надання стоматологічних послуг, оскільки акт прийому-передачі наданих послуг від 10 липня 2019 року виданий/підписаний від імені Стоматологічної практики «ІНФОРМАЦІЯ_1» директором ФОП ОСОБА_3 , що у свою чергу дає підстави вважати, що відповідач був лише підписантом вказаного акту та жодних коштів на свою користь не отримував, а отже належним відповідачем в частині стягнення коштів є Стоматологічна практика «ІНФОРМАЦІЯ_1», колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Позивачка стверджує, що уклала договір саме із відповідачем, який і надавав стоматологічні послуги, і жодних правовідносин із Стоматологічною практикою «ІНФОРМАЦІЯ_1»

- 6 -

не мала.

Такі пояснення узгоджуються із показами свідка ОСОБА_4 , який пояснив, що відповідач, скориставшись їх дружніми відносинами самостійно, без дозволу останнього як керівника стоматологічної практики «ІНФОРМАЦІЯ_1», укладав договори із своїми пацієнтами на бланках клініки «ІНФОРМАЦІЯ_1», що взяв на робочому місці адміністратора клініки, дані випадки не поодинокі, оскільки свідок ОСОБА_4 отримав декілька претензій від пацієнтів, які мали договір із печаткою відповідача, але на бланках клініки « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Окрім того, акт прийому-передачі наданих послуг від 10 липня 2019 року підписаний відповідачем і містить відтиск печатки ФОП ОСОБА_1 .

Доводи скарги про те, що надані позивачкою письмові докази на підтвердження передачі коштів відповідачу за надані стоматологічні послуги, які містяться на а.с.18 т.1, а.с.19 т.1, а.с.23, 28 т.1 не мають жодного відношення до вказаної справи, оскільки незрозуміло ким внесена оплата, за що, кому, в рахунок чого, та хто отримав вказану оплату, а тому не є належними доказами у справі, необгрунтовані та спростовуються матеріалами справи, в яких наявні квитанції про оплату, рух коштів по банківському рахунку відповідача та відомостями про отримані оплати в додатках до договору про стоматологічні послуги, що здійснені власноруч відповідачем та підтверджено висновком почеркознавчої експертизи від 01 квітня 2021 року № СЕ-19/111-21/13904-ПЦ, проведеної у межах кримінального провадження (а.с.17-28, 128-201).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, не будучи спеціалістом у даній галузі без належних доказів в матеріалах справи дійшов помилкового висновку, що відповідачем було технічно неправильно встановлено імпланти, хоча вирок суду з цього приводу відсутній, а кримінальна справа № 752/15244/21 з цього приводу розглядається Голосіївським районним судом м.Києва, отже стягнення будь-якого відшкодування можливе лише після встановлення вини особи, що вчинила злочин та лише в рамках кримінального процесу, що розглядається або після такого згідно положень ст.ст.128, 129 КПК України, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи і які встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до приписів цивільного процесуального закону докази у процесі мають відповідати певним критеріям. Зокрема докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.77 ЦПК), допустимими, тобто такими, що підтверджують певні обставини справи, які за законом не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.79 ЦПК), достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи(ст.79 ЦПК) та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування(ст.80 ЦПК).

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновки суду про те, що під час проведеного стоматологічного лікування відповідачем було допущено технічно неправильне встановлення імплантів грунтуються на наявних у справі доказах, які є належними, допустимими та достатніми у розумінні ст.77-80 ЦПК України, зокрема копії висновку комісйної судово-медичної експертизи № 031-34-2021 від 17 травня 2021 року, згідно якої проведене лікування позивачці щодо протезування, а саме встановлення імплантатів поза межами кісткової частини в ділянці 25, 35, 36 зубів

- 7 -

проведена відповідачем ОСОБА_1 технічно не правильно (т.1 а.с.121-127).

Ці ж обставини підтверджуються листом ТОВ «Аргон Медікал» № 5 від 23 вересня 2020 року згідно якого ФОП « ОСОБА_1 » у період лікування позивачки імплантатів не придбавав, відомостей про інше джерело походження визначених планом лікування імплантатів відповідач суду не надав.

Згідно відповіді, отриманої від ТОВ «Аргон Медікал Україна» № 11 від 19 жовтня 2021 року за зовнішнім виглядом вилучені імплантати із ділянок розташування зубів 14-16, 25, 35, 36 не є імплантатами виробництва «C3Pro», що передбачені договором та планом лікування між позивачем та відповідачем.

Намагання скаржника пов`язати можливість вирішення даного питання виключно із вирішенням судомкримінальної справи № 752/15244/21 встановленням вини відповідача шляхом постановленням обвинувального вироку недоречні та помилкові. Обставини щодо заподіяння шкоди позивачці внаслідок неналежного виконання умов договору і надання медичних послуг та її відшкодування можуть бути встановлені та вирішені в рамках даної цивільної справи незалежно від розгляду кримінальної справи.

Апеляційний суд звертає увагу скаржника, що діюче законодавство не містить з цього пирводу жодних обмежень.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо часткового задоовлення позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам сторін, викладеним у апеляційній скарзі та відзиві, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

- 8 -

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 27 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: