КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/5314/21 Головуючий у І інстанції Яковлєва Л.В.
Провадження №22-ц/824/2037/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.А.,

за участі секретаря Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якомупросив стягнути з ОСОБА_1 на власну користь завдану майнову шкоду спричинену дорожньо - транспортною пригодою в розмірі 681 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що 24 листопада 2020 року відповідач, керуючи автомобілем Nissan Х-trail, д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі Київ - Харків - Довжанський М-03 211 км., не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на металеву бар`єрну огорожу, що призвело до механічних пошкоджень. Власником даного транспортного засобу (далі по тексту - ТЗ) є позивач.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним в правопорушенні п. 12.1 ПДР України та встановлено факт наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак звільнено від відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП. Дана постанова суду набрала законної сили.

За наслідком отриманої інформації від судового експерта, позивач визначив розмір завданої майнової шкоди в розмірі 681 000 грн. 00 коп., які просив стягнути з відповідача на власну користь.

09 квітня 2021 року позивач подав до суду заяву, якою зменшив раніше заявлений розмір матеріальної шкоди з суми 681 000 грн. 00 коп. на 680570 грн. 00 коп. Наведене обумовлено тим, що при зверненні до суду з позовом ОСОБА_2 визначив орієнтовно розмір майнової шкоди, але 07 квітня 2021 року ним отримано висновок судового експерта Тараканова Ю.Ю. за результатами проведеної автотоварознавчої експертизи № 377 від 06 квітня 2021 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану майнову шкоду внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 631 570 гривень 00 копійок, витрати на проведення експертизи в розмірі 3900 гривень 00 копійок, а також судовий збір в розмірі 6319 гривень 68 копійок.В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення, суд в порушення вимог ч. 8 статті 83 ЦПК України безпідставно прийняв в якості доказу висновок експерта № 377 від 06 квітня 2021 року, який подано позивачем з порушенням процесуального порядку. Вважає також, що в порушення вимог ч. 5, 7 статті 81 ЦПК України суд першої інстанції з власної ініціативи, повернувшись з нарадчої кімнати на стадію доповнень, витребував у позивача документи, які підтверджують відчуження ним автомобіля, а у адвокатського об`єднання «Адвокатська фірма «Єфімов і партнери», яка не є стороною або учасником справи, витребував документи, які підтверджують посадові обов`язки відповідача у цьому адвокатському об`єднанні. При цьому, за відсутності підписаної відповідачем посадової інструкції, на основі припущень, суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що на відповідача не було покладено обов`язків здійснення водійських послуг, перевезення.

Аналогічно, лише на припущеннях, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП, яка мала місце 24.11.2020 року та спричиненою ОСОБА_2 майновою шкодою.

Крім того, суд не врахував, що висновком експерта № 377 від 06 квітня 2021 року не визначено вартість автомобіля «NissanX-Trail» д.н.з. НОМЕР_1 після дорожньо-транспортної пригоди та не застосував положення статті 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якими якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 наводить заперечення щодо її доводів, посилаючись на їх безпідставність. Стверджує, що висновок судового експерта Тараканова Ю.Ю. за результатами проведення автотоварознавчої експертизи № 377 від 06 квітня 2021 року був поданий ним у відповідності до п. 8 ч. 3 статті 175 та ч. 8 статті 83 ЦПК України. Так, безпосередньо у позовній заяві позивач зазначив, що висновок експерта не може бути поданий разом із позовом, оскільки він ще не виготовлений експертом. Як тільки він буде готовий, такий доказ буде подано до суду. В подальшому висновок експерта був поданий позивачем разом з клопотанням про приєднання доказів із обґрунтуванням неможливості його подання разом із першою заявою по суті з причин, які були зазначені в позовній заяві. Під час вирішення питання про приєднання вказаного висновку до матеріалів справи ні відповідач, ні його представник не заперечували.

Позивач вказує також, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та спричиненою позивачу шкодою, з огляду на наявність в матеріалах справи постанови Дарницького районного суду м. Києва від 21.01.2021 року у справі №753/20254/20, якою встановлено вину ОСОБА_1 в порушенні п. 12.1 ПДР України та встановлено в його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вважає також безпідставними доводи апелянта про незастосування судом першої інстанції положень статті 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, судом встановлено на підставі наявних в матеріалах справи доказів, а саме договору комісії №7221/21/014806 від 17.02.2021 року та договору купівлі-продажу 7221/21/014806 від 17.02.2021 року, що належний позивачу автомобіль було відчужено за 49 000,00 грн. Таким чином, частково задовольнивши заявлені позовні вимоги та зменшивши розмір завданих збитків на вартість проданого авто, суд першої інстанції фактично застосував статтю 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Керуючись положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Заслухавши доповідь судді - доповідача по справі, пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Так, задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що майнова шкода заподіяна позивачці з вини відповідача внаслідок порушення останнім Правил дорожнього руху при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, що знаходиться у причинному зв`язку із завданням шкоди, а тому саме відповідач має нести відповідальність за завдану майнову шкоду.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується.

Судом встановлено, що власником автомобіля Nissan Х-trail, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 року випуску з 05 листопада 2019 року був ОСОБА_2 . Наведене підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с. 4).

Згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року 24 листопада 2020 року о 14 год. 30 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Nissan Х-trail, д.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі Київ - Харків _ Довжанський М-03 на 211 км. не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на металеву бар`єрну огорожу, що призвело до механічних пошкоджень (а.с. 5).

За змістом вказаної постанови ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку з малозначністю, провадження у справі закрито обмежившись усним зауваженням. Проте, також встановлено доведеність вини і наявність в діях відповідача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року набрала законної сили 01 лютого 2021 року.

11 лютого 2021 року між позивачем та судовим експертом Таракановим Ю.Ю. було укладено договір щодо проведення авто товарознавчої експертизи, у зв`язку з чим 06 квітня 2021 року складено висновок експерта за № 377, яким визначено : вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan Х-trail, д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових становить 753785 грн. 34 коп.; матеріальний збиток спричинений пошкодженням даного автомобіля під час ДТП від 24 листопада 2020 року станом на 15 лютого 2021 року становить 680570 грн. 00 коп. (а.с. 24-42).

Судом першої інстанції також встановлено, що цивільно - правова відповідальність водія транспортного засобу Nissan Х-trail, д.н.з. НОМЕР_1 на дату настання ДТП була забезпечена у ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР - 201660315.

29 жовтня 2021 року ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» у відповідь на звернення ОСОБА_2 направило останньому лист за вихідним № 1057, яким повідомило позивача про те, що у страховика не виник обов`язок по відшкодуванню страхового відшкодування, оскільки саме забезпеченим ТЗ скоєно ДТП (п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (а.с. 103).

Всатновлено також, що 17 лютого 2021 року на підставі договору комісії № 7221/21/014806, ОСОБА_2 відчужив ТОВ «Трансмехбуд-2015» залишки автомобіля Nissan Х-trail, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 року випуску за 49000 грн. 00 коп.

Задовольняючи частково заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 кермував джерелом підвищеної небезпеки (автомобіль Nissan Х-trail, д.н.з. НОМЕР_1 ), дії відповідача були неправомірними (встановлено постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року), між цими діями та спричиненою майновою шкодою наявний причинно - наслідковий зв`язок. Відтак, саме відповідач має відшкодувати ОСОБА_2 завдану майнову шкоду, розмір якої судом визначено із урахуванням вартості залишків автомобіля в розмірі 49 000,00 грн, відчужених позивачем 17 лютого 2021 року на підставі договору комісії № 7221/21/014806.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Статтею 1194 ЦК Українипередбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Згідно з положеннями п. 32.2. статті 32 Закону Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю в даному випадку обов`язку страховика відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, вся відповідальність за відшкодування шкоди покладається на особу, яка її завдала.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним в правопорушенні п. 12.1 ПДР України та встановлено факт наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак звільнено від відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП. Дана постанова суду набрала законної сили. Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду про наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП, яка мала місце 24.11.2020 року та спричиненою ОСОБА_2 майновою шкодою ґрунтуються на припущеннях, не заслуговують на увагу.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280св20), від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879св21).

За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини друга та четверта статті 83 ЦПК України).

Встановлено, що позивач не подав до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження вартості автомобіля після ДТП іншої, ніж та, за яку ним було його відчужено після ДТП.

Вирішуючи питання про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції хоча і не послався на положення статтті 30 Закону, однак фактично виконав їх вимоги, визначивши розмір відшкодування як різницю між вартістю автомобіля до ДТП та вартістю автомобіля після ДТП (680 570,00 - 49 000,00 = 631 570, 00 грн).

Апеляційний суд також відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги в частині порушення позивачем процесуального строку для подання доказів, у зв`язку із чим судом неправомірно було прийнято в якості доказу висновок експерта.

У відповідності до вимог п. 8 ч. 3 статті 175 ЦПК України, позивач, звертаючись до суду із позовом, безпосередньо у позовній заяві зазначав, що висновок експерта про визначення розміру збитків не може бути поданий разом із позовом, оскільки він ще не підготовлений експертом. Як тільки він буде готовий, такий доказ буде подано до суду у встановленому процесуальним законом порядку.

Висновок судового експерта Тараканова Ю.Ю. за результатами проведення авто товарознавчої експертизи №377 від 06.04.2021 року був поданий позивачем разом із клопотанням про приєднання доказів 07.04.2021 року разом із обґрунтуванням неможливості подання доказу разом із першою заявою по суті з причин, які були зазначені у позові.

З огляду на вказане, висновок експерта був поданий у відповідності до положень п. 8 ч. 3 статті 175 ЦПК України та ч. 8 статті 83 ЦПК України і обґрунтовано прийнято судом першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27.02.2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.А.