Справа № 361/5217/21
Провадження № 2/361/466/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Удовенко Д.С., Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позивач зазначав, що перебував у шлюбі з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14 листопада 2015 року серії НОМЕР_1 , актовий запис №2364.

Під час перебування у шлюбі у них народилися донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2020 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано.

Під час шлюбу подружжя за договором купівлі-продажу придбало квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої становила 600 085,00 грн.

За спільною домовленістю право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем.

У 2017 році забудовником будинку вказана квартира передана сторонам без виконання внутрішніх робіт. У квартирі лише було встановлено вхідні двері та вікна, а також підведено комунікації.

У подальшому сторонами проведено ремонтні роботи, у тому числі засклили балкони, придбали деякі меблі.

Станом на 27 травня 2021 року вартість вищевказаної квартири складає 1 100 000, 00 грн.

Наразі у даній квартирі позивач проживає самостійно.

Спільної домовленості між ним та відповідачем щодо добровільного поділу майна не досягнуто.

Крім того, вказує на те, що приблизно у 2017 році відповідач оформила право власності на двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яку отримала від Держави України, однак у цій квартирі вона не проживає.

Водночас приблизно з середини 2018 року відповідач фактично проживає разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_3 , у будинку своєї матері.

Посилаючись на викладене, з урахуванням збільшення ціни позову з підстав, викладених у відповіді на відзив на позовну заяву, позивач просив суд визнати за ним право власності на частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; покласти судовий збір пропорційно задоволеним вимогам на нього та відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Семенюк К.В. позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Матрос І.М. позов не визнали, просили суд у задоволенні позовним вимог відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач вказувала на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Наголошувала на тому, що вона як державний службовець є суб`єктом декларування. Відтак, відповідно до даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в поданих деклараціях за період з 2015 року по 2017 рік зазначено, що вона отримала від свого батька ОСОБА_4 в якості подарунка готівкові кошти в сумі 410 000 гривень 00 копійок, зокрема, у 2015 році - 60 000,00 гривень, у 2016 році - 50 000,00 гривень, у 2017 році - 300 000,00 гривень. Разом з тим, на її особистих банківських рахунках, які були відкриті до шлюбу, знаходилися грошові кошти в сумі 4 975,00 доларів США та 2 000,00 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на червень 2017 рік дорівнювало сумі близько 180 000,00 гривень. Крім того, під час проходження співбесіди до Державного бюро розслідувань позивач підтвердив, що джерелом для придбання спірної квартири були її власні кошти, які вона отримала від батька. Також фінансування будівництва спірної квартири за її власні кошти підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Новобуд» №1823 від 04 вересня 2017 року. Зазначала, що всі будівельні матеріали купувалися нею та розраховувалась вона за ці покупки своєю кредитною карткою. Крім того, звертала увагу на те, що шлюб між нею та позивачем мав формальний характер, з лютого 2017 року вони не підтримували шлюбні відносини. Через постійні сварки та бійки зі сторони позивача вона з донькою вимушена була переїхати проживати до своєї матері.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що укладений шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 не був фіктивним, спочатку вони знімали квартиру, потім його дочка знайшла квартиру, але їм не вистачало коштів, тому вона звернулась до нього за фінансовою допомогою у придбанні квартири. Він надав грошові кошти у розмірі 300 000, 00 грн та 5 000 доларів США. Однак, окрім зазначених грошових коштів, він надав ще 10 000, 00 грн та 15 000, 00 грн для погашення кредиту, який вони отримали. Водночас на даний час ні позивач, ні відповідач вказані кошти йому не повернули. Квартира мала лише голі стіни і потребувала ремонту. Було проведено електрику, встановлено двері.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що за їх кошти було придбано вищевказану квартиру та вона особисто привозила грошові кошти.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що він з позивачем ОСОБА_1 товаришує, останній зібрав грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США на придбання свого власного житла у новобудові, брав участь у ремонті цієї квартири, їм також було придбано матеріали для ремонту.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що вона працювала консьєржкою у житловому будинку, в якому розташована спірна квартира, за весь час бачила більше відповідача ОСОБА_2 та її батька. Чула, що батько дав гроші для придбання квартири.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено 14 листопада 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, за актовим записом №2364, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 14 листопада 2015 року (а.с. 9).

Від спільного подружнього життя мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10 січня 2017 року (а.с. 12).

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 14 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №2364 (а.с. 10-11).

Під час проживання у шлюбі 20 червня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Сіті Кепітал» («Продавець») та ОСОБА_2 («Покупець») укладено договір купівлі-продажу деривативу №41248-А, відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати покупцеві дериватив, а покупець, у свою чергу, зобов`язався прийняти й оплатити дериватив, базовим активом якого є майнові права на квартиру.

У п. 3.1 цього договору встановлено ціну договору у розмірі 255 212 грн 10 коп. без ПДВ.

Вказана вартість сплачена повністю, що підтверджується копією квитанції №11АЕ14157F від 21 червня 2017 року (а.с. 53).

У цей же день, 20 червня 2017 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Новобуд» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 за умовами якого ОСОБА_2 передано майнові права на житлове приміщення у власність, а саме майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 .

Загальна вартість майнових прав відповідно до вказаного договору складає 344 873 грн 10 коп.

Вказана вартість сплачена повністю, що підтверджується копією квитанції №11АFCC1586 від 22 червня 2017 року (а.с. 51).

29 серпня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Новобуд» («Продавець») та ОСОБА_2 («Покупець») складено акт приймання-передачі майнових прав відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №6/3/417 від 20 червня 2017 року, згідно з умовами якого продавець передає, а покупець приймає майнові права на квартиру АДРЕСА_7 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що 06 вересня 2017 року державним реєстратором було зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , за відповідачем ОСОБА_2 .

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 Сімейного кодексу України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

За частиною першою статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таке ж положення містить і частина друга статті 372 ЦК України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Встановлено, що під час проживання у шлюбі між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Новобуд» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 20 червня 2017 року №6/3/417 за умовами якого ОСОБА_2 передано майнові права на житлове приміщення у власність, а саме майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 .

За приписами ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Квартира АДРЕСА_9 , була придбана у період шлюбу сторін та кошти за квартиру відповідно до умов договору також сплачувалися під час їх перебування в шлюбі.

Отже, оскільки майнові права на вказану квартиру набуто за час шлюбу, то вони є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу між ними в рівних частках.

Посилання відповідача на те, що вона отримала від свого батька в якості подарунка готівкові кошти на придбання вищевказаної квартири, тобто в інтересах сім`ї, не спростовують статусу спільності набутого сторонами під час шлюбу майна, спірної квартири, яка підлягає поділу між ними в рівних частинах, що відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі №320/3072/18 (провадження №61-5819св19). Крім того, шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім`ю. Однак не може бути визнаний шлюб фіктивним, коли особи, що зареєстрували такий шлюб, згодом фактично створили сім`ю, яка відповідає всім її вимогам.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 77, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 7261 (сім тисяч двісті шістдесят одна) гривня 15 копійок.

Керуючись ст.ст. 190, 368, 316, 317, 319, 355 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, 68-70 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , право власності на частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.С. Сердинський