Справа № 529/302/23
Провадження № 2/529/253/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Петренко Л.Є.

при секретарі - Цихоцькій Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», через засоби поштового зв`язку, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати, які складаються зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу.

Свої позовні вимоги, представник позивача обґрунтовує тим, що 16.03.2021 між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний Договір № 3826371 про надання споживчого кредиту. Згідно вказаного договору відповідачу ОСОБА_1 надано кредит в сумі 15 000 грн., шляхом зарахування таких на платіжну карту відповідача, з відсотковою ставкою 1,9 % в день. Дата повернення кредиту 14.04.2021, строк дії договору 30 днів, який може бути продовжено у порядку та на умовах визначених кредитним договором.

14.04.2021 ОСОБА_1 свої зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та нарахованих процентів не виконав, не уклав угоду щодо пролонгації договору, як наслідок керуючись п. 4.3 Кредитного договору, такий було пролонговано на 90 днів. Однак, відповідач ОСОБА_1 і надалі не виконав свого обов`язку з поверненню кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором

В подальшому 18.10.2021 між ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» та ТОВ «АВЕНТУС Україна» укладений Договір факторингу №18/10/2021, у відповідності до умов якого, клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

14.02.2022 на рахунок ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було здійснено оплату на погашення боргу в розмірі 1 561 грн. 13 коп., як наслідок заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором складає 47 638 грн. 87 коп.

11.07.2022 між ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», та ТОВ «ФІН ТРАСТ Україна», як фактором укладено договір факторингу №1, згідно якого останньому відступлено права вимоги до відповідача.

Представник позивача у позові вказує, що відповідач ОСОБА_1 при кожному відступлені права вимоги до нього за згаданим вище кредитним договором повідомлявся, шляхом надсилання відповідного повідомлення на його електронну адресу, яка зазначалась при укладенні договору.

Крім цього, представник позивача зазначено, що з моменту отримання права вимоги до відповідача ОСОБА_1 не здійснювалось нарахування штрафних санкцій.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором становить 47 638 грн. 87 коп., та складається з заборгованості за кредитом в сумі 15 000 грн., та нарахованих відсотків - 32 638 грн. 87 коп.

06.03.2023 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі, визначено порядок її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем ОСОБА_1 подано до суду відзив на позов, у якому останній зазначив про те, що він позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні таких відмовити. Відповідач ОСОБА_1 вказав, що він з 28.06.2017 і по теперішній час є військовослужбовцем, перебуває у званні «старший солдат» та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Вважає, що дії позивача по нарахуванню та списанню відсотків у період з березня 2021 року по день подання позову до суду є неправомірними, оскільки їх здійснено із порушенням вимог ст.. 14, 1048 ЦК України та ст.. ст.. 2 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».

Також зазначив, що позивачем не надано до суду належних доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів як визначено умовами договору. Саме визначення даної суми кредиту, на думку відповідача не свідчить про отримання позики, саме у такому розмірі. Відсутність доказів проведення позивачем такої операції унеможливлює встановлення суми наданої позики, правильність нарахування процентів.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 вказав, що позивачем не подано доказів того, що на момент переходу до нього права за договором про надання фінансового кредиту, на підставі договору факторингу, існувало право вимоги до відповідача саме в тому обсязі та на умовах зазначених у реєстрі заборгованостей боржників, в тому числі щодо суми позики і процентів.

Представником позивача ТОВ «ФК «ФІН ТРАСТ УКРАЇНА» - адвокатом Крюковою М.В. подано відповідь на відзив, у якій вказано, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, оскільки такі є обґрунтованими. Так, кредитний договір укладений між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «АВЕНТУС Україна» відповідає вимогам чинного законодавства України, ЗУ «Про електронну комерцію», зокрема ст.. 12 цього Закону.

Сам переказ грошових коштів здійснено шляхом перерахування на банківську картку, номер якої вказано самим відповідачем по справі ОСОБА_1 та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, який має відповідну ліцензію НБУ на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків. Разом з тим платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі, обов`язкові реквізити, які діють змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Саме надання кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише відповідачу, що попередньо, сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів.

Також представник позивача вказує на те, що платіжний провайдер надав первісному кредитору послуги переказу грошових коштів відповідно до умов Договору про організацію переказу платежів від 08.07.2020, укладеного між ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА».

Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши документи справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

16.03.2021 ОСОБА_1 уклав з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» договір про надання споживчого кредиту № 3826371, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 15 000 грн 00 коп. строком на 30 днів.

У відповідності з п. 1.5 договору проценти за користування кредитом становлять 1,9 відсотків в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору.

П. 2.1 договору передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 .

Сума кредиту (його часина) перераховується Товариством протягом трьох (банківських) робочих днів з моменту укладення цього договору (п.2.2).

Сторони погодили, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або авто пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача - п. 4.3.2 Договору (а.с. 13).

Як вбачається з додатку № 1, який є графіком платежів, сторони домовилися, що дата повернення кредиту - 14.04.2021, сума кредиту 15 000 грн., сума нарахованих процентів - 6 412 грн. 50 коп., разом до оплати - 21 412 грн. 50 коп. (а.с. 15, зворот).

Договір про надання споживчого кредиту № 3826371, паспорт споживчого кредиту містять інформацію про позичальника, в тому числі - РНОКПП, дату народження, місце реєстрації та проживання, номер паспорту. Такі підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С924822, 16.03.2021.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається із матеріалів справи, договір між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи це положення закону правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.1, ч.2 ст. ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі - ч. 2 ст. 639 ЦК України.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Укладаючи кредитний договір, сторони вчинили дії, визначені ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», хронологія (перелік) таких дій із точним часом їх вчинення міститься в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_1 пройшов реєстрацію в ІТС з метою отримання кредиту. Верифікація ОСОБА_1 в системі свідчить про те, що він ознайомився з Правилами та іншою наданою на сайті ТОВ «АВАНТЕС УКРАЇНА» інформацією.

Про реєстрацію свідчить: надання відповідачем своїх особистих/персональних та інших, супутніх даних (номер телефону, розмір доходів; підтвердження свого номера мобільного телефону шляхом введення смс-коду, який відправлений на нього; надання згоди на обробку персональних даних, згідно із Законом України «Про захист персональних даних»; створення особистого кабінету; ознайомлення в особистому кабінеті з паспортом кредиту; подання в ІТС кредитної заявки (з зазначенням бажаної суми та строку кредитування).

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України, ст. 36 ГПК України та ст. 79 КАС України, що передбачено ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію».

Судом встановлено та підтверджено дослідженими доказами, що сторони договору про споживчий кредит досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, розмір процентів за користування кредитом в гривні, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), тому в силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним.

Відповідач ОСОБА_1 підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону).

Укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти в розмірі 15 000 грн. відповідно до умов п. 2.1. кредитного договору на його платіжну картку, реквізити, якої останнім вказано при оформленні цього Договору.

Операцію по перерахуванню кредитних коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 в сумі 15 000 здійснено 16.03.2021 об 10 год. 24 хв., номер транзакції 922884003, номер замовлення 16133580, статус якої «прийнято», що вбачається з довідки наданої ТОВ «ФК «Контрактовий дім», яке і здійснювало таку фінансову операцію по перерахунку коштів, згідлно укладеного з ТОВ «АВЕНТУС Україна» договору № 087/20-П від 08.07.2020 ( а.с.18).

Про наявність такої довідки ОСОБА_1 відомо, оскільки такий ознайомлений з матеріалами цивільної справи 13.06.2023, згідно його письмової заяви (а.с. 76).

Однак, жодних заперечень відповідачем ОСОБА_1 стосовно природи вказаної довідки до суду не подано, стосовно отримання саме такої суми, як 15 000 грн. останнім не заперечувалось, як і укладення самого кредитного договору.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позивачем достатніми та належними доказами перерахунку ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 15 000 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк встановлений договором або Законом (ст. 612 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно п. 5.1.3 Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача (а.с.13, зворот).

18 жовтня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено договір факторингу № 18/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» вимогу до позичальників, в тому числі за договором 3826371, що укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 (а.с. 20-24).

Таким чином, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» втратило такі права.

Разом з тим, 11.07.2022 ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» уклали договір факторингу №1, згідно якого останнє відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» вимоги заборгованостей до боржників, в тому числі і за договором 3826371, що укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 (а.с. 33-36).

Про відступлення права грошової вимоги від первісних кредиторів до правонаступника відповідач в кожному випадку окремо повідомлявся (а.с. 28, 37).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредита є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_1 стосовно неправомірності нарахування відсотків за користування кредитом, так як він є військовослужбовцем, суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року №1275-УП (підпунктом 3 пункту 4 Закону) внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме статтю 14 доповнено пунктом 15 наступного змісту: «15. Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються»

З моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, скасування особливого періоду буду здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України; на момент подання позову в Україні діяв особливий період.

Національним Банком України дано роз`яснення стосовно перегляду умов кредитних договорів позичальників-військовослужбовців, а саме роз`яснено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», який набрав чинності з 8 червня 2014 року, внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких не підлягають нарахуванню штрафні санкції, пені за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами й організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду

ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та перебуває на військовій служб з 28.06.2017 по теперішній час, що підтверджено довідкою командира військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, з оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, який не було скасовано на час подачі позову. ОСОБА_1 як військовослужбовець, який перебуває на військовій службі, в силу положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», який набрав чинності з 08 червня 2014 року, не має сплачувати штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності, проценти за користування кредитом з початку і до закінчення особливого періоду.

Таким чином, аналізуючи надані докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд дійшов висновку, що в даному випадку позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Разом з тим, як вбачається з довідки ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», що 14.02.2023 на рахунок товариства було здійснено оплату на погашення боргу за Договором про надання споживчого кредиту від 16.03.2021 №3826371, в сумі 1 561 грн. 13 коп.. станом на 26.01.2023 розмір заборгованості ОСОБА_1 за згаданим кредитним договором складає 47 638 грн. 87 коп. (32).

Отже, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 на момент укладення кредитного договору з первісним кредитодавцем являвся військовослужбовцем, та не мав сплачувати проценти, то сплачену ним суму в розмірі 1 561 грн. 13 коп. слід віднести в рахунок погашення тіла кредиту, а отже заборгованість по такому становить 13 438 грн. 87 коп, яка і підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі пропорційній частині задоволених позовних вимог, що складає 756 грн. 89 коп.

В той же час, позивач просив стягнути із відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем суду надано договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, Звіт про надання правової допомоги згідно Договору, та рахунок на оплату замовлення № 112/30/01 від 30.01.2023.

Водночас, згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн. не є співмірним із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, який участі в судовому засіданні не брав, а тому підлягає зменшенню до 4 000 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 144, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 проживаючого по АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором №3826371 від 16.03.2021 у розмірі 13 438 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн, а всього 17 438 (сімнадцять тисяч чотириста тридцять вісім) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Головуюча: Л.Є. Петренко