ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6129/23 Справа № 185/8458/21 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 04 липня 2021 року ОСОБА_1 отримав від нього 5 200,00 грн, як завдаток для виготовлення замовлення (козирок арочний над ганком будинку), про що власноручно написав розписку. Між сторонами було укладено договір №48, відповідно до якого відповідач зобов`язався до 18 червня, а у наданій розписці до 18 липня 2021 року виконати замовлення позивача. Однак, до цього часу відповідач свої зобов`язання за договором не виконав та грошові кошти не повернув.

У зв`язку з чим, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача подвійний завдаток у розмірі 10 400,00 грн.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аванс у розмірі 5 200 грн 00 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 11 листопада 2022 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів залишено без задоволення.

15 травня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення у цій справі, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати повністю і у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2 , відповідно до ст.360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, тому справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір №48.

Згідно умов цього Договору відповідач зобов`язався організувати роботи по виготовленню та встановленню козирка арочного над ганком будинку у строк до 18 червня за дорученням позивача, який в свою чергу зобов`язався оплатити та прийняти готові вироби.

Згідно пункту 4.2 договору передоплата за виготовлення замовлення складає 50% вартості замовлення.

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 сплатив відповідачу передоплату в розмірі 5 200,00 грн, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено розписку відповідача про отримання 5 200,00 грн для виготовлення замовлення (козирок арочний над ганком будинку) у строк вже до 18 липня 2021 року.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що грошова сума сплачена замовником є нічим іншим як авансовим платежем (авансом) здійсненим замовником в рахунок оплати послуг, при цьому, відповідачем не виконані зобов`язання за договором, а тому дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача авансу у розмірі 5 200,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків (ч.1 ст.872 ЦК України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Згідно ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

У своїй скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що позивач фактично не повідомив суд про те, що за п.2 ч.1 ст.872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі позивач, як замовник, має право вимагати за своїм вибором розірвання договору та відшкодування збитків. За диспозицією вказаної статті відшкодування збитків може бути тільки і виключно після розгляду вимоги замовника про розірвання договору. У позові така вимога позивача відсутня, що потім потягло на правову помилку при ухваленні рішення судом. Через церішення суду підлягає скасуванню. Крім цього, скаржник вказує, що позивач не надав суду докази істотних недоліків в роботі відповідача. Навіс був виготовлений у встановлений термін і зауважень та недоліків по його виготовленню не було від позивача. Суд помилково не застосував вказані норми матеріального права, що є підставою для скасування заочного рішення суду та відмови позивачу у задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог. При цьому, ОСОБА_1 зазначив, що усі питання поміж сторонами можливо вирішити мирним шляхом.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з наступних підстав.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 укладено договір побутового підряду з виготовлення та встановлення козирка арочного над ганком будинку, однак його умови відповідачем станом на час розгляду справи виконані не були.

Так, відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно із положеннями ст.ст.546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Отже, оскільки сторонами умови договору виконано не було, суд першої інстанції, враховуючи положення статті 570 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку, що передана позивачем грошова сума у загальному розмірі 5 200,00 грн є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком.

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №918/631/19, виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Будь-яких належних та допустимих доказів виконання відповідачем свого зобов`язання за вказаним договором ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини даної справи та дійшов правильного висновку про те, що грошова сума сплачена замовником є нічим іншим як авансовим платежем (авансом) здійсненим замовником в рахунок оплати послуг, при цьому, відповідачем не виконані зобов`язання за договором, а отже наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача авансу у розмірі 5 200,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, надавши вибірково оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки місцевий суд належно обґрунтував прийняття чи відхилення того чи іншого доказу, надав вичерпні відповіді на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, а тому доводи апеляційної скарги в цілому зводяться до непогодження з оскаржуваним судовим рішенням та необхідністю здійснення переоцінки доказів у справі.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване заочне рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова