провадження № 22-ц/824/767/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», поданою представником - Черняковським Андрієм Вячеславовичем, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про повернення безпідставно набутого майна (коштів) та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просив стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 35 000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 35 000,00 грн..

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 16.05.2018 року він уклав з відповідачем договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів, яким було застраховано автомобіль «Ауді», державний номер НОМЕР_1 . 17.12.2018 року з вини позивача відбулась дорожньо-транспортна пригода та пошкоджено автомобіль «Ауді», державний номер НОМЕР_2 . Після дорожньо-транспортної пригоди позивачу стало погано та він після оформлення дорожньо-транспортної пригоди поїхав за медичною допомогою. Таким чином не вчасно було викликано аварійного комісара.

04.10.2019 року відповідач заявив регресну вимогу про погашення боргу в сумі 66 305,00 грн., обґрунтовуючи тим, що ним було виконано зобов`язання за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів та виплачено 66 305,00 грн. Оскільки позивач не виконав вимоги п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - не надав не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП письмового повідомлення про ДТП встановленого зразка та відомостей про місце знаходження свого транспортного засобу, то на підставі п.п.38.1.1 «г» п.38.1 ст.38 Закону, ст.993 та 1191 ЦК України, позивач має повернути зазначену суму.

05.11.2019 року позивач помилково, будучи юридично не обізнаним, за відсутності правової підстави перерахував на банківський рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 35 000,00 грн.

У подальшому позивачу стало відомо, що він сплатив зазначену суму безпідставно, тому він звернувся до відповідача із заявою про повернення грошових коштів, однак вимоги залишені без відповіді.

Позивач зазначає, що виплата страхового відшкодування є безпосереднім договірним зобов`язанням відповідача, що страхував цивільно-правову відповідальність. Виконання зазначеного зобов`язання є визначений законодавством спосіб досягнення мети обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - захисту майнових інтересів страхувальника та виконанням страховиком своїх договірних зобов`язань по страхуванню цивільної відповідальності, а відтак права на заявлення регресної вимоги не породжує.

Невиконання позивачем обов`язку передбаченого п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» може бути підставою для заявлення регресної вимоги виключно за наявності підстави - спричинення страховику таким повідомленням збитків, тобто необґрунтованої виплати страхового відшкодування.

Таким чином позивач вважає, що відповідач має повернути безпідставно отримані грошові кошти на підставі положень статті 1212 ЦК України.

Крім того позивач зазначає, що його було введено в оману внаслідок невірного трактування умов договору, він втратив душевний спокій, відчував постійні переживання, було порушено його звичайний уклад життя та життя всієї родини, внаслідок чого він зазнав моральних страждань, тому він оцінив моральну шкоду в розмірі 35 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про повернення безпідставно набутого майна (коштів) та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 35 000 грн. та 350,00 грн. судового збору. У позові ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», через представника - Черняковського Андрія Вячеславовича, подало апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що пред`явлення відповідачем регресної вимоги та сплата позивачем 35 000 грн. відбулися в позасудовому порядку, відповідач не звертався до суду з вимогою стягнути з позивача регресний борг. Вважає, що твердження позивача про помилковість сплати вищезазначеної суми коштів не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи судом. Звертає увагу апеляційного суду на призначення платежу, вказане позивачем в квитанції, долученій до позовної заяви, яке, на думку апелянта, свідчить про повне усвідомлення позивачем заявлених до нього вимог та згоду на їх виконання у добровільному порядку.

Також апелянт вказує про те, що доказів, які б встановлювали неправомірність звернення відповідача до позивача із регресною вимогою матеріали справи не містять. Зазначає, що натомість судом першої інстанції не було враховано, що норма Закону № 1961-ІV, а саме п.38.1.1. ст. 38, яка прямо наділяє страховиків правом звертатися до страхувальників із регресними вимогами у визначених випадках, була чинною на момент направлення відповідачем регресної вимоги та зберігає свою чинність на сьогоднішній день.

Окрім того, апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладеним в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та в постанові від 11 січня 2022 року по справі № 911/117/21. Зазначає, що згідно вказаної позиції застосування ст. 1212 ЦК України є можливим у тому разі, коли правова підстава, згідно якої сплачені кошти, була скасована у встановленому законом порядку, наприклад, внаслідок рішення суду, що набрало законної сили, яким правочин визнано недійсним. Наголошує, що в даній справі таке судове рішення відсутнє. Апелянт наголошує, що застосування ст. 1212 ЦК України можливе у разі відсутності правової підстави для набуття або звереження майна, тобто в разі відсутності положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України. Зазначає, що в даному випадку правовими підставами для сплати коштів є п. 38.1.1. ст. 38 Закону України № 1961-ІV, що унеможливлює застосування ч.1 ст. 1212 ЦК України.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження позивачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Зважаючи на ціну позову 70 000 грн. та те, що дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до полісу №АК/8222985 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «АУДІ» державний номер НОМЕР_1 була застрахована в ТОВ СК «Гардіан» в період з 20.05.2018 року по 19.05.2019 року включно.

19.12.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Ауді», державний номер НОМЕР_1 та «АУДІ», державний номер НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 повідомив відповідача про настання ДТП 27.12.2018 року.

Вказану обставину позивач не заперечує, що вбачається зі змісту позовної заяви.

Постановою Печерського районного суду м.Києва від 12.03.2019 року (справа №757/650/19) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністратиного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 17.12.2018 року о 18 год. 35 хв., керуючи автомобілем «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 , по Набережному шосе 25 в м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Аudi А4», державний номерний знак НОМЕР_2 , за кермом якого була ОСОБА_2 , яка рухалася попереду. Водій ОСОБА_1 порушив п.12.1 та п.13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП механічних пошкоджень завдано обом автомобілям.

07.06.2019 року ПрАТ СК «Українська страхова група» звернулась до ТОВ СК «Гардіан» із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 66 305,00 грн. сплачені за відновлення автомобіля «Ауді», державний номер НОМЕР_2 , оскільки згідно постанови Печерського районного суду м.Києва від 12.03.2019 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 .

Крім того, із заяви вбачається, що 18.12.2017 року між ПрАТ СК «Українська страхова група» та ПП «Віп-рент» був укладений Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700/18-АVІS, предметом якого є страхування транспортного засобу «Ауді», державний номер НОМЕР_2 .

На підставі зазначеної заяви, 05.09.2019 року ТОВ СК «Гардіан» було складено страховий акт та прийнято рішення про виплату на рахунок ПрАТ СК «Українська страхова група» 66 305,00 грн.

04.10.2019 року відповідачем на адресу позивача була направлена регресна вимога про сплату 66 305,00 грн. в строк до 01.11.2019 року.

Як зазначено у вимозі, позивач порушив п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому у відповідності до положень п.п.38.1.1 «г» п.38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.993 та ст.1191 ЦК України, має повернути зазначену суму.

05.11.2019 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ СК «Гардіан» 35 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0..1. Як зазначено в призначенні платежу, зазначена сума сплачена як «регресний платіж по справі №4055 за ОСОБА_1 ».

Як зазначає позивач, він неодноразово звертався з вимогами до відповідача про повернення грошових коштів, які були залишені без відповіді.

Однак позивач не надав суду доказів, що вказані вимоги були отримані відповідачем.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що представник відповідача не надав доказів, що неповідомлення позивачем протягом трьох днів про настання події, яка має ознаки страхового відшкодування було перешкодою провести розслідування страхового випадку та призвело до безпідставної виплати страхового відшкодування. А тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку у ТОВ СК «Гардіан» не виникло право регресної вимоги до позивача, у зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Також судом було зроблено висновок про те, що позивач не надав суду доказів спричинення йому моральної шкоди, а тому суд не вбачав підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов.

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору.

Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

Так, як вбачається матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 16.05.2018 року позивач уклав з відповідачем договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів, яким було застраховано автомобіль «Ауді», державний номер НОМЕР_1 .

На виконання умов договору від 16.05. 2018 року, 05.09.2019 року ТОВ СК «Гардіан» було складено страховий акт та прийнято рішення про виплату на рахунок ПрАТ СК «Українська страхова група» 66 305,00 грн., і 06.09.2018 року виплату було проведено.

04.10.2019 року на адресу позивача була направлена вимога про сплату 66 305,00 грн. в строк до 01.11.2019 року і у відповідь на цю вимогу 05.11.2019 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ СК «Гардіан» регресний платіж по справі №4055 35 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0..1.

При цьому, дана вимога відповідачем була обґрунтована тим, що позивач порушив п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому у відповідності до положень п.п.38.1.1 «г» п.38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.993 та ст.1191 ЦК України, має повернути зазначену суму.

Отже, в межах позовних вимог в даній справі суду необхідно встановити факт наявності чи відсутності в товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи - ОСОБА_1 , а саме: встановити факт наявності чи відсутності правових підстав вимагати відшкодування коштів на підставі положень п.п.38.1.1 «г» п.38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.993 та ст.1191 ЦК України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1. статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із абзацом 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини шістнадцятої статті 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України "Про страхування").

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (станом на листопад 2019 року) визначала, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (аналогічний висновок викладено у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц).

Тому під час розгляду справи не слід ототожнювати правовідносини регресу, регулювання яких здійснюється статтею 1191 ЦК України та статтею 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") з правовідносинами суброгації, які регулюються статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування".

Підпункт 33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (станом на листопад 2019 року) визначала, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Пункт 33.1.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

На момент звернення відповідача з претензією до позивача правова підстава, передбачена для звернення з регресним позовом була чинною.

Окрім того, апеляційний суд бере до уваги, що вказані підстави передбачені як обов`язкові для пред`явлення саме регресного позову, тоді як претензія є позасудовим способом врегулювання спору. Нормами цивільного процесуального права не передбачено обов`язкового направлення претензії та не врегульовано порядок її пред`явлення чи необхідності доведення наявності тих чи інших умов.

А відтак, товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» встановивши, що ОСОБА_1 повідомив відповідача про настання ДТП 27.12.2018 року, тобто з пропуском строку (три дні), у позасудовому порядку звернулося до позивача з письмовою вимогою (претензією).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд критично оцінює висновки суду першої інстанції щодо необхідності надання відповідачем доказів того, що неповідомлення позивачем протягом трьох днів про настання події, яка має ознаки страхового відшкодування було перешкодою провести розслідування страхового випадку та призвело до безпідставної виплати страхового відшкодування.

При цьому ОСОБА_1 , отримавши вимогу про сплату 66 305,00 грн. в строк до 01.11.2019 року від ТОВ СК «Гардіан» не мав обов`язку сплачувати вказану суму коштів, що в подальшому могло бути підставою для звернення ТОВ СК «Гардіан» до суду з регресним позовом на підставі «г» п.38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в межах якого підлягали б доведенню умови, визначені у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у відповідь на вказану письмову претензію 05.11.2019 року сплатив на рахунок ТОВ СК «Гардіан» 35 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0..1.

Окрім того, в призначенні платежу у квитанції №0.0..1 вказано, що зазначена сума сплачена як «регресний платіж по справі №4055 за ОСОБА_1 ».

Посилання позивача на його юридичну необізнаність при здійсненні платежу апеляційний суд оцінює критично, враховуючи, що згідно зі статтею 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Презумпція знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) означає, що кожен вважається таким, що знає закони.

Отже, позивач, сплативши вказану суму та, окрім того, вказавши призначення платежу, фактично погодився з вимогами письмової претензії товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» та частково виконав їх. Доказів того, що такий переказ здійснено внаслідок помилки, обману, випадковості або інших підстав набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків позивачем надано не було. Судове рішення, яким би було визнано необґрунтованим регресний позов товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» до ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутнє.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, позовні вимоги про повернення безпідставно набутого майна (коштів) в порядку положень ст. 1212 ЦК України є необґрунтованими та, відповідно, задоволенню не підлягають.

Зважаючи на таке, похідна позовна вимога про стягнення моральної шкоди також є такою, що задоволенню не підлягає.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Пунктами 1, 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

А відтак, оскільки за результатами розгляду даної справи апеляційна скарга підлягає задоволенню, з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 1 362 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», подану представником - Черняковським Андрієм Вячеславовичем - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року - скасувати та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про повернення безпідставно набутого майна (коштів) та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова