Справа № 520/2811/18
Провадження № 2/522/2216/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Купцова С.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином,

ВСТАНОВИВ:

09 березня 2018 року до Київського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином. Позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином в розмірі 5000 доларів США, у сумі еквівалентної курсу НБУ на час ухвалення судового рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 березня 2018 року цивільну справу направлено за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року (суддя Загороднюк В.І.) прийнято та відкрито провадження по справі. Призначено проведення підготовчого судового засідання.

20 серпня 2018 року від представника ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

14 вересня 2018 року від ОСОБА_1 до суду надійшли заперечення на Відзив на позовну заяву, у відповідності до якого зазначила, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а відзив на позовну заяву не дає підстав для перегляду суми, яка підлягає стягненню.

17 вересня 2018 року від ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив.

07 листопада 2018 року від ОСОБА_1 до суду надійшли докази законності звернення з позовом до ОСОБА_2 ..

Ухвалою суду від 07 листопада 2018 року клопотання представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 про витребування доказів задоволено.

Витребувано з апеляційного суду Одеської області (м. Одеса, вул. Гайдара, 24) належним чином завірені копії матеріалів кримінальної справи № 520/12772/13-к по обвинуваченню ОСОБА_4 , а саме: пояснення ОСОБА_4 від 05.06.2010 р.; постанови заступника начальника СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Кушнаренко В.А. від 12.10.2010 р. про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження; протокол очної ставки від 16.02.2011 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; протокол очної ставки від 11.05.2011 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ; протокол очної ставки від 04.08.2011 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ; постанова про накладення арешту на майно від 07.10.2011 року; вирок Київського районного суду м.Одеси від 18.06.2012 року; ухвала апеляційного суду Одеської області від 08.11.2012 року по апеляції захисника адвоката Драгоміра А.П. в інтересах ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м.Одеси від 18.06.2012 року; обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням відповідно до ст.ст. 337, 341 КПК України у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000918 від 26.12.2012 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Чернявська Л.М.) від 31 січня 2019 року прийнято до свого провадження справу. Продовжено розгляд справи за правилами загального провадження.

Позивачка звертаючись до суду, обґрунтовувала свої вимоги тим, що між нею та ТзОВ "Жива планета" 29.08.2005 року було укладено договір про дольову участь у будівництві багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 . Згідно договору вона придбала у даному будинку квартиру АДРЕСА_2 . В кінці травня 2008 року працівник ТзОВ "Жива планета", тимчасово виконуюча обов`язки директора Ткаченко Г.Л., після передачі позивачці технічного паспорту на квартиру, запропонувала переоформити документи на вищевказану квартиру з житлового фонду в нежитловий фонд, так як позивачка повідомили її про те, що бажає використовувати приміщення квартири, як офісне приміщення. Погодившись з пропозицією ОСОБА_4 , позивачка передала їй довіреність та гроші у сумі 5000 доларів США. Таким чином, як вказує позивачка, в червні 2008 року ОСОБА_4 шляхом використання її довіри, як до довіреної особи директора, шахрайським шляхом заволоділа коштами у сумі 5000 доларів США. В короткий проміжок часу ОСОБА_4 передала позивачці оригінал договору про дольову участь у будівництві багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 з підписом директора ТзОВ "Жива планета" Водовозова В.А. та мокрою печаткою фірми та датою, коли укладався договір при покупці квартири та тим же номером договору, в якому тільки було зазначено, що позивачка придбала не житлову квартиру АДРЕСА_2 , а офісне приміщення, акт прийому передачі на офісне приміщення, оригінал технічного паспорту на офісне приміщення.

Позивач зазначила, що повесні 2010 року перед здачею будинку в експлуатацію, від голови ОСББ вона дізналася, що в документах будинку, її квартира значиться не як офісне приміщення, а як квартира. Таким чином, у травні 2010 року вона з`ясувала, що пакет документів, переданих їй ОСОБА_4 : Договір про дольову участь у будівництві багатоквартирного будинку та акт прийому-передачі на офісне приміщення з підписом директора ТзОВ "Жива планета" ОСОБА_8 та мокрою печаткою фірми, являються підробленими, а технічний паспорт на офісне приміщення являється незаконним. В подальшому директор ТзОВ "Жива планета" ОСОБА_8 пояснив їй, що підпис на Договорі про дольову участь у будівництві багатоквартирного будинку не його, а ОСОБА_4 не заперечувала факт отримання від позивачки суми в розмірі 5000 доларів США на переоформлення документів з квартири на офісне приміщення. Після цього позивачка звернулася до органів міліції із заявою про заволодіння шахрайським шляхом грошової суми в розмірі 5000 доларів США. Після проведення слідства, 30.11.2011 року ОСОБА_9 було вручено обвинувальний висновок, та справу було передано до суду, який 18.06.2012 року ухвалив вирок, яким ОСОБА_4 була визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 190, ч.3 ст. 358 КК України, а також було задоволено цивільний позов про стягнення з неї на користь позивачки 5000 доларів США, що становило 24250 грн. Але Апеляційним судом Одеської області було проведено судове засідання без участі позивачки по розгляду апеляційної скарги захисника засудженої ОСОБА_4 , ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08.11.2012 року було скасовано вирок Київського районного суду м.Одеси, а справу направлено прокурору для проведення додаткового досудового розслідування. В подальшому у зв`язку зі зміною у 2012 році КПК України, розслідування проводилося за новим КПК України та справу було направлено на розгляд суду також за новим КПК України, що на думку позивачки було незаконно та вона вимагала , щоби розгляд справи відносно ОСОБА_4 проводився за старим КПК України, але прокурор, який підтримував державне обвинувачення по цій справі постійно міняв обвинувальні акти на користь ОСОБА_4 , але справа так і не була розглянута, так як була закрита ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 28.08.2017 року у зв`язку зі смертю обвинуваченої.

Позивач вважає, що вина померлої ОСОБА_4 була доведена вироком суду, зміна кваліфікації злочину після направлення апеляційним судом кримінальної справи для додаткового досудового розслідування не може свідчити про відсутність вини померлої ОСОБА_4 , єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_4 є її чоловік ОСОБА_2 , який повинен відшкодувати шкоду, завдану злочином, скоєним померлою.

На підставі зазначеного, посилаючись на ч.1 ст.1166, ст.1177, ст.1190, ч.2 ст.1281 ЦК України, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином в розмірі 5000 доларів США, у сумі еквівалентної курсу НБУ на час ухвалення судового рішення.

Відповідач в своєму відзиві на позовну заяву від 20 серпня 2018 року та поясненнях по суті справи від 04.06.2020 року не заперечував той факт, що ОСОБА_1 була інвестором будівництва приміщення у будинку, який почали будувати у 2005 році на підставі договору. Але заперечує інші обставини, визначені позивачкою та вважає, що доказів на підтвердження тих обставин позивачкою не надано. Зазначив, що коли будинок будувався, та забудовник почав проводити роботи щодо його прийняття до експлуатації, у 2008 році ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_4 , як співробітниці компанії забудовника "Жива планета" з проханням оформити від імені ОСОБА_1 документи у МБТІ та РОН на зазначене приміщення, та надала ОСОБА_4 довіреність від 05.06.2008 року, посвідчену нотаріусом, із зазначенням повноважень Ткаченко Г.Л. бути представником ОСОБА_1 у КП "ОБТІ та РОН" саме при оформленні документів на офіс за адресою АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 ніколи не працювала директором ТзОВ "Жива планета" та не виконувала обов`язки директора зазначеного ТзОВ, а також не пропонувала позивачці ОСОБА_1 переоформляти документи з квартири на офіс. Разом з довіреністю, ОСОБА_1 надала ОСОБА_4 копію договору, на якому були дві підписи обох сторін - директора ОСОБА_10 та ОСОБА_1 із вказівкою, що ОСОБА_1 інвестувала гроші у будівництво саме офісу, що підтверджується копією договору. Оригіналу цього договору ОСОБА_4 не бачила та не отримувала. Оригінал цього договору було утрачено експертною установою ОНДІСЕ під час проведення досудового розслідування по кримінальній справі. Маючи на руках довіреність від ОСОБА_1 та копію договору, ОСОБА_4 звернулася 10.06.2008 року до МБТІ та РОН з заказом на виготовлення технічного паспорту на офісне приміщення за вказаною адресою, що підтверджується копією цього заказу. На підставі звернення ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 , інженер МБТІ та РОН виготовила технічний паспорт на офісне приміщення за адресою АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_1 , що підтверджується копією цього технічного паспорту, наданою позивачем до суду, та копією листа директора МБТІ та РОН на ім`я ОСОБА_1 від 17.05.2011 року.

Відповідач зазначив, що під час проведення досудового розслідування по кримінальній справі відносно його померлої дружини, та під час розгляду Київським районним судом м.Одеси цієї кримінальної справи, ОСОБА_1 стверджувала, що вона передавала ОСОБА_4 і остання брала у неї гроші у червні 2008 року на АДРЕСА_2 біля кіоску в якому відбувається продаж сигарет біля ринку "Успіх". Але згідно інформацією, наданою структурним підрозділом Одеської міськради у листі від 11.02.2011 року, цей об`єкт торгівлі, біля якого нібито ОСОБА_1 передавала гроші ОСОБА_4 влітку 2008 року, було встановлено на підставі договору оренди лише з 01.12.2008 року, що вказує на те, що влітку 2008 року у зазначеному місці не було цього кіоску, та відповідно свідчить про неправдивість пояснень ОСОБА_1 по обставинам нібито переданих грошей. Доказів передання ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 5000 доларів США позивачкою суду надано не було.

Відповідач вважає, що його померла дружина ОСОБА_4 не вчиняла злочин, в якому її обвинувачували, в заволодінні грошовими коштами ОСОБА_1 в сумі 5000 доларів США шляхом обману, ці обставини не були доведені у Київському районному суді м. Одеси при розгляді кримінальної справи. Вирок, яким ОСОБА_4 було визнано винною у вчиненні цього злочину, було скасовано Апеляційним судом Одеської області, як незаконний, в ухвалі Апеляційного суду Одеської області були зазначені обставини, які були встановлені судом, були зазначені порушення, допущені при проведенні досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, та були надані вказівки, які обов`язкові для виконання. Так, крім іншого, Апеляційний суд Одеської області зазначив в ухвалі, що належним чином факт та спосіб підробки договору №122/08 від 29.08.2005 року про часткову участь у будівництві багатоповерхового будинку встановлений не був, а також не було встановлена особа, яка підробила даний договір; на досудовому слідстві та при судовому розгляді доказів того, що саме ОСОБА_4 передала ОСОБА_1 договір на офісне приміщення не було здобуто; не були додержані вимоги КПК України при порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_4 , тобто кримінальна справа була порушена не уповноваженою особою - слідчим, у той час, коли справу повинен був порушувати прокурор, і слідчий незаконно проводив досудове розслідування, так як таку необхідність прокурор не визначав; ОСОБА_4 звинувачувалась в тому, що вона ввела в оману ОСОБА_1 відносно дійсної вартості переоформлення документів по переводу квартири у офісне приміщення, та шляхом зловживання довірою останньої заволоділа її грошима в сумі 5000 доларів США, що складає 24244 грн. Однак ні під час досудового слідства, ні під час судового розгляду не було встановлено дійсну вартість переоформлення документів по переводу квартири у офісне приміщення; судом було встановлено, що ОСОБА_4 виконала свої зобов`язання перед ОСОБА_1 щодо оформлення документів. Орган досудового слідства вже за правилами КПК України 2012 року направив обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 до суду, де факт вчинення вказаного злочину, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України (шахрайство) не знайшов підтвердження, та не було доведено її вини, а тому прокурором було виключено із звинувачення вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України. В подальшому, при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_4 склад суду змінився та судовий розгляд кримінального провадження було розпочато з підготовчого судового засідання, але судом не було встановлено винність ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч.1, ст. 358 ч.3 КК України, так як при проведенні підготовчого судового засідання ОСОБА_4 померла, та справу було закрито у зв`язку з її смертю. Так як не було встановлено, що ОСОБА_4 вчинила зазначений злочин по відношенню до ОСОБА_1 , то і підстав для стягнення 5000 доларів не має.

Ухвалою суду від 10 листопада 2021 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті.

21 грудня 2021 року від представника ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про поновлення процесуальних строків.

Ухвалою суду від 21 грудня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено.

Ухвалою суду від 23 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав процесуальної поведінки сторін по справі.

В судовому засіданні 29 березня 2023 року ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Також зазначила, що вина ОСОБА_4 доведена, а відтак є всі підстави для стягнення грошових коштів з спадкоємця померлої ОСОБА_4 .

Представник ОСОБА_1 адвокат Струкова К.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримав відзив на позов, який був наданий його представником.

Суд, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані докази, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2012 року ОСОБА_4 визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч.1 і 358 ч.3 КК України (в редакції 2001 року) і призначено їй покарання у вигляді штрафу по ст. 190 ч.1 КК України - у сумі 850 грн., по ст. 358 ч.3 КК України у сумі 510 грн. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_4 у вигляді штрафу в сумі 850 грн. У зв`язку зі спливом строку давності засуджену ОСОБА_4 звільнено від призначеного судом покарання. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 24 244 грн. і моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2012 року вирок Київського районного м.Одеси від 18 червня 2012 року відносно ОСОБА_4 скасовано. Справу направлено прокурору Київського району м. Одеси для організації додаткового досудового розслідування. В ухвалі Апеляційного суду Одеської області зазначено, що судом встановлено, що під час досудового розслідування та судового розгляду судом першої інстанції було грубо порушено вимоги ст. 22 КПК України. Звинувачення ОСОБА_4 в інкримінованих їй злочинах пов`язано з договором №122/08 від 29.08.2005 року про дольову участь в будівництві багатоквартирного житлового будинку, але належним чином сам факт і спосіб підробки вищезазначеного договору встановлено не було, а також не встановлена особа, яка підробила даний договір. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують покази засудженої ОСОБА_4 , що зазначений договір їй надала сама потерпіла ОСОБА_1 , та відсутні докази, підтверджуючі покази потерпілої ОСОБА_1 про те, що оригінал договору на офісне приміщення з підписом ОСОБА_5 їй разом з техпаспортом на нежитлове приміщення і актом прийому-передачі офісного приміщення передала сама ОСОБА_4 , а тому такі докази здобуті не були. Також в матеріалах справи маються дві постанови про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_4 , одна по ст. 190 ч.1 КК України, друга по ст. 358 ч.3 КК України, прийняті слідчим СВ Київського РВ ОМУ ГУНП України в Одеській області. Але, згідно ст.ст. 425, 430 КПК України, повноваження щодо порушення кримінальної справи по справам про злочинах, передбачених ч.1 ст. 190 КК України має прокурор, а ст. 112 КПК України не передбачає проведення досудового слідства слідчими ОВС по злочинам, передбаченим ст. 190 ч.1 КК України. Кримінальну справу відносно ОСОБА_4 за скоєння злочину, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України міг порушити тільки прокурор, а не слідчий, а досудове слідство по даної кримінальної справі, порушеної прокурором міг проводити слідчий ОВС тільки у випадку, якщо би це визнав за необхідне прокурор. Але органами досудового слідства зазначені вимоги норм КПК України дотримані не були. Також у вироку суду першої інстанції зазначено, що ОСОБА_4 , знаходячись біля авторинку "Успіх", під приводом переоформлення документів, ввела в оману ОСОБА_1 відносно дійсної вартості переоформлення документів по переводу квартири за адресою АДРЕСА_3 із жилого фонду в нежилий фонд і шляхом зловживання довірою останньої, заволоділа її грошовими коштами в сумі 5000 доларів США, що складає 24244 грн. Але на досудовому слідстві та у судовому засіданні не з`ясовувалося дійсна вартість переоформлення зазначених документів. У випадку підтвердження в ході слідства факту отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_1 грошей у сумі 5000доларів США, надати правову оцінку її діям з урахуванням того, що ОСОБА_4 виконала свої зобов`язання перед ОСОБА_1 по оформленню документів.

Як вбачається з ухвали Київського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2017 року по справі № 520/12772/13-к, відповідно до обвинувального акту від 18 вересня 2013 року органом досудового розслідування встановлено, що 29.08.2005 року ОСОБА_1 , згідно договору про пайову участь в будівництві багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_4 , укладеного з ТОВ "Жива Планета", була придбана квартира АДРЕСА_5 .

В кінці травня 2008 року співробітник ТОВ «Жива Планета» ОСОБА_4 запропонувала ОСОБА_1 переоформити документи на зазначену квартиру з житлового фонду в нежитловий фонд для можливості використання приміщення квартири в якості офісного приміщення, на що ОСОБА_1 погодилася.

У червні 2008 року ОСОБА_4 , перебуваючи біля авторинку «Успіх», розташованого по проспекту Маршала Жукова в м. Одесі, під приводом переоформлення зазначених документів, заздалегідь не маючи наміру виконати свої зобов`язання, шляхом зловживання довірою ОСОБА_1 , заволоділа її грошима в сумі 5000 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 24250 гривень.

У серпні 2008 року ОСОБА_4 , перебуваючи в офісі ТОВ «Жива Планета» по вул. Сонячна, буд.1 в м. Одесі, з метою подальшої реалізації свого злочинного наміру, передала ОСОБА_1 підроблений договір про пайову участь в будівництві багатоквартирного житлового будинку №122/08 від 29.08.2005 року підписаний невстановленою особою від імені директора ТОВ «Жива Планета» Водовозова В.А., згідно якого ОСОБА_1 підприємством повинно бути передано офісне приміщення АДРЕСА_5 , а не житлова квартира, а так само технічний паспорт на зазначене приміщення.

Умисні дії ОСОБА_4 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.

Відповідно до актового запису про смерть № 5938 від 02 червня 2017 року ОСОБА_4 померла у віці 60 років ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано свідоцтво серії НОМЕР_1 та внесено відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян 02.06.2017 року № 5.

Зазначеною ухвалою Київського районного суду м. Одеси на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження №0000918 від 26 грудня 2012 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.4 ст.358 КК України закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченої.

Скасовано арешт, накладений постановою слідчого від 07 жовтня 2011 року на квартиру АДРЕСА_6 , яка належала ОСОБА_4 .

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2017 року апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28.08.2017 року про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст.190, ч.4 ст. 358 КК України, у зв`язку з її смертю, та скасування арешту майна без змін.

Згідно з вимогами ст. 82 ч.6 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Законодавство про кримінальну відповідальність становить КК України. Розділом ІХ КК України передбачені випадки звільнення від кримінальної відповідальності, серед яких немає такої підстави звільнення від кримінальної відповідальності як смерть обвинуваченого.

Тому Київським районним судом м. Одеси кримінальну справу відносно ОСОБА_4 було закрито у зв`язку із смертю обвинуваченого, але її не було звільнено від кримінальної відповідальності згідно з цією ухвалою суду. А тому зазначена ухвала Київського районного суду м. Одеси від 28.08.2017 року про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 не є обов`язковою для суду в питанні, чи мали місце дії ОСОБА_4 та чи вчинені вони нею, так як судом це встановлено не було та в ухвалі суду про це мови не йдеться.

Як вбачається з матеріалів справи 15 грудня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кисельовою О.В. видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у відповідності до якого ОСОБА_2 отримав спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка складається з квартири АДРЕСА_6 .

Згідно ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки) , яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню) , яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. За позовом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) , розмір відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ним у спадщину.

Отже, в силу принципу універсальності спадкового правонаступництва до складу спадщини включаються не тільки права, але й обов`язки спадкодавця, що не припинилися внаслідок його смерті (ст. ст. 1218, 1219 ЦК України) . Передусім до спадкоємців переходить невиконане спадкодавцем зобов`язання відшкодувати майнову шкоду та збитки (ч. 1 даної статті) . Ця норма свідчить про те, що ЦК України нерівномірно розподілив обсяг наступництва щодо прав і обов`язків, які виникли з недоговірних зобов`язань, і переходять до спадкоємців. Якщо на спадкоємців ч. 1 ст. 1231 ЦК України покладається обов`язок відшкодувати будь-яку майнову шкоду, завдану спадкодавцем, тобто незалежно від виду зобов`язання - договірне чи недоговірне, то ч. 1 ст. 1230 ЦК України регламентує, що до спадкоємця переходить лише право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях. Навпаки, перехід до спадкоємців обов`язків щодо сплати неустойки і компенсації моральної шкоди відповідає порядку спадкування аналогічних прав (ч. ч. 2 - 3 ст. 1230 ЦК України) . Зазначені обов`язки можуть бути успадковані за наявності таких умов: 1) прийняття судом відповідного рішення із призначенням конкретних сум до виплати кредиторові; 2) невиконання боржником (спадкодавцем) цього рішення. Обсяг відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця може бути меншим, ніж відповідальність спадкодавця, якби останній виконав покладені на нього зобов`язання. По-перше, це випливає з загальновизнаного принципу спадкового права про обмеження спадкового пасиву вартістю спадкового активу. В силу цього принципу спадкоємець є відповідальним за борги спадкодавця лише в межах вартості спадкового майна, що складає його частку у спадщині (ст. 1282 ЦК України). Разом з тим норма ч. 4 ст. 1231 ЦК України уточнює це положення, обмежуючи відповідальність спадкоємців не вартістю усього активу спадщини, тобто прав, що перейшли до них, а вартістю успадкованого ними рухомого та нерухомого майна. По-друге, неспіврозмірність обов`язків спадкодавця і спадкоємців у бік зменшення зобов`язань останніх має місце у випадку зменшення судом за позовом спадкоємця розміру неустойки, відшкодування майнової та моральної шкоди, який є непомірно великим порівняно з вартістю рухомого та нерухомого майна, одержаного ними у спадщину (ч. 5 ст. 1231 ЦК України) . Наведені випадки являють собою законодавчі виключення з принципу повного відшкодування збитків та майнової шкоди порушником, закріпленого у ч. 3 ст. 22 ЦК України, ч. 1 ст. 1166 ЦК України. Порядок погашення зазначених обов`язків спадкодавця перед кредиторами залежить від того, чи перейшла спадщина до одного із спадкоємців або до декількох із них, а також від розміру їхніх спадкових часток. Якщо спадкоємець один - він несе відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця в межах дійсної вартості рухомого та нерухомого майна, що перейшло до нього. За наявності кількох спадкоємців кожен з них відповідає за борги спадкодавця пропорційно до одержаної ними частки у спадковому майні. Якщо до спадкоємців перейшли не ідеальні (у дробах) частки у спадщині, а реальні - чітко визначене у заповідальному розпорядженні майно, потрібна пропорція вираховується шляхом встановлення того співвідношення, у якому вартість цієї речі знаходиться із вартістю спадкової маси. Таким чином, відповідальність спадкоємців за борги спадкодавця носить частковий характер і обмежується вартістю майна, успадкованого цією особою. Проте у виключних випадках, наприклад, при неподільності предмета зобов`язання, відповідальність спадкоємців буде солідарною (ст. 541 ЦК України) і кредитор матиме змогу вимагати виконання вимоги як від усіх спадкоємців разом, так і від кожного з них окремо, причому як повністю, так і в частині боргу. Спадкоємець, який виконав спільне зобов`язання, має право пред`явити зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти боржників у рівній частці (ст. 544 ЦК України) .

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна при розгляді в порядку цивільного судочинства позову, що випливає з кримінальної справи, суд згідно з роз`ясненням, даним у п.3 постанови N 11 Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року "Про судове рішення", визначає суми, що підлягають стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених сторонами і зібраних з ініціативи суду.

Разом з цим, судом досліджено Обвинувальний Акт від 14 червня 2016 року складений Прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 зі зміненим обвинуваченням відповідно до ст.ст. 338, 341 КПК України у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000918 від 26.12.2012 року.

Так, у відповідному Обвинувальному Акті, встановлено, як випливає зі свідчень потерпілої ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 000 тисяч доларів США передавала ОСОБА_4 для виготовлення техпаспорту та оформлення документів біля авторинку «Успіх». Також встановлено, що в ході судового слідства, що технічний паспорт виготовлявся з 10 червня 2008 року, коли ОСОБА_11 згідно копії наказу про зарахування до ПП «Асоль», стала працювати в вказаному підприємстві по АДРЕСА_7 з 17 червня 2008 року. Згідно показів потерпілої вбачається, що вона дала грошові кошти на виготовлення техпаспорту після 17 червня 2008 року (тобто після того, як ОСОБА_4 влаштувалась на роботу в ПП «Асоль»), але до цього часу технічний паспорт був вже готовий і був переданий ОСОБА_1 .

Крім цього, сама потерпіла заперечує факт підписання нею даного підробленого договору від свого імені в цей період, а стверджує, що підписала його в серпні 2008 року, тобто коли вже був готовий техпаспорт на офіс.

Дані твердження потерпілої спростовуються показання свідка ОСОБА_12 , надані в ході судового слідства про те, що даний техпаспорт на офіс не міг бути виготовлений без надання в БТІ договору на офісне приміщення, або за наявності такого договору або без підпису ОСОБА_1 . Техпаспорт на офіс виготовлявся після надання в БТІ договору на офіс, підписаного ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_1 ..

Відповідно до листа Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міськради від 11.02.2011 року про розміщення об`єкта дрібно роздрібної торгівельної мережі вбачається, що МАФ кіоск за адресою АДРЕСА_2 , що належить СПД ОСОБА_13 біля ринку «Успіх» був встановлений з 01.12.2008 року. З цього випливає, що влітку 2008 року (включаючи червень) ніякого кіоску, який займається реалізацією тютюнових виробів біля ринку «Успіх» не було, що суперечить свідченням ОСОБА_1 та ОСОБА_14 щодо передачі грошових коштів обвинуваченої ОСОБА_4 при цьому відсутні письмові підтвердження передачі обвинуваченої грошових коштів в сумі 5 000 тисяч доларів США.

Окрім цього, встановлено, що ОСОБА_4 допомагала ОСОБА_1 у будівельному ремонті зазначеної квартири, при цьому ОСОБА_1 передавала ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 53 000, 00 гривень на такий ремонт, за що ОСОБА_4 за наполяганням ОСОБА_1 розписувалась в зошиті і надалі звітувала останній за витрачені гроші, це свідчить про те, що ОСОБА_1 дуже скурпульозно ставилась до відносин, пов`язаних з передачею грошових коштів та вимагала від ОСОБА_4 відповідного оформлення таких відносин. Таким чином ОСОБА_1 вимагала розписки за набагато менші суми грошових коштів, ніж 5 000 тисяч доларів США.

У зв`язку з чим, оцінюючи отримані докази по справі, з точки зору їх допустимості, достовірності, достатності та стосовності дійшов до переконання, що вони не обґрунтовують та не доводять обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 190 КК України, тому її дії кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документу.

Дослідивши матеріали справи, на переконання суду ОСОБА_1 не довела обставини справи на які вона посилається, а саме факт передачі грошових коштів ОСОБА_4 , також під час кримінального провадження №0000918 від 26 грудня 2012 року не було встановлено, що ОСОБА_4 отримувала грошові кошти від ОСОБА_1 , а отже і факт вчинення злочину померлою ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування .

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Додатки до позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином не містять будь-яких доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 .

З огляду на вищевикладене, на глибоке переконання суду, Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про передачу ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 5 000 тисяч доларів США ОСОБА_4 та не надано належних доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення зазначених грошових котів зі спадкоємця ОСОБА_4 ОСОБА_2 .

За таких обставин вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як спадкоємця померлої ОСОБА_4 безпідставними та необґрунтованими.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права, з огляду на викладене суд , дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано та складено 06 квітня 2023 року.

Суддя Чернявська Л.М.