Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

31 січня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю секретаря судового засідання Довгалюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року ПрАТ «УПСК» звернулося до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в порядку суброгації суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 172 846,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.12.2020 у м. Києві, по проспекту Академіка Глушкова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 08.02.2021 відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Оскільки автомобіль «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 , був застрахований в ПрАТ «УПСК» на підставі договору страхування № 033/079/000027 від 26.02.2020, власник транспортного засобу ТОВ «КОФЕМАКС» звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку.

Відповідно до ремонтної калькуляції № від 25.01.2021 розмір збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 , склав 308 046,61 грн.

На підставі отриманих документів страховиком ПрАТ «УПСК» було складено страховий акт №КАСКО/033/000/21/0002 та в подальшому проведено виплату страхового відшкодування на рахунок спеціалізованого СТО у загальному розмірі 301 546,61 грн. (з урахуванням безумовної франшизи у розмірі 6500,00 грн).

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «АСК «Інго Україна» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР №000197338.

Отже, оскільки позивачем здійснено виплату страхового відшкодування, а цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , який є винуватцем ДТП, була застрахована, позивач 12.04.2021 звернувся до ПрАТ «АСК «Інго Україна» із заявою (претензією) №5714/17 про відшкодування збитків в порядку регресу (суброгації) у сумі 301 546,61 грн.

23.09.2015 між ПрАТ «УПСК» та ПрАТ «АСК «Інго Україна» укладено договір про порядок взаємного врегулювання вимог, у якому сторони погодили, що після з`ясування розміру страхового відшкодування, виплаченого будь якою стороною за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, страховик, до якого заявлено вимогу, зменшує розмір відшкодування на 10% за умови, якщо розмір відшкодування дорівнює або перевищує 20 000,00 грн.

26.05.2021 ПрАТ «АСК «Інго Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «УПСК» у розмірі 115 700,00 грн., зменшивши суму на 13 000,00 грн., що відповідає 10% страхової суми (ліміту відповідальності), передбаченої полісом АР №000197338. Сума в розмірі 13 000,00 грн. є списаною та такою, що не підлягає стягненню ні з відповідача, ні з ПрАТ «АСК «Інго Україна».

Таким чином, до ПрАТ «УПСК» перейшло право вимоги до відповідача в порядку суброгації на підставі Закону України «Про страхування».

27.09.2021 позивачем з метою досудового врегулювання спору направлено відповідачу претензію (заяву) №8085/17, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було.

Враховуючи наведене, позивач просить стягнути на його користь з відповідача в порядку суброгації суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 172 846,61 грн., що становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди (308 046,61 грн.) та розміром виплаченого ПрАТ «АСК «Інго Україна» страхового відшкодування (115 700,00 грн.).

Одночасно із позовною заявою позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18.10.2021 справу передано за підсудністю на розгляд до Подільського районного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2021 головуючим суддею у справі визначено суддю Ковбасюк О.О.

Згідно з ухвалою судді від 10.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву.

Крім того, ухвалою суду від 10.01.2022 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, не заперечуючи щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав.

З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 26.02.2020 між ПрАТ «УПСК» та ТОВ «КОФЕМАКС» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за програмою «Економія» № 033/079/000027.

Предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Volkswagen, Touareg Premium R-Line», д.н.з. НОМЕР_3 .

У відповідності до умов договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 9 договору страховим випадком є, зокрема, дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до ст. 979 Цивільного Кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

29.12.2020 о 08 год. 45 хв. на площі Одеській у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та застрахованого автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , яким на час ДТП під керував ОСОБА_2 .

Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/2153/21 від 08.02.2021, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Вказана постанова суду не оскаржувалася та набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд визнає доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Встановлено також, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , було завдано механічних ушкоджень, внаслідок чого страхувальник зазнав матеріального збитку.

26.02.2020 власник застрахованого транспортного засобу ТОВ «КОФЕМАКС» звернувся до страховика ПрАТ «УПСК» із заявою про настання страхового випадку.

Відповідно до ремонтної калькуляції № від 25.01.2021 розмір збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3 , склав 308 046,61 грн.

На підставі отриманих документів страховиком ПрАТ «УПСК» було складено страховий акт №КАСКО/033/000/21/0002 та в подальшому проведено виплату страхового відшкодування на рахунок спеціалізованого СТО у загальному розмірі 301 546,61 грн. (з урахуванням безумовної франшизи у розмірі 6500,00 грн), що підтверджується платіжними дорученнями №904 від 11.02.2021 (на суму 200 000,00 грн.) та №1036 від 16.02.2021 (на суму 101 546,61 грн.).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Зокрема, статтею третьою Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання подія, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом рядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, роблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як встановлено судом, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «АСК «Інго Україна» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР №000197338.

12.04.2021 позивач звернувся до ПрАТ «АСК «Інго Україна» із заявою (претензією) №5714/17 про відшкодування збитків в порядку регресу (суброгації) у сумі 301 546,61 грн.

23.09.2015 між ПрАТ «УПСК» та ПрАТ «АСК «Інго Україна» укладено договір про порядок взаємного врегулювання вимог.

Згідно з п.3.7.2. вказаного договору після з`ясування розміру страхового відшкодування, виплаченого будь якою стороною за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, страховик, до якого заявлено вимогу, зменшує розмір відшкодування на 10% за умови, якщо розмір відшкодування дорівнює або перевищує 20 000,00 грн.

26.05.2021 ПрАТ «АСК «Інго Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «УПСК» у розмірі 115 700,00 грн., зменшивши суму на 13 000,00 грн., що відповідає 10% страхової суми (ліміту відповідальності), передбаченої полісом АР №000197338.

Факт перерахування вказаної суми грошових коштів підтверджується платіжним дорученням №11821 від 26.05.2021.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У Постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

На підставі цього висновку Верховний Суд Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03.10.2018 у справі №686/17155/15-ц підтримав вищезазначений правовий висновок та визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець.

Як встановлено судом, в результаті пошкодження автомобіля «Volkswagen, Touareg Premium R-Line», д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок ДТП власнику цього транспортного засобу завдано матеріальний збиток у розмірі 308 046,61 грн.

Із вказаної суми ПрАТ «АСК «Інго Україна» відшкодовано позивачу 115 700,00 грн.

Таким чином, решта невідшкодованої суми страхового відшкодування складає 172 846,61 грн.

Відповідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Положенням ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З огляду на вказані положення законодавства, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що право вимоги до відповідача ОСОБА_1 , який визнаний винуватцем дорожньо-транспортної пригоди на підставі рішення суду, перейшло до ПрАТ «УПСК».

Матеріалами справи підтверджується, що 27.09.2021 позивачем з метою досудового врегулювання спору направлено відповідачу претензію (заяву) №8085/17 про відшкодування вказаної суми.

Однак, як стверджує позивач в обґрунтування позову, жодних дій з боку відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було.

Судом приймаються до уваги вказані доводи позивача як такі, що не спростовані відповідачем. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вищевстановлених обставин відповідачем до суду не подано.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом також приймається до уваги позиція Європейського суду з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Із урахуванням встановлених обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, та вбачає наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 172 846,61 грн. в порядку суброгації.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі, суд виходить із наступного.

Представник позивача просить покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано до суду: договір №1/05 про надання правової допомоги від 21.05.2019, укладений між позивачем та Адвокатським бюро «Юхименко та партнери»; додаткову угоду № 1 до договору №1/05 про надання правової допомоги від 21.05.2019, укладену 01.05.2021; акт про надання правової допомоги №122 до договору про надання правової допомоги №1/05 від 21.05.2019, складений 03.09.2021; платіжне доручення №19147 від 30.09.2021 про сплату ПрАТ «УПСК» 7000,00 грн. в рахунок надання правової допомоги.

Отже, судом встановлено, що з боку позивача дійсно були понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких склав 7 000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами за результатами розгляду справи (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така позиція закріплена і у п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у яких судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 137 ЦПК визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, складності виконаної роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій, значимості таких дій у справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з платіжним дорученням №34 (#11) від 23.09.2021 позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2787,70 грн.

Таким чином, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-284, 353, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в порядку суброгації суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 172 846 (сто сімдесят дві тисячі вісімсот сорок шість) гривень 61 копійку.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» судовий збір у розмірі 2787,70 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін по справі:

- позивач - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40, ;

- відповідач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя О. О. Ковбасюк