Справа № 211/4609/23
Провадження № 2-з/211/25/23
У Х В А Л А

іменем України

04 серпня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі судді Н.О. Сарат, розглянувши матеріали заяви адвоката Трофименко Марини Володимирівни, діючої в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення доказів, -

встановив:

До суду звернулася адвокат Трофименко Марина Володимирівна, діюча в інтересах ОСОБА_1 , із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви. Заявник просить суд витребувати від Прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону майбутніх відповідачів ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 по справі про усунення перешкод в користуванні власністю.

Розгляд заяви про забезпечення доказів відбувається з дотриманням положень ч. 1, ч. 3 ст. 118 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви, суд прийшов до такого висновку.

Згідно із ч. 3 ст. 116 ЦПК України, заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Водночас, ст. 116 ЦПК України визначено, зокрема, підстави забезпечення доказів і ст. 117 ЦПК України - вимоги до такої заяви.

Необхідною умовою для забезпечення доказів судом можуть бути виключно підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (ч. 1 ст. 116 ЦПК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

З вищевказаного виснується, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Отже, обов`язковою умовою для вжиття судом заходів щодо забезпечення доказів є встановлення обставин, які дають підстави для висновку, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Обов`язок доведення таких обставин покладається на особу, яка звертається до суду із заявою про забезпечення доказів.

Подана адвокатом заява про забезпечення доказів не містить жодних посилань на ризики чи загрози того, що докази, про забезпечення яких порушує питання заявник, можуть бути утрачені чи їх подання стане згодом неможливим або утрудненим.

Вищевказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 24.01.2022 у справі № 756/3965/21, від 09.10.2019 у справі № 9901/385/19, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 9901/845/18, від 11.03.2020 у справі № 9901/608/19.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 9901/845/18 зазначила, що забезпечення доказів - це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Відповідно до положень п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України, в заяві про забезпечення доказів зазначаються, між іншим, обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Згідно із ч. 5 ст. 118 ЦПК України за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.

Таким чином, враховуючи вище наведені положення, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення доказів шляхом витребування доказів з Прикордонної служби України не відповідає критеріям, визначеним у ч. 1ст. 116 ЦПК України, оскільки не містить належних обґрунтувань та доказів на підтвердження наявності реальних ризиків чи загроз того, що докази, про забезпечення яких порушує питання представник позивача, можуть бути втрачені або їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим, а крім того зазначена заява про забезпечення доказів не містить передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України обґрунтування необхідності забезпечення вказаних доказів до пред`явлення позову, тому у задоволені заяви слід відмовити.

При цьому позивач не позбавлений можливості заявити одночасно з позовом клопотання про витребування таких доказів (ч. 4 ст. 83 і ч. 1-ч. 2 ст. 84 ЦПК України).

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 116, 117, 258-261, 353 ЦПК України, суд -

постановив:

Відмовити адвокату Трофименко Марині Володимирівні, діючої в інтересах ОСОБА_1 , у задоволенні заяви про забезпечення доказів.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 04.08.2023 року.

Суддя: Н. О. Сарат