УХВАЛА

8 серпня 2023 року м. Мукачево Справа №303/7273/23

2/303/1130/23

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши заяву про забезпечення позову по цивільній справі

за позовом ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2

до відповідачів: (1) ОСОБА_3 ;

(2) ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Лучки»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Попович Віта Володимирівна

про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

7 серпня 2023 року ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:013:0009, загальною площею 1,2301 га, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, Івановецька сільська рада, урочище «Круг», власником якої є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Вимоги за заявою обґрунтовуються доводами про те, що предметом спору є переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 .

Так, 11.03.2019 року між попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_4 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЛУЧКИ» (надалі СТОВ «Агро-Лучки») було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:013:0009.

21 березня 2019 року СТОВ «Агро-Лучки» зареєструвало право оренди на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, строк дії оренди до 25.02.2029 року.

На підставі письмового договору укладеного 29.10.2021 року між СТОВ «Агро-Лучки» та ОСОБА_1 до останнього перейшло переважне право купівлі зазначеної земельної ділянки.

За результатами звернення до нотаріуса ОСОБА_5 з наміром здійснення державної реєстрації переважного права купівлі земельних ділянок, СТОВ «Агро-Лучки» стало відомо про зміну власника земельних ділянок :01:013:0009 та :01:013:0010.

На думку позивача, має місце підроблення документів, внаслідок чого на підставі договору купівлі-продажу від 11.01.2022 року до ОСОБА_3 перейшло право власності на земельну ділянку :01:013:0009.

Внаслідок підроблення додаткової угоди до договору оренди було припинено право оренди на земельну ділянку, а новим власником такої став ОСОБА_3 .

За доводами позивача, існує ймовірність того, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду чи створювати перешкоду у його виконанні, у тому числі шляхом відчуження, поділу або об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :01:013:0009 із суміжною земельною ділянкою за кадастровим номером :01:013:0010, яка також належить йому, у зв`язку з чим, у випадку задоволення позову та невжиття заходів щодо його забезпечення, існує загроза утруднення виконання зазначеного рішення суду.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, а також позовні матеріали, суд констатує наступне.

Матеріали позовної заяви свідчать про те, що предметом спору з привиду якого виникло спірне правовідношення є переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 .

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини суд виходить з того, що відповідно до частин першої та другої ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до пункту 1 та 2 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

При вжитті заходів забезпечення позову одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Разом з тим, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів, в свою чергу, не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження №14-88цс20)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 просить накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:013:0009, однак позивачем не зазначено належного обґрунтування необхідності застосування такого засобу забезпечення позову з огляду на предмет позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Однак, заявник не надав будь- яких належних доказів того, що ОСОБА_3 вчиняються дії, які свідчать про можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову з заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).

Верховний Суд у постанові від 4 квітня 2023 року по справі №907/268/22, звернув увагу на те, що у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18 висловлено правову позицію відносно того, що у випадку, коли позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

В свою чергу, питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Аналіз змісту заяви позивача та наявних у матеріалах справи документів свідчить про відсутність у них фактичних даних, які б безпосередньо свідчили про можливість застосування судом обраного позивачем заходу для забезпечення вказаного позову.

Отже, такий захід забезпечення позову як накладення арешту на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку не узгоджується з предметом та підставами поданого на розгляд суду позову, оскільки позовні вимоги у цій справі не стосуються безпосередньо повернення чи витребування спірної земельної ділянки на користь позивача, тобто не мають майнового характеру, за наявності яких суд міг би забезпечити позов шляхом накладення арешту на відповідну земельну ділянку.

Таким чином, вищевказані обставини у своїй сукупності та взаємозв`язку свідчать про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, оскільки, позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, обраний позивачем захід забезпечення позову не є співмірними із заявленим предметом позову, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 30, 81, 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1.У задоволенні заяви відмовити повністю.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

3. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

4. Ухвала суду складена та підписана 08.08.2023.

Суддя В.В. Кость