СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4304/23

пр. № 2/759/2314/23

03 липня 2023 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Єросова І.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація (03115, м. Київ, просп. Перемога, 97) про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року адвокат Бондар А.В., який представляє інтереси позивачів звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, уточненим 26.04.2023 р., у якому просить зобов`язати відповідачів не чинити перешкод ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у здійсненні права користування квартирою АДРЕСА_3 та вселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_3 . Позовні вимоги обгрунтовує виданням Святошинською РДА в м.Києві розпорядження, а в подальшому ордеру на право зайняття службового житлового приміщення ОСОБА_1 на сім`ю з двох осіб на час її роботи у КП по утриманню зелених насаджень. Однак, вселетись до спірної квартири позивачі не змогли, оскільки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зайнявши самовільно вказане приміщення своїми діями чинять перешкоди позивачам у праві користуванні службовим житловим приміщенням.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.03.2023 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

11.05.2023 р. на адресу суду надійшов відзив у якому відповідач ОСОБА_5 зазначає про правомірність свого вселення у спірне приміщення, вказуючи, що воно не було зайняте самоправно, відповідачі зайняли приміщення виключно із дозволу працівників Святошинської РДА. Вказує, що правомірність вселення відповідачів у спірне житлове приміщення встановлено Постановою Верховного Суду від 27.07.2022 р. у справі №759/11501/15-ц у якій Верховний Суд констатував легітимність їх проживання у квартирі АДРЕСА_3 . Крім того, вказує, що ордер позивачів на спірну квартиру видано із порушенням вимог законодавства.

26.06.2023 р. надійшла заява від ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності на підставі ч.3 ст. 267 ЦПК України, оскільки позивачі дізнались про порушення їх прав щонайменше у червні 2015 р., а сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №723 від 28.11.2014 р. затверджено наказ комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Святошинського району м.Києва від 27.10.2014 р. №175 «Про надання службового житлового приміщення» щодо надання ОСОБА_1 на період роботи озеленювачем на родину двох осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 службову квартиру АДРЕСА_3 .

31.12.2014 р. Святошинською районною в м.Києві державною адміністрацією видано ОСОБА_1 ордер №437 на право зайняття службового жилого приміщення у квартирі АДРЕСА_3 на родину з двох осіб.

Згідно довідки КП по утриманню зелених насаджень Святошинського району м.Києва ОСОБА_1 працює у Комунальному підприємстві по утриманню зелених насаджень Святошинського району м.Києва озеленювачем дільниці №1 з 17.04.1995 р. Вказаний факт також підтверджується копією наказу ДКП Зеленого господарства Ленінградського району №22-к від 17.04.1995 р., копією трудової книжки ОСОБА_1 .

Як вбачається із відповіді КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м.Києва» від 02.03.2015 р. №К-35/1 на звернення ОСОБА_1 , 12.02.2015 р. Комісії у складі представників КП «Ремонтно-експлуатаційна організація - №9», Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві надано доступ до квартири, осіб, що незаконно мешкають у ній було встановлено та надано термін до 29.03.2015 р. на добровільне виселення.

Згідно звернення директора Департаменту житлово-комунальної інфраструктури встановлено, що вселитися у службову квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_1 не змогла, оскільки в ній безпідставно проживає родина ОСОБА_3 з чотирьох осіб, у тому числі діти, що мають другу групу інвалідності - переселенці із зони проведення антитерористичної операції.

Згідно частини 1 статті 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно ч. 1 ст. 122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

У відповідності до статті 123 ЖК України порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Аналогічною за змістом є стаття 122 цього Кодексу, якою унормовано підстави вселення в службове житлове приміщення на підставі спеціального ордера.

Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 4 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства", заява N 19009/04, пункт 50).

У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві". Інакше кажучи, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності", зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

З врахуванням того, що позивач працює озеленювачем з 1995 р., перебуває на квартирному обліку в загальній черзі з 1999 р., отримала необхідні документи для зайняття службового житлового приміщення, а тому має право на користування квартирою АДРЕСА_3 .

Відповідачі в заперечення позовних вимог посилаються на законність зайняття спірної квартири, а саме із дозволу працівників Святошинської РДА, проте відповідного дозволу до матеріалів відзиву не долучають, інших документів, які б підтверджували законність зайняття житлового приміщення не надають. Документ, що підтверджує право користування житловим приміщенням - це ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, що набрало законної сили, про надання особі права на вселення в житлове приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання.

Доводи відповідачів щодо того, що Постановою Верховного Суду від 27.07.2022 р. у справі №759/11501/15-ц у якій Верховний Суд констатував легітимність їх проживання у квартирі АДРЕСА_3 є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки зазначеною постановою скасовано рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація про виселення без надання іншого жилого приміщення відмовлено. Тобто, даною постановою не встановлено за відповідачами права на вселення в житлове приміщення, визнання за ними права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання. Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту та відповідно до ч. 1ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, він не може встановити законність проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні.

У матеріалів справи №759/11501/15-ц, яка була витребувана із архіву Святошинського районного суду міста Києва, вбачається, що у липні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація (далі - Святошинська РДА в місті Києві), про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та виселення особи без надання іншого жилого приміщення. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 листопада 2014 року Святошинська РДА в місті Києві видала розпорядження №723 "Про затвердження наказу щодо надання службового жилого приміщення та видачу ордера", а в подальшому ордер на право зайняття службового приміщення. Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі права на користування спірним житлом не мають, оскільки вселилися до квартири АДРЕСА_3 самовільно та без будь-яких дозвільних документів, в той час, як у позивачів є ордер на зайняття службового житла і їхні права на користування житлом порушуються відповідачами у справі. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року залишено без змін.

Касаційний суд виходив з того, що при вирішенні цього спору судами встановлено факт проживання відповідачів у спірній квартирі, яка є службовим приміщенням і перебуває на балансі органу місцевого самоврядування. Встановлено, що відповідачі є внутрішньо переміщеними особами і мають права на житло відповідно до положень статті 11 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", статті 29 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". При цьому матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження незаконності дій відповідачів щодо вселення і проживання у спірній квартирі, зокрема доказів про притягнення відповідачів до адміністративної чи кримінальної відповідальності за незаконне зайняття жилого приміщення. Тому обставини вселення відповідачів до спірної квартири підлягають ретельному з`ясуванню при вирішенні цього спору, а саме: чи вселення відбулося за згоди балансоутримувача/власника спірної квартири, чи вселення відбулося з порушенням вимог законодавства України. Суд касаційної інстанції вказав, що без з`ясування цих обставин належним чином кваліфікувати характер правовідносин між сторонами у справі неможливо.

Доводи відповідачів, що ордер позивачів на спірну квартиру видано із порушенням вимог законодавства не є предметом розгляд даного позову, а тому судом не беруться до уваги.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_4 застосування позовної давності, то суд роз`яснює, що позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. На цьому наголосив Верховний Суд у Постанові від 29.09.2020 р. у справі № 648/533/16-ц.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, на даний час позивачі не мають можливості користуватися наданою їм квартирою, оскільки відповідачі заперечують проти їх права проживання у квартирі, на вимогу про усунення порушень їх прав не реагують. Даний факт порушення права позивачів на користування своєю власністю знайшов своє підтвердження встановленими судом обставинами справи.

При цьому суд звертає увагу на те, що саме по собі звернення позивачів до суду з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні житлом й заперечення відповідачів щодо його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод, що спростовує доводи відповідачів у частині недоведеності позовних вимог позивача.

Виданий на підставі рішення виконкому районної, міської в місті Ради позивачеві ордер - є документом, який є єдиною правовою підставою для вселення громадянина у надане йому органом виконавчої влади житлове приміщення, що надає йому право користування житловим приміщенням. У контексті наведеного, суд посилається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22 вересня 2021 року у справі N 495/2521/16-ц (провадження №61-6910св20) про те, що "ордер - це правоустановчий документ індивідуального характеру, що є єдиною правовою підставою на вселення громадянина або його з сім`єю у жиле приміщення".

З отриманням ордера на вселення у особи виникає право законного очікування на реалізацію її права на житло, зокрема право користування зазначеним у ордері житловим приміщенням, а в подальшому в залежності від статусу житлового приміщення - право на його приватизацію та отримання у власність, а отже у разі порушення такого права у неї виникає законний інтерес у відновленні порушеного права.

Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що відповідачі неправомірно чинить перешкоди позивачам у користуванні вказаним майном, позивачі мають законні підстави для вселення - ордер на право зайняття службового житлового приміщення, а тому суд доходить висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою, вселенням.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 118,122, 123 ЖК України, ст. ст. 6-13,18,19,71-79,89,141,259,263,264,265,268,273,274,279,354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація (03115, м. Київ, просп. Перемога, 97) про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , не чинити перешкод ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_3 .

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в квартиру АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Єросова