РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/15767/22

Провадження № 22-ц/4815/609/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Вейтас І. В., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія

«Княжа Вієнна Іншуранс Груп»»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» на додаткове рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2023 року у складі судді Гнатущенко Ю. В., ухвалене в м. Рівне, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2023 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» на користь ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 150228,00 грн страхового відшкодування як грошову компенсацію за шкоду, спричинену втратою годувальника.

Додатковим рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2023 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» на користь ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати, пов`язані із наданням правової допомоги в розмірі 18 000,00 грн.. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» на користь держави судовий збір в сумі 1502,28 грн..

Додаткове рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору вмотивоване положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та обґрунтоване тим, що при ухваленні судом рішення по суті спору не здійснено розподілу судових витрат у вигляді судового збору, а відтак у зв`язку із задоволенням позовних вимог стягнуто його з відповідача на користь держави, оскільки позивач від сплати судового збору при зверненні з цим позовом звільнений від його сплати.

Додаткове рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу вмотивоване положеннями ст. 137 ЦПК України, яка передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, за умови надання відповідних доказів, які підтверджують факт понесення стороною таких витрат, їхній розмір, у встановлений законом строк, та обґрунтоване тим, що стороною позивача надано належні доказів, які підтверджують участь адвоката у підготовці та розгляді справи на заявлену суму, стягнення витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим та задоволена повністю.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на те, що стороною позивача порушено процесуальні строки подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, не надано копії цієї заяви відповідачу, чим позбавлено його можливості подати свої заперечення щодо заявленої суми та подати клопотання про їх зменшення. Вважає, що заявлений позивачем та стягнутий судом розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та не відповідає фактично витраченому часу та складності справи, тобто сума є неспівмірною із обсягом виконаних робіт адвокатом. З наведених міркувань просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у стягненні судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу та у вигляді судового збору.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу заявником суду надано: Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №27 від 20.12.2019 року, укладений між ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв на підставі довіреності Ясінський С. Е., та Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч»; Договір про залучення адвоката до надання професійної правничої (правової) допомоги №29/03-22, укладений 29.03.2022 року між Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» та адвокатом Найдою К.В.; детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги від 10.03.2023 року.

Окрім того, представником позивача у позові наведено орієнтовний розрахунок сум судових витрат, куди включено витрати на правову допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Матеріали справи містять заяву представника позивача про продовження строку надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, в якій вона посилаючись на ч.2 п.8 ст.141 ЦПК України, зазначає про необхідність продовження строку для надання доказів сплати судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву

З урахуванням клопотання представника позивача про продовження строку, заява про ухвалення додаткового рішення у справі надійшла до суду 13.03.2023 року, тобто у відповідності до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України.

Таким чином, заявлений розмір витрат на правничу допомогу підтверджений належними і достовірними доказами.

Оцінюючи посилання апелянта на те, що сума витрат на правничу допомогу є штучно завищеною, апеляційний суд приходить до переконання про відхилення таких доводів з наступних міркувань.

Так, Європейський суд з прав людини основними критеріями судових витрат, що підлягають відшкодуванню, називає їх (а) фактичність, тобто їх реальне підтверджене здійснення, (б) неминучість, тобто відсутність альтернативних шляхів забезпечення такого ж захисту/представництва, і (в) обґрунтованість, тобто пропорційність вчинених дій до наявних завдань та отриманого результату й адекватність оголошеної ціни за виконану роботу. Такий погляд сформовано, зокрема, у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України».

Заявлені представником позивача вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу, на думку апеляційного суду, відповідають критерію обґрунтованості, оскільки Детальний розрахунок робіт (наданих послуг) містить чіткий перелік дій адвоката з конкретизацію кожного із трьох розділів та вказівкою на затрачений для цього часовий проміжок.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Доводи апелянта про безпідставність стягнення з нього судового збору за результатами розгляду справи апеляційним судом відхиляються.

Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 березня 2019 року у справі №161/4985/17 щодо застосування ч. 6 ст. 141 ЦПК України дійшла висновку, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Таким чином, ухвалення додаткового рішення місцевим судом є законним, обґрунтованим, відповідає положенням ст. 141 ЦПК України щодо обов`язку розподілу судових витрат, та узгоджується із нормами п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2023 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 травня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Вейтас І. В.

Хилевич С. В.