ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24763/22

Провадження № 22-ц/4820/832/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Чебан О.М.,

учасники справи: представник відповідача Фабро Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2023 року (суддя Карплюк О.І.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Міністерства юстиції України (далі МЮ України) про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування вимог, позивач зазначила, що її чоловіку ОСОБА_2 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 , набутий ним у власність відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта №ХМ37 від 12.03.2019 року. Право власності на зазначений об`єкт було зареєстровано за ОСОБА_2 17.10.2019 року державним реєстратором Хмельницького бюро технічної інвентаризації Хмельницької області Олійником В.В., рішення №49237172 від 18.10.2019 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, спадщину після його смерті прийнято позивачкою, як дружиною спадкодавця. При визначенні обсягу складу спадщини державним нотаріусом встановлено, що право власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 є припиненим відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 30.12.2021 року №4733/5 «Про задоволення скарги», яким скасовано рішення державного реєстратора Хмельницького БТІ Хмельницької області Олійника В.В. №49237172 від 18.10.2019 року.

Позивач вважає наказ МЮ України незаконним та таким, що порушує її права, як співвласника та спадкоємця прав та обов`язків після смерті ОСОБА_2 . За змістом декларації вбачається, що ОСОБА_2 здійснено будівництво нового об`єкта нерухомого майна, ним реконструкція, перепланування або будь-яким чином зміна раніше збудованого об`єкта нерухомого майна не проводилась. Прийняття органом державного архітектурно-будівельного контролю побудованого ОСОБА_2 житлового будинку по АДРЕСА_1 , до експлуатації та проведення державної реєстрації права власності на зазначений об`єкт, свідчить про правомірність набуття ним права власності на вказаний житловий будинок.

Посилаючись на зазначене, просила суд визнати незаконним та скасування наказ МЮ України «Про задоволення скарги» №4733/5 від 30 грудня 2021 року, і зобов`язати МЮ України поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), внесений на підставі рішення державного реєстратора Хмельницького бюро технічної інвентаризації Олійника В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) з індексним номером 49237172 від 18 жовтня 2019 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2023 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, а саме із того, що позивачем не надано суду доказів про поділ чи виділ в натурі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить їм по 1/2 частці кожному.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовну заяву.

В обґрунтування скарги зазначала, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок про необхідність отримання згоди ОСОБА_3 на нове будівництво об`єкта, оскільки чинним законодавством така вимога не передбачена. ОСОБА_2 здійснено будівництво нового об`єкта нерухомого майна. Спадкодавцем реконструкція, перепланування або будь-яким чином зміна раніше збудованого об`єкта нерухомого майна не проводилась. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування цієї обставини. Прийняття органом державного архітектурно-будівельного контролю побудованого ОСОБА_2 житлового будинку по АДРЕСА_1 , до експлуатації та проведення державної реєстрації права власності на зазначений об`єкт, свідчить про правомірність набуття ним права власності на вказаний житловий будинок, жодних порушень чи недостовірних даних органом державного архітектурно-будівельного контролю виявлено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

В судове засідання апелянтка ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є співвласниками по 1/2 частці кожний, земельної ділянки та житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 18 лютого 2016 року, реєстраційний номер нерухомого майна: 01.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано право власності по 1/2 частці на домоволодіння АДРЕСА_1 .

В подальшому рішенням державного реєстратора Хмельницького БТІ Олійника В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) з індексним номером 49237172 від 18 жовтня 2019 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 розмір частки 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після його смерті прийнято дружиною ОСОБА_1 .

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції зі скаргою на дії державного реєстратора Хмельницького БТІ Олійника В.В.

Відповідно до висновку Західної регіональної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 06.12.2021 року рекомендовано скаргу ОСОБА_3 від 20.09.2021 року задовольнити та скасувати рішення державного реєстратора від 18.10.2019 року з індексним номером 49237172.

Комісія дійшла висновку, що у порушення вимог статей 10, 18, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нерухомого майна та їх обтяжень», статей 364, 367 ЦК України, пункту 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, державним реєстратором Олійником В.В. прийнято оскаржуване рішення за відсутності договору про поділ спільного майна, договору про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідного рішення суду, відомостей про присвоєння такому об`єкту адреси, які є підставою для проведення таких реєстраційних дій.

Наказом міністра юстиції України «Про задоволення скарги» №4733/5 від 30 грудня 2021 року скаргу ОСОБА_3 від 20 вересня 2021 року задоволено, рішення від 18.10.2019 року № 49237172 прийняте державним реєстратором Хмельницького бюро технічної інвентаризації Хмельницької області Олійником В.В. скасовано.

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої п`ятої статті 13 цього Кодексу.

За приписами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до вимог ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом пункту 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 передбачено, що державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт, утворений у результаті поділу, виділу частки або об`єднання у результаті реконструкції проводиться відповідно до пунктів 77-81 цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом.

Для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, утворене у результаті поділу іншого нерухомого майна чи виділу в натурі частки з іншого нерухомого майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, що здійснює виділ у натурі частки, також подається договір про поділ спільного майна чи відповідно договір про виділ у натурі частки із спільного майна або рішення суду.

Згідно пункту 80-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, у разі коли державна реєстрація права власності проводиться на закінчений будівництвом об`єкт у результаті реконструкції, який до проведення такої реконструкції перебував у спільній власності, державному реєстратору подається письмова згода всіх співвласників закінченого будівництвом об`єкта на проведення його реконструкції.

У зв`язку з проведенням реконструкції закінченого будівництвом об`єкта вид спільної власності та розмір часток у праві спільної часткової власності залишаються незмінними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників. На підтвердження такої домовленості співвласників може бути надана письмова заява співвласників про визначення розміру часток, справжність підписів на якій засвідчується відповідно до Закону України Про нотаріат, або договір, укладений такими співвласниками відповідно до законодавства.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нерухомого майна та їх обтяжень» подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Без врахування вищезазначеного, в порушення зазначених норм законодавства державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 розмір частки 1, за відсутності договору про поділ спільного майна або рішення суду, відомостей про присвоєння такому об`єкту адреси, що і було підставою в межах повноважень відповідача скасувати рішення державного реєстратора Хмельницького бюро технічної інвентаризації Олійника В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) з індексним номером 49237172 від 18 жовтня 2019 року.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_2 було здійснено будівництво нового об`єкта нерухомого майна, та органом державного архітектурно-будівельного контролю прийнято в експлуатацію побудований житловий будинок по АДРЕСА_1 , що було підставою для його реєстрації державним реєстратором з відкриттям нового розділу, підлягають відхиленню, оскільки спростовуються вищезазначеними доказами.

Крім того, у травні 2016 року ОСОБА_2 звертався з позовом до ОСОБА_3 про поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 , що перебуває у частковій власності сторін. В ході розгляду цієї справи було призначено експертизу для встановлення можливості поділу будинку в натурі та варіантів поділу. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 07 лютого 2017 року №73/16 визначити варіанти поділу житлового будинку по АДРЕСА_1 у співвідношенні відповідно до рівних часток неможливо. При умові проведення добудови до житлового будинку можливі варіанти поділу будинку в частках, наближених до ідеальних. За заявою ОСОБА_2 ухвалою суду від 02.11.2017 року його позов до ОСОБА_3 про поділ в натурі житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, залишено без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, які знайшли обґрунтовану оцінку у мотивувальній частині рішення, та переважно зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявниці з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 травня 2023 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк