Справа № 541/3186/22
Номер провадження 2/541/161/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 лютого 2023 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

представника відповідачки ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2011 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 вересня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість зі сплати аліментів у позивача відсутня. Після набрання вказаним рішенням законної сили виникли обставини, визначені ч. 1 ст. 192 СК України. ОСОБА_1 має непрацездатних батьків, яких він у відповідності з ч. 1 ст. 202, ст. 203 СК України повинен утримувати. На даний час мати позивача отримує пенсію за віком, а батько по інвалідності, оскільки він має інвалідність 2 групи, причому розмір їх пенсій близький до мінімального. За час, що пройшов з дня ухвалення рішення суду про стягнення з позивача аліментів, стан батьків постійно погіршувався. На даний час його мати ОСОБА_6 лікується у сімейного лікаря, в зв`язку з наявними захворюваннями потребує постійного прийому ліків. Батько ОСОБА_7 , потребує оперативного лікування. Враховуючи, що в зв`язку з воєнним станом в Україні значно зросли ціни на продукти харчування та ліки, доходів батьків явно недостатньо для задоволення їх мінімальних потреб у харчуванні, оплаті комунальних послуг та лікуванні, отже вони потребують матеріальної допомоги на проживання і на додаткові витрати, викликані хворобами та інвалідністю, які позивач зобов`язаний надавати і надає в необхідному обсязі, внаслідок чого його матеріальний стан погіршився у порівнянні з тим, який був на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Крім того, протягом 2022 року син позивача більше половини кожного тижня проживає з ним, і в цей час саме ОСОБА_1 повністю несе всі витрати по утриманню та забезпеченню життєвих потреб дитини, в тому числі у натуральній формі купує продукти харчування, одяг тощо, що також впливає на його можливість сплачувати аліменти в присудженому розмірі. Відповідачка також може надавати кошти на утримання дитини, оскільки є працездатною. З урахуванням вищезазначеного просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2011 року з 1/3 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що він ніколи не відмовлявся сплачувати аліменти, возив сина на море, до стоматолога у ОСОБА_8 , купив дитині телефон, планшет, фотоапарат, комп`ютер, займається з ним, щомісячно кладе на депозит, відкритий на сина, по 1 000 грн. Дитина по декілька днів на тиждень проживає з позивачем, влітку майже весь час жив у нього. В цей час мати позивача годує дитину, батько забирає з кружків. Водночас ОСОБА_1 не бачить, що аліменти, які він сплачує на користь відповідачки, остання витрачає на дитину, вона навіть не дає сину гроші на кишенькові витрати. Позивач як на момент ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, так і наразі є військовим. Зазначив, що його доход не зменшився, але він має батьків, які потребують його допомоги. Вони є пенсіонерами, батько позивача має інвалідність. Оскільки батьки отримують мінімальні пенсію, ОСОБА_1 купує їм продукти харчування, ліки. Крім зазначеного, наразі збільшилась плата за комунальні послуги. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, зазначив, що в порівнянні з 2011 роком розмір заробітної плати ОСОБА_1 збільшився, але збільшився і розмір його витрат. За цей період погіршився стан здоров`я батьків, які потребують його матеріальної допомоги. Дитина виросла, стан здоров`я сина покращився, тобто витрати на його лікування зменшились. Позивач несе витрати на проживання дитини. Під час судового розгляду не було спростовано того факту, що більшість часу дитина проводить з батьком. Крім зазначеного, просив урахувати збільшення цін, в тому числі витрат на комунальні послуги. Вважає, що є підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача, до 1/6 частини його доходів.

Відповідачка заперечувала проти задоволення позову з наступних підстав. Матеріальний стан позивача наразі покращився він отримує заробітну плату, пенсію, здає в оренду нерухомість. Відповідачка в повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки, піклується про дитину, займається його вихованням, лікуванням. В той же час позивачка не заперечує сину спілкуватися з батьком. Зазначила, що батьки позивача є забезпеченими, його мати є приватним підприємцем, має нерухомість, яку здає в оренду, стан її здоров`я нормальний. Позивачка має батька, який хворіє і ОСОБА_3 займається його лікуванням. Просила відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідачки зазначив, що позов є необґрунтованим. Під час ухвалення рішення в 2011 році в ньому чітко було зазначено, що аліменти у визначному судом розмірі будуть стягуватися до повноліття дитини. На той час позивач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частки його доходів, в апеляційному порядку рішення не оскаржував. Підстави для зменшення розміру аліментів чітко визначені СК України. Позивачем таких підстав не доведено стан його здоров`я не змінився, матеріальний стан навпаки поліпшився. Батьки ОСОБА_1 є самостійними, заможними, вони не потребують матеріальної допомоги від сина. Факт зростання цін також не є підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду, оскільки внаслідок зростання цін більші витрати несе і відповідачка, вона також повинна утримувати житло, в якій проживає дитина. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області 21 листопада 2017 року, актовий запис № 371 а.с. 3).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 19 вересня 2011 року до повноліття дитини (а.с. 4).

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 20 червня 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 96, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 отримує пенсію за віком, розмір якої у відповідності з довідкою про доходи, виданою відділом обслуговування № 10 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Пенсійного фонду Головного управління в Полтавській області, за період з січня по грудень 2022 року становить 29 500 грн (а.с.6, 8).

ОСОБА_7 отримує пенсію по інвалідності, 2 група, загальне захворювання, розмір якої за період з січня по грудень 2022 року становить 36 818,72 грн (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_4 , видане 16 жовтня 2007 року, довідка про доходи, видана відділом обслуговування № 10 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Пенсійного фонду Головного управління в Полтавській області а.с. 7, 9).

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 мають ряд хронічних захворювань, що підтверджується довідками сімейного лікаря ОСОБА_9 (а.с. 10, 11). Відповідно до вказаних довідок ОСОБА_6 потребує постійного прийому ліків, а ОСОБА_7 потребує оперативного втручання.

Відповідно до звіту про здійснення відрахування та виплат із доходів ОСОБА_1 за постановою від 27 травня 2022 року, ВП № 29378615, виданої за виконавчим документом № 2-971 від 10 жовтня 2011 року, за період з липня 2022 року по листопад 2023 року позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 169 750,58 грн, утримана сума доходів ОСОБА_1 становить 51 845,57 грн (а.с. 12).

Відомості про доходи ОСОБА_1 на момент ухвалення рішення від 19 жовтня 2011 року суду надано не було, але позивачем під час судового розгляду було зазначено, що на момент ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини він, як і наразі був військовим, його дохід був меншим, ніж на даний час. Зазначене також підтвердила і відповідачка.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що він служить разом з позивачем, живе з ним в одному будинку. Зазначив, що більшу частину часу син проживає із ОСОБА_1 , позивач забезпечує дитину всім необхідним. У свідка склалось враження, що ОСОБА_1 утримує свою дружину.

Допитана судом свідок ОСОБА_11 , яка є подругою матері позивача, пояснила, що останні декілька років вона часто бачить сина сторін у матері позивача, вони разом ходять по магазинах, купують дитині речі, баба годує дитину, водить на гурток, їздила з дитиною на море. Мати позивача є приватним підприємцем, має дохід, стан здоров`я у неї гарний. Зазначила, що батьки позивача є забезпеченими. Крім зазначеного, у них ще є дочка, яка проживає в Іспанії та надає батькам матеріальну допомогу.

Свідок ОСОБА_12 , яка є подругою відповідачки, пояснила суду, що дитину сторін вона знає з народження. Дитина усім забезпечена, ОСОБА_3 приділяє сину достатньо уваги, займається його лікуванням. Дитина хворіє сезонними захворюваннями, менше, ніж раніше, але наразі потребує оперативного лікування. Свідку відомо, що приблизно 2-3 рази на місяць дитина буває у батька.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19), зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Ст. 141 СК України передбачається, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Ч. 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, із аналізу наведеної вище норми, розмір аліментів не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, фактично обґрунтовуючи його тим, що у нього хворіють непрацездатні батьки, які потребують додаткових витрат на лікування та мають розмір пенсії, приближений до мінімального, він має їх утримувати, оскільки доходів батьків не вистачає на харчування, лікування, оплату комунальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Як вбачається з матеріалів справи, дохід позивача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини навпаки збільшився.

Та, обставина, що у позивача є непрацездатні батьки, сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану ОСОБА_1 в розумінні положень ст. 192 СК України. Посилання позивача на його обов`язок утримувати непрацездатних батьків є безпідставним, оскільки батьки позивача є пенсіонерами, отримують пенсію в розмірі не меншому, ніж прожитковий мінімум, що не є підставою для суттєвого зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої дитини. Крім зазначеного, свідок ОСОБА_11 зазначила суду, що батьки позивача є заможними, мати ОСОБА_1 , крім пенсії має додатковий дохід, що дозволяє їй купувати онуку подарунки, їздити на відпочинок за кордон.

Той факт, що дитина певну частину часу проживає з позивачем або його батьками також не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Вказана обставина не свідчить про зміну матеріального стану позивача. Рішення суду про визначення місця проживання сина з батьком відсутнє, таке проживання має періодичний характер, період проживання сина з батьком на підставі наданих суду доказів встановити неможливо. У суду також відсутні відомості, що в майбутньому дитина проживатиме більшу частину часу у батька.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів того, що суттєво змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Позивачем не надано доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

Розмір аліментів, стягнутий з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2011 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення в зв`язку із тим, що у позивача на утриманні перебувають його непрацездатні батьки без доведення погіршення його майнового стану, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням наданих суду доказів, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 5,10, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 27 лютого 2023 року.

Суддя: О. М. Вірченко