Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 646/995/22
Провадження № 2/553/219/2023
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., з участю секретаря судового засідання Кір`якової Я.Г., представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова із вказаним цивільним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 190000 грн, 19000 грн штрафу за прострочення виконання зобов`язання за договором позики, 3% річних в сумі 687 грн, 4476,71 грн пені за прострочення виконання зобов`язання, а всього 214163,71 грн.

Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що 01.11.2021 між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів на суму 190000 грн. За умовами договору позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 190000 грн, на підтвердження чого складено розписку, та зобов`язався повернути позикодавцю грошові кошти в строк до 31.12.2021, відповідно до п.5 договору. Проте відповідач суму позики у строки, передбачені умовами договору, не повернув, внаслідок чого станом на 14.02.2022 утворилась заборгованість в розмірі 214163,71 грн.

Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжено.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, Комінтернівського районного суду м. Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.

Відповідно до акту приймання-передавання справ від 2.04.2022 до Ленінського районного суду м. Полтави з Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла справа № 646/905/22 за вказаним позовом ОСОБА_2 , яка на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Високих М.С.

Ухвалою суду від 13.05.2022 справу прийнято до провадження з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, позивач та його представник в судове засідання не прибули. Від представника позивача ОСОБА_4 на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача ОСОБА_2 , заявлені позовні вимоги ними підтримані.

Відповідач в судове засідання не прибув, правом подання відзиву не скористався. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні представник відповідача прохала відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. Зазначила, що позивачем не було надано оригіналів договорів позики та розписки, а від так не підтверджено право вимоги.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд зазначає про наступне.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право кожного на розгляд його справи судом.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, з огляду на положення змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, суд лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з копією договору позики від 01.11.2021 (а.с.6-7), сторонами якого вказані ОСОБА_3 (іменований як позикодавець) та ОСОБА_2 (іменований як позичальник), останній отримав від позикодавця, а позикодавець передав грошові кошти в сумі 190000 грн у власність позичальника, які він зобов`язався повернути у визначений договором строк.

За умовами договору (п.2) позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами договору готівкою, на підтвердження факту передачі грошових коштів позичальник видає позикодавцеві розписку.

Сторони домовились про повернення позичальником всієї позики до 31.12.2021.

При цьому у п.20 договору (реквізити сторін), позикодавцем зазначений ОСОБА_2 , а позичальником ОСОБА_3 .

Згідно з копією розписки від 01.11.2021 (а.с.8), ОСОБА_3 підтвердив отримання від ОСОБА_2 коштів, в якості позики за договором, в сумі 190000 грн в день складання розписки та зобов`язався повернути до 31.12.2021.

Оригінал договору позики від 01.11.2021 та оригінал розписки від 01.11.2021 позивачем долучено не було.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 статті 207 ЦК України обумовлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №319/1669/16, від 08 .07.2019 у справі №524/4946/16, від 12.09.2019 у справі №604/1038/16 та від 23.04.2020 у справі №501/1773/16-ц.

Згідно зі статтею 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд зобов`язаний встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19112.2018 у справі № 544/174/17 зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що у статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Таким чином, наявність оригіналів розписок у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. При цьому, знаходження у позикодавця лише копій розписок не може доводити, що договір боржником не виконаний, оскільки оригінал в такому разі міг бути переданий боржнику або знищений у зв`язку з виконанням боргового зобов`язання позичальником. Тому суди при розгляді таких спорів зобов`язані дослідити саме оригінали розписок та оригінали договорів позики.

При цьому, за змістом копії розписки грошові кошти було отримано ОСОБА_3 від ОСОБА_2 , а за змістом копії договору останній було укладено між ОСОБА_3 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником.

Водночас, позивачем не було надано суду оригіналу розписки на підтвердження того, що боргове зобов`язання відповідачем виконано не було, а від так позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність боргових зобов`язань відповідача перед ним.

За таких обставин суд доходить висновку про залишення позову без задоволення за необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог.

Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Відповідач:ОСОБА_3 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави М.С. Високих