КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ ____________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3790/22
28.03.2023 року Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.
за участю секретаря Лук`яненко В.О.,
представника позивача адвоката Селезньової Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення особи права користування житлом,
20.12.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просять суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 10 травня 1995 року ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_1 на підставі Договору № 7136 купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрованому на Одеській товарній біржі.
24 травня 1995 року в квартирі був зареєстрований їх син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Влітку 1995 року ОСОБА_2 виїхав до Російської Федерації в м. Москва на роботу. Через деякий час син повідомив їм, що він забезпечений роботою та житлом, має хорошій заробіток, а тому бажає залишитись проживати і працювати в Російській Федерації.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 виконалося 45 років, але по досягненню цього віку він не приїжджав до України і не звертався до ДМС для вклеювання фотокартки по досягненню 45-річного віку, посилаючись на небажання приїжджати до України.
З 2020 року зв`язок між ними припинився і в теперішній час місце проживання її сина їй невідоме.
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , однак фактично не проживає у ній, за комунальні послуги не сплачує, а позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, утримує квартиру, ОСОБА_1 звернулися до суду із відповідним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 27.12.2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення особи права користування житлом. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Представник позивачки в судовому засіданні 28.03.2023 року позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила суд її задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалась, про що свідчить довідка з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Приймаючи до уваги, що судове відправлення було повернуто поштою із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд зазначає, що відповідач про час та місце судових засідань повідомлений належним чином.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_3 за життя останнього, були власниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором № 7136 купівлі-продажу нерухомого майна від 10 травня 1995 року. (а.с. 8-10)
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . (а.с. 17)
Відповідно до копії паспорта відповідача серії НОМЕР_2 виданого Київським РВ УМВС України в Одеській області 04 січня 2000 року та згідно довідки з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (а.с. 36), відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . (а.с. 12)
19.12.2022 року ЖБК «Вузівський» посвідчив складений Акт про непроживання за місцем реєстрації, згідно якого встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 1995 року. (а.с. 15-16)
Відповідно до листа Київського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області № 5112-207/5112.1-23 від 22.02.2023 року, інформація щодо вклеювання фотокартки по досягненні 45-річного віку в паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Київським РВ УМВС України в Одеській області, 04.01,2000р., на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка міститься в БД ЄІАС УМП та заяві про видачу паспорта громадянина України (Форма 1) - фотокартка відсутня. (а.с. 43)
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомила, що вона є подругою позивачки, часто буває у неї в гостях, син позивачки ОСОБА_2 поїхав до Москви на заробітки в 1995 році і там залишився жити.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою позивачки, син позивачки в Одесі довго не проживав, знає, що поїхав до Росії, більше його не бачила.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою позивачки, сина позивачки бачила лише один раз, коли він приїхав у 2000 році до своєї матері в гості, більше його ніколи не бачила.
Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_7 є сином ОСОБА_1 , тобто членом сім`ї власників вищевказаної квартири.
Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР.
Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Після спливу цього строку відповідно до ст. 72 ЖК України, особа, може бути визнана в судовому порядку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Згідно ст. 6 зазначеного закону України громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
При викладених обставинах, з урахуванням заочного розгляду справи, відсутності обґрунтованих заперечень відповідача позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення особи права користування житлом, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення особи права користування житлом задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Повний текст рішення складено 03.04.2023 року
Суддя Петренко В. С.