справа № 373/1956/22 головуючий у суді І інстанції Свояк Д.В.
провадження № 22-ц/824/1029/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу заапеляційною скаргою Служби у справах дітей та сім`ї Дівичківської сільської ради в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою представником - адвокатом Русаковим Сергієм Олександровичем, на ухвалу Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2022 року у справі за позовом Служби у справах дітей та сім`ї Дівичківської сільської ради в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року представник позивача - Русаков С.О. звернувся до суду з вимогою позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_1 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2022 року позовну заяву Служби у справах дітей та сім`ї Дівичківської сільської ради в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав повернуто позивачу разом із усіма доданими документами.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, Служба у справах дітей та сім`ї Дівичківської сільської ради, через представника - адвоката Русакова Сергія Олександровича, подала апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, вказував про те, що позивач є виконавчим органом Дівичківської сільської ради, на який покладено здійснення опіки та піклування, забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування. Наголошує, що разом із позовною заявою до суду було надано документи, які підтверджують факт того, що позивач є органом опіки та піклування та має право звертатися до суду із зазначеним позовом. Вважає, що такі повноваження підтверджуються, зокрема, копією рішення Дівичківської сільської ради від 18 березня 2021 року № 370-8-VIII "Про створення Служби у справах дітей та сім`ї Дівичківської сільської ради"; копією рішення Дівичківської сільської ради від 15 квітня 2021 року № 457-9-VIII "Про затвердження Положення про службу у справах дітей та сім`ї Дівичківської сільської ради; копією Положення про Службу у справах дітей та сім`ї Дівичківської сільської ради; копією розпорядження Дівичківської сільської ради від 03 жовтня 2022 року "Про прийняття на роботу ОСОБА_6 ".

Апелянт вважає, що він має право подавати позов до суду в інтересах малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як орган опіки та піклування.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак відзив до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Так, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли, зокрема, заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Окрім того, відповідно до п. 3 Загальної частини Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей.

Водночас, згідно абзацу пункту 8 вказаного Порядку Служба у справах дітей за участю інших структурних підрозділів районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради, у тому числі об`єднаної територіальної громади здійснює підготовку документів для звернення органу опіки та піклування до суду про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або відібрання дитини у матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

Таким чином, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, а Служба у справах дітей за участю інших структурних підрозділів районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради, у тому числі об`єднаної територіальної громади лише здійснює підготовку документів для звернення до суду з таким позовом.

Посилання апелянта на копію рішення Дівичківської сільської ради від 18 березня 2021 року № 370-8-VIII "Про створення Служби у справах дітей та сім`ї Дівичківської сільської ради"; копію рішення Дівичківської сільської ради від 15 квітня 2021 року № 457-9-VIII "Про затвердження Положення про службу у справах дітей та сім`ї Дівичківської сільської ради; копію Положення про Службу у справах дітей та сім`ї Дівичківської сільської ради; копію розпорядження Дівичківської сільської ради від 03 жовтня 2022 року "Про прийняття на роботу ОСОБА_6 " апеляційний суд оцінює критично, оскільки вказані документи не наділяють Службу у справах дітей та сім`ї Дівичківської сільської ради повноваженнями органу опіки та піклування.

Так, відповідно до п.1.1. Положення про службу у справах дітей та сім`ї Дівичківської сільської ради Служба у у справах дітей та сім`ї Дівичківської сільської ради є структурним підрозділом Дівичківської сільської ради.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що з урахуванням вищевказаних норм права, законодавством встановлено порядок звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, зокрема, визначено перелік спеціальних суб`єктів, які мають право звертатися до суду з таким позовом.

Отже, в даному випадку посилання апелянта на п. 4.1.10 Положення про службу у справах дітей та сім`ї Дівичківської сільської ради, яким передбачено можливість служби представляти у разі необхідності інтереси дітей в судах у їх відносинах з підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, не може бути застосований для звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав за наявності спеціального порядку та відсутності належних та допустимих доказів делегування таких повноважень спеціальним суб`єктом.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби у справах дітей та сім`ї Дівичківської сільської ради, подану представником - адвокатом Русаковим Сергієм Олександровичем,- залишити без задоволення.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова