Справа № 201/4238/23
Провадження № 2/201/1864/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Покопцевої Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінс-Д», ОСОБА_2 про солідарне стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 10.04.2023р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінс-Д», ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. № 4-7).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 11.04.2023р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№ 67).

24.07.2023р. представником позивача - адвокатом Негробовим О.В. (діє на підставі ордеру від 22.11.2022р. - а.с. № 62) були уточнені позовні вимоги, а саме додатково зазначено, що позовні вимоги заявлені до обох відповідачів про солідарне стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.№ 186-189). Копія уточненої позовної заяви направлена відповідачам у справі (а.с. № 201).

В обґрунтування позовних вимог в редакції від 24.07.2023р. представник позивача - адвокат Негробов О.В. зазначав, що 04.08.2022р. на вул. Космічна в районі буд. № 30 у м. Дніпро відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: Ford Fusion р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , що належить йому на праві власності та Hyundai Sonata р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , що належить на праві власності ТОВ «Грінс-Д» (забезпечений полісом ОСЦПВ 210134811, який виданий ПрАТ «СК «Інтер-Поліс»). В результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.10.2022р. (справа № 201/6998/22) водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач, з метою компенсації спричинених збитків звернувся до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс». Згідно висновку експерта № 1509/22 від 12.09.2022р. розмір матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу Ford Fusion р.н. НОМЕР_1 складає 403 322грн .98коп. Витрати позивача на евакуацію транспортного засобу Ford Fusion р.н. НОМЕР_1 згідно товарного чеку № 628 від 04.08.2022р. та товарного чеку № 629 від 18.08.2022р. склали 2 800 грн. Згідно договору купівлі-продажу 1241/2022/3426107 транспортного засобу від 28.09.2022р. позивач продав належний йому автомобіль Ford Fusion р.н. НОМЕР_1 за 130 000 грн. 03.11.2022р. страховик - ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» виконало покладений на нього законодавством обов`язок та здійснило на рахунок позивача виплату страхового відшкодування у розмірі 160 000 грн.

З огляду на те, що загальний розмір матеріальних збитків, які були спричинені позивачу в результаті настання ДТП, перевищує ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду спричинену майну, відповідно до полісу ОСЦПВ 210134811, то відповідач ТОВ «Грінс-Д», як власник джерела підвищеної небезпеки, та відповідач ОСОБА_2 , як заподіювач шкоди, повинні, на думку представника позивача, солідарно відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 116 122 грн. 98коп., що складається з різниці між фактично заподіяним матеріальним збитком згідно висновку експерта № 1509/22 від 12.09.2022р. та договору купівлі-продажу 1241/2022/3426107 від 28.09.2022р. та сумою страхової виплати (276 122грн. 98коп. - 160 000 грн = 116 122 грн. 98 коп.).

Також представник позивача зазначав, що внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у пережитому у ДТП нервовому стресі, позивач фактично втратив можливість користуватися власним транспортним засобом, оскільки його було знищено в результаті настання ДТП. Крім цього, відсутність власного транспортного засобу на ходу спричинило позивачеві побутові незручності. Виплаченого страховиком страхового відшкодування було недостатньо для покриття збитків, яких було завдано позивачеві в результаті ДТП. Згідно висновку експерта, транспортний засіб відновлювати економічно недоцільно, його визнано фізично знищеним, через що позивач відчував і досі відчуває негативні емоції, що відображалось на його загальному самопочутті. Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює у 20 000 грн, яку просить стягнути солідарно з відповідачів ТОВ «Грінс-Д» та ОСОБА_2 .

Посилаючись на ст.ст. 11, 22, 23, 1166, 1172, 1194 ЦК України та ст. 6, 22, 29, 30, 34 та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», представник просив задовольнити позовні вимоги та стягнути солідарно з відповідачів ТОВ «Грінс-Д» та ОСОБА_2 на користь позивача матеріальні збитки у розмірі 116 122 грн. 98 коп., також стягнути солідарно з відповідачів ТОВ «Грінс-Д» та ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., а також судові витрати по справі (судовий збір, витрати по оплаті послуг експерта та витрати на правничу допомогу).

Відповідач ТОВ «Грінс-Д», отримавши копію позовної заяви з додатками 25.04.2023р. (а.с. № 73), позовні вимоги не визнав.

Представником ТОВ «Грінс-Д» - адвокатом Ломакіним В.В. (діє на підставі ордеру від 23.06.2023р. - а.с. № 143) 30.06.2023р. відповідно до ст. 178 ЦПК України подано відзив на позов, де заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача № 1 зауважував на тому, що 13.04.2022р., належний ТОВ «Грінс-Д» автомобіль Хюндай д.н.з. НОМЕР_2 , був переданий ОСОБА_2 в управління на підставі договору № 13/4. Таким чином, оскільки ОСОБА_2 транспортний засіб автомобіль Хюндай д.н.з. НОМЕР_2 було передано ТОВ «Грінс-Д» і саме ОСОБА_2 на законних підставах керував ним, то відповідати за скоєне, а також відшкодовувати шкоду потерпілій особі повинен одноособово саме ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , отримавши копію позовної заяви з додатками 25.04.2023р. (а.с. № 74), позовні вимоги також не визнав.

Представником ОСОБА_2 - адвокатом Жорніченком Д.В. (діє на підставі ордеру від 01.06.2023р. - а.с. № 120) 15.06.2023р. відповідно до ст. 178 ЦПК України подано відзив на позов, де заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача № 2 зазначав, що на день настання ДТП відповідач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Грінс-Д», а отже з урахуванням положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України спричинену шкоду повинен відшкодовувати відповідач ТОВ «Грінс-Д».

Представником позивача - адвокатом Негробовим О.В. у відповідності до положень ст. 179 ЦПК України подано відповідь на відзив, по тексту якої представник позивача звертав увагу суду на те, що договір № 13/4 управління майном від 13.04.2022р. є таким, що був укладений без додержання вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України, що говорить про його недійсність. Зазначене вказує на те, що правова підстава володіння відповідачем ОСОБА_2 у момент настання дорожньо-транспортної пригоди автомобілем Hyundai Sonata р.н. НОМЕР_2 , на яку посилається представник відповідача «Грінс-Д», є нікчемною.

В заявах до суду від 24.07.2023р. представники позивача та обох відповідачів - адвокати Негробов О.В., Ломакін В.В. та Жорніченко Д.В. просили справу розглядати за їх відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. № 203, 204, 205).

За вищезазначеного та у відповідності до ст. 223 та ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи в судовому засіданні 24.07.2023р. відбувався за відсутністю представників усіх сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку змісту заперечень представників обох відповідачів, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

04.08.2022р. на вул. Космічна в районі буд. № 30 у м. Дніпро відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля Ford Fusion, р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Hyundai Sonata, р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Автомобіль Ford Fusion, р.н. НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. №9зв.).

Автомобіль Hyundai Sonata р.н. НОМЕР_2 належить на праві власності ТОВ «Грінс-Д» (а.с.№ 131), (забезпечений полісом ОСЦПВ 210134811, який видано ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» - а.с. № 10).

В результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних ушкоджень.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.10.2022р. у справі 201/6998/22 водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Ця постанова не була оскаржена у встановленому законом порядку та набрала чинності 24.10.2022р. (а.с. №12).

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З метою компенсації спричинених внаслідок настання ДТП збитків, позивач, за допомогою засобів поштового зв`язку, звернувся до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» із письмовим повідомленням про ДТП від 08.08.2022р.та заявою на виплату страхового відшкодування від 08.08.2022р. разом з усіма визначеними законодавством документами, які були отримані представником страхової компанії 16.08.2022р.(а.с.№13-15).

Згідно висновку експерта № 1509/22 від 12.09.2022р. розмір матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу Ford Fusion р.н. НОМЕР_1 складає 403 322 грн.98коп. (а.с. № 20-24).

Витрати позивача на евакуацію транспортного засобу Ford Fusion р.н. НОМЕР_1 згідно товарного чеку № 628 від 04.08.2022р. та товарного чеку № 629 від 18.08.2022р. склали 2 800 грн. (1 500 грн + 1 300 грн = 2 800 грн) (а.с. № 18зв., 19).

Згідно договору купівлі-продажу 1241/2022/3426107 транспортного засобу від 28.09.2022р., позивач продав належний йому автомобіль Ford Fusion р.н. НОМЕР_1 за 130 000 грн, тобто це розмір вартості придатних залишків транспортного засобу Ford Fusion р.н. НОМЕР_1 (а.с. № 47).

03.11.2022р. страховик ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» виконав покладений законодавством обов`язок та здійснив на рахунок позивача виплату страхового відшкодування у розмірі 160 000 грн. (а.с.№56).

З метою досудового врегулювання питання щодо відшкодування збитків, ОСОБА_1 направив на адреси відповідачів досудові вимоги від 22.11.2022р. та 05.01.2023р., які були проігноровані (а.с. № 48-55).

Стосовно правового обґрунтування позовних вимог суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У зв`язку із настанням ДТП, в якій винним визнано відповідача ОСОБА_2 , причинно-наслідковий зв`язок між ДТП та пошкодженням автомобіля, який належить позивачеві, є очевидний та беззаперечний.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно із частинами другою та п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 04.07.2018р. у справі № 755/18006/15-ц, зробила наступні висновки щодо застосування норм права: «… відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)».

«У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього». До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2018р. у справі № 760/15471/15-ц.

Згідно ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Судом було встановлено, що станом на день настання ДТП, транспортний засіб Hyundai Sonata р.н. НОМЕР_2 був забезпечений полісом ОСЦПВ № 210134811, виданий ПрАТ «СК «Інтер-Поліс». Відповідно до листа МТСБУ № 09-03/18764 від 10.06.2023р., полісом ОСЦПВ № 210134811 було передбачено страхову суму за шкоду спричинену майну у розмірі 160 000 грн., франшизу - у розмірі 0 (нуль) грн.(а.с. № 196).

Правовідносини, які виникли між позивачем ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно п 2.1. ст. 2 Закону, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон України N 1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України N 1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону України N 1961-IV для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та М(Т)СБУ залучаються їх працівники. Страховиком, М(Т)СБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Згідно висновку експерта № 1509/22 від 12.09.2022р., який складено судовим експертом Дроздовим Ю.В., розмір матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу Ford Fusion р.н. НОМЕР_1 складає 403 322 грн. 98 коп. (а.с. № 20-24).

Згідно ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Частиною 3 ст. 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника. Згідно ч. 7 ст. 102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Дослідивши наданий позивачем висновок судового експерта Дроздова Ю.В. № 1509/22 від 12.09.2022р. суд приходить до висновку, що цей висновок судового експерта було складено у відповідності до чинного законодавства України щодо проведення судових експертиз, а судовий експерт був обізнаний (попереджений) про відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Також цей висновок цілком відповідає вимогам ст.ст. 102, 106 ЦПК України.

Судовий експерт Дроздов Ю.В. у висновку від 12.09.2022р. зазначив, що «вартість відновного ремонту КТЗ склала 1 251 667 грн, а ринкова вартість КТЗ складає 403 322 грн. 98коп. Як видно з вищеперелічених значень вартість відновного ремонту більше ринкової вартості, тому матеріальний збиток, заподіяний власникові КТЗ, дорівнює ринковій вартості автомобіля: 403 322 грн. 98 коп., оскільки відновлювати це КТЗ економічно недоцільно» (а.с. № 20-24).

Згідно умов ст. 30 Закону України N 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно договору купівлі-продажу 1241/2022/3426107 транспортного засобу від 28.09.2022р. позивач продав належний йому автомобіль Ford Fusion р.н. НОМЕР_1 після ДТП за 130 000 грн.

Окрім цього, як зазначено вище, витрати позивача на евакуацію транспортного засобу Ford Fusion р.н. НОМЕР_1 згідно товарного чеку № 628 від 04.08.2022р. та товарного чеку № 629 від 18.08.2022р. склали 2 800 грн. (1 500 грн + 1 300 грн = 2 800 грн).

У випадку фізичного знищення транспортного засобу потерпілому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 759/5414/17 від 09.12.2020р.; № 299/3583/15-ц від 04.11.2020р.; № 362/3680/17 від 05.08.2020р.; № 525/1592/18 від 14.07.2020р.; № 753/11069/16 від 17.02.2021р.; № 910/17947/15 від 03.02.2021р. Вказаний правовий висновок має застосовуватись судами не лише у відносинах із страховими компаніями, а і у відносинах між винуватцями та потерпілими на підставі аналогію закону.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір матеріального збитку, заподіяний внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням вимог ст.ст. 22, 1192 ЦК України та ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у розмірі 276 122 грн. 98 коп. (403 322 грн. 98 коп. - 130 000 грн. + 2 800 грн. = 276 122 грн. 98 коп.) є цілком обґрунтований.

Варто зазначити, що з урахуванням змісту поданих відповідачами заяв по суті справи, заявлений позивачем розмір шкоди, відповідачами не оспорювався, на спростування його розміру відповідачами не було надано до суду належних та допустимих доказів.

Таким чином, оскільки загальний розмір спричинених позивачу в результаті настання ДТП збитків у розмірі 276 122 грн. 98 коп. перевищує страхову суму за полісом ОСЦПВ № 210134811 у розмірі 160 000 грн. ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» цілком обґрунтовано здійснила позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі максимального ліміту (а.с. № 56). Тобто, ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» у повному обсязі виконало покладений на нього, як страховика, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування та на підставі відповідного договору страхування.

Втім, на думку суду, вимога позивача про солідарне стягнення на його користь матеріальних збитків з обох відповідачів ТОВ «Грінс-Д» та ОСОБА_2 в розмірі 116 122 грн. 98 коп., не є обґрунтованою, отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме зазначену суму слід стягнути лише з одного відповідача - ТОВ «Грінс-Д».

Заперечення представника відповідача ТОВ «Грінс-Д» стосовно того, що товариство не є належним відповідачем у даній справі, адже 13.04.2022р. належний ТОВ «Грінс-Д» автомобіль Хюндай д.н.з. НОМЕР_2 , був переданий ОСОБА_2 в управління згідно договору № 13/4, на підставі чого саме ОСОБА_2 на законних підставах володів автомобілем Хюндай д.н.з. НОМЕР_2 відшкодовувати шкоду потерпілій особі повинен одноособово саме ОСОБА_2 , суд відхиляє з огляду на наступне.

Згідно положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто обов`язковою ознакою покладання на особу обов`язку відшкодувати шкоду спричинену джерелом підвищеної небезпеки є наявність відповідної належної правової підстави володіння ним джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом) на момент настання дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1029 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Частиною. 1 ст. 1030 ЦК України зазначено, що предметом договору управління майном можуть бути підприємство як єдиний майновий комплекс, нерухома річ, цінні папери, майнові права, крім майнових прав інтелектуальної власності, та інше майно, а відповідно до ч. 1 ст. 1031 ЦК України договір управління майном укладається в письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 1032 ЦК України установником управління є власник майна.

Зі змісту наданого відповідачем ТОВ «Грінс-Д» договору № 13/4 управління майном від 13.04.2022р. судом встановлено, що його було укладено між ТОВ «Грінс-Д» (установник управління) та фізичною особою ОСОБА_2 (управитель) (а.с. № 140-141).

Відповідно до ч. 1 ст. 1033 ЦК України управителем може бути суб`єкт підприємницької діяльності.

Суд встановив, що згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 у реєстрі відсутні (а.с. № 132).

Як вбачається зі змісту договору № 13/4 управління майном від 13.04.2022р., він суперечить положенням ЦК України, оскільки управителем є фізична особа, а не суб`єкт підприємницької діяльності, як цього вимагає норма, визначена у ч. 1 ст. 1033 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що договір № 13/4 управління майном від 13.04.2022р. є нікчемним.

Заперечення представника відповідача ОСОБА_2 суд вважає слушними та такими, які можуть бути покладені в основу прийняття рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до цього відповідача в повному обсязі.

Підводячи підсумок вищевикладеному, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальних збитків підлягають задоволенню шляхом стягнення суми матеріальних збитків у розмірі 116 122 грн. 98 коп. тільки з ТОВ «Грінс-Д». Підстав для солідарного стягнення матеріальних збитків з обох відповідачів немає, отже в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків слід відмовити.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб .

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд погоджується із тим, що внаслідок ДТП ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка полягає у пережитому в результаті ДТП нервовому стресі, а також через пошкодження його власного автомобіля, передчасного погіршення його технічного і естетичного стану та побутових незручностях, що виникли внаслідок цього. Втім, розмір заявленої моральної шкоди, яка дорівнює 20 000 грн., суд вважає завищеним та таким, що не відповідає в повній мірі ступені та характеру моральних страждань.

Підводячи підсумок вищевикладеному, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 2 000грн. Саме цей розмір моральної шкоди суд вважає розумним та справедливим та таким, що відповідає ступені та характеру моральних страждань.

Підводячи підсумок вищевикладеному, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню шляхом моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. тільки з ТОВ «Грінс-Д». Підстав для солідарного стягнення моральної шкоди з обох відповідачів немає, отже в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди також слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.ст. 133, 137, 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково та тільки до одного відповідача, судові витрати по справі слід розподілити наступним чином.

Так, по-перше, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати стягуються на користь позивача лише з відповідача ТОВ «Грінс-Д» з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 в повному обсязі.

Позивачем сплачено судові витрати по оплаті судового збору та експертних послуг у розмірі 1 361 грн.24 коп. та 4 800грн. (відповідно) (а.с. № 3, 46).

Судові витрати позивача по оплаті судового збору стягуються пропорційно задоволеній частині позовних вимог (частково - в частині моральної шкоди), а саме у розмірі 1 181 грн. 24 коп. (116 122 грн. 98 коп. + 2 000 грн. = 118 122 грн. 98 коп. х 1 361 грн. 24 коп. : 136 122 грн. 98 коп. = 1 181 грн. 24 коп.).

Судові витрати позивача по оплаті експертних послуг стягуються в повному обсязі, а саме у розмірі 4 800грн., оскільки позовні вимоги по стягнення матеріальних збитків в частині саме суми цих збитків (116 122 грн. 98 коп.) обґрунтовані та задоволені судом повністю.

Стосовно вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Із положень ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020р., №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010р., №37246/04).

До позовної заяви представником позивача - адвокатом Негробовим О.В. були долучені: копія договору про надання правової допомоги від 16.11.2022р. (а.с. № 59-61), копія ордеру від 22.11.2022р. та копія свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю від 12.03.2019р. (а.с. № 62, 63). До заяви від 24.07.2023р. представником позивача були долучені: додаткова угода № 1 до договору від 16.11.2022р., акт приймання - передачі виконаних робіт від 30.06.2023р., квитанції від 16.11.2022р. та 08.02.2023р. про внесення позивачем сум на оплату послуг адвоката на 5 000грн. та 15 000грн. (а.с. № 198, 199, 200).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Суд, вважає, що сума витрат позивача на професійну правничу допомогу, яка йому надана адвокатом Негробовим О.В., у розмірі 20 000 грн. відповідає критерію розумності та складності справи.

При цьому судом враховано, що відповідачі у справі не подали суду заяв про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, при тому, що позовна заява містить дані про очікувану вартість цього виду судових витрат, а копія заяви про остаточний розрахунок судових витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу направлена відповідачам у справі 30.06.2023р. (а.с. № 202).

Втім, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, і ця частина судових витрат позивача підлягає стягненню пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у розмірі 17 355 грн.33 коп. (118 122 грн. 98 коп. х 20 000 грн. : 136 122 грн. 98 коп. = 17 355 грн.33 коп.).

Отже загальний розмір судових витрат позивача складає 23 336 грн. 57 коп. (1 181 грн. 24 коп. + 4 800 грн. + 17 355 грн. 33 коп. = 23 336 грн. 57 коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 22, 23, 1029, 1030, 1033, 1166, 1187, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 133, 137, 141, 223, ч.2 ст. 247, 259, 263-265, 274, 275 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінс-Д», ОСОБА_2 про солідарне стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінс-Д» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків - 116 122 грн. 98 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінс-Д» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 2 000грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінс-Д» про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінс-Д» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у загальному розмірі 23 336 грн. 57 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.