Справа № 276/830/20
Провадження по справі №2/276/8/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Збаражського А.М., за участю:

секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

представника позивача - адвоката Швеця А.А.,

представника відповідача адвоката Котика В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Хорошівська селищна рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме спадкове майно, скасування свідоцтва про право на спадщину та скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить: визнати за ним право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 , на вказаний житловий будинок, виданого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. в порядку заміщення державного нотаріуса Хорошівської державної нотаріальної контори від 11 грудня 2018 року за реєстром № 936; скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 29368870 від 11 грудня 2018 року, на житловий будинок АДРЕСА_1 ; скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 29374349 від 11 грудня 2018 року, вчинений державним реєстратором - державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. на житловий будинок АДРЕСА_1 ; стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після смерті його матері - ОСОБА_5 залишилося майно, а саме: 39/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , а також частина житлового будинку АДРЕСА_1 . Він єдиний спадкоємець після смерті матері, оскільки його рідні сестра - ОСОБА_4 та брат - ОСОБА_3 відмовились від прийняття спадщини. 10.03.2020 постановою державного нотаріуса Хорошівської державної нотаріальної контори Коберник С.О. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки його в цілому зареєструвала відповідач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. в порядку заміщення державного нотаріуса Хорошівської державної нотаріальної контори від 11 грудня 2018 року за реєстром № 936. Остання не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , однак протиправно заволоділа чужим майном. Разом з тим, державний нотаріус Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчук Володимир Іванович, який видавав ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.12.2018 за реєстром № 936 на весь спірний житловий будинок, допустив порушення Закону України «Про нотаріат».

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу надано строк 15 днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позов та надання доказів в обґрунтування заперечень.

05.11.2021 відповідачем до суду подано відзив на позов, в якому ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 створював перешкоди при оформленні спадщини; не надано доказів того, що він особисто звертався до відповідача після оформлення спадщини з вимогою вчинити правильний розподіл спадкового майна; вина відповідача щодо неправомірних дій нотаріуса відсутня; позивачем не вчинялись дії щодо притягнення нотаріуса до відповідальності.

Від третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Хорошівської селищної ради надійшли заяви, згідно з якими вони підтримують позовні вимоги та просять їх задовольнити.

Ухвалою суду від 07.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимогивизнав, однак просив відмовити позивачу в стягненні судового збору з ОСОБА_2 . Зазначив, що позивач не зареєстрував право власності на спірний будинок у встановленому порядку, не надав свідоцтво про право на спадщину ні в БТІ, а ні в ОСОБА_2 і, як наслідок, нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину відповідачу. Крім цього, позивачем жодним чином не оскаржувались дії нотаріуса.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.11.2011, серія НОМЕР_1 (а.сп.14). Позивач є сином ОСОБА_5 , про що свідчить копія свідоцтва про народження від 07.09.1965, серії НОМЕР_2 (а.сп.13).

Після смерті спадкодавця - ОСОБА_5 залишилося майно, зокрема, частина житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину від 20.02.1992 року. Дане свідоцтво було зареєстроване реєстрі за №237, а також вчинено реєстраційний напис в МБТІ про право приватної власності за ОСОБА_5 (а.сп.22-23).

ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5 як її єдиний спадкоємець, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину від 04.09.2014, видане на майно, а саме, 39/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 загальною площею 106 кв. м. За змістом даного свідоцтва про право на спадщину дочка померлої, ОСОБА_4 , та син померлої, ОСОБА_3 , відмовились від спадщини (а.сп.15).

04 вересня 2014 року Державним нотаріусом Третьої Житомирської нотаріальної контори Висоцьким Д.І., в порядку заміщення державного нотаріуса Володарсько-Волинської державної нотаріальної контори, позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 39/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 .

10 березня 2020 року постановою державного нотаріуса Хорошівської державної нотаріальної контори Коберник С.О. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Підставою відмови нотаріуса стало те, що спірний будинок в цілому (1/1) зареєструвала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. в порядку заміщення державного нотаріуса Хорошівської державної нотаріальної контори від 11 грудня 2018 року за реєстром № 936 (а.сп.24).

Згідно матеріалів спадкової справи № 98/2018, яка була заведена Державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. в порядку заміщення державного нотаріуса Хорошівської державної нотаріальної контори, вбачається, що останнім 11.12.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зроблено запис про право власності 29368870, відповідно до якого ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власником 1/1 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Також цим же державним нотаріусом 11.12.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зроблено запис про право власності 29374349, відповідно до якого ОСОБА_2 є власником 1/1 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (а.сп.132).

11.12.2018 ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.сп.134).

Оскільки ОСОБА_2 не є спадкоємцем після смерті матері позивача ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , а державний нотаріус Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчук Володимир Іванович, який видавав ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом, порушив положення Закону України «Про нотаріат», тому ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини першої статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено частиною першою статті 1296 ЦК України.

Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Згідно з частиною першою статті 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі№ 2- 1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно пункту 1.2. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595 (далі - Порядок) при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (п. 4.12. глави 10 розділу 11 Порядку).

При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти (п. 4.14. глави 10 розділу 11 Порядку).

Пунктом 4.15. глави 10 розділу II Порядку встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як встановлено судом, після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, а саме частина житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.02.1992 року. ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5 як її єдиний спадкоємець, а тому має право на оформлення права власності на вказане спадкове майно.

Всупереч зазначеного, ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 в цілій частині та проведено нотаріусом реєстрацію права власності на вказане майно за ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , про що зроблено відповідні записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відтак, державний нотаріус Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчук В.І., провів нотаріальні дії щодо видачі ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 грудня 2018 року за реєстром № 936 всупереч нормам вищевказаного законодавства, що призвело до передачі у власність іншій особі спадкового майна позивача, а саме 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

З огляду на положення статті 1301 ЦК України, а також визнання відповідачем позовних вимог, про що зазначив представник відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 , на вказаний житловий будинок.

Відповідно, підлягають до задоволення похідні вимоги позивача про скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 29368870 від 11 грудня 2018 року та номер запису про право власності 29374349 від 11 грудня 2018 року, вчинені державним реєстратором - державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. на житловий будинок АДРЕСА_1 .

На підставі частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України , у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 гривень.

Підстав для покладення судових витрат на ОСОБА_1 , з огляду на положення ч.9 ст. 141 ЦПК України, суд не вбачає, оскільки представником відповідача не доведено належними доказами зловживання позивачем процесуальними правами, або що спір виник внаслідок неправильних дій останнього.

Керуючись статтями 2, 7, 10-13, 76-83, 133, 141, 263-268, 354 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Хорошівська селищна рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме спадкове майно, скасування свідоцтва про право на спадщину та скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_3 ) право власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. в порядку заміщення державного нотаріуса Хорошівської державної нотаріальної контори від 11 грудня 2018 року за реєстром № 936.

Скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 29368870 від 11 грудня 2018 року, вчинений державним реєстратором - державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 29374349 від 11 грудня 2018 року, вчинений державним реєстратором - державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 3775 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 60 (копійок).

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: Хорошівська селищна рада, адреса: вул.Героїв України, 13, смт Хорошів, Житомирського району Житомирської області, .

Третя особа: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 17.03.2023.

Суддя А.М. Збаражський