Провадження № 22-ц/811/838/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2023 року у справі за поданням головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кузьменко Н.О. про визначення частки у майні боржника,

в с т а н о в и в:

06 жовтня 2022 року головний державний виконавець Личаківського ВДВС у місті Львові ЗМРУМЮ (м. Львів) Кузьменко Н.О. звернулась до суду з поданням, в якому просила визначити частку, належну боржнику ОСОБА_2 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що є у спільній сумісній власності з гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 28.01.2008 року, виданого управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, в межах виконавчого провадження АСВП №69365171 з примусового виконання виконавчого листа №463/10170/21, виданого 01.06.2022 року Личаківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 143720 грн. заборгованості за договором позики, 3199,20 грн. пені, 605,76 грн. 3% річних та 1475,25 грн. судового збору, а всього 149000,21 грн., оскільки іншого майна, грошових коштів, на які б можна було звернути стягнення в рахунок погашення боргу, у боржника не виявлено.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2023 року подання задоволено.

Визначено, що ОСОБА_1 належить на праві власності у спільному майні 1/4 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з метою примусового виконання виконавчого провадження №69365171 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 143720 грн. заборгованості за договором позики, 399,20 грн. пені, 605,76 грн. 3% річних та 1475,25 грн. судового збору, а всього 149000,21 грн.

Ухвалу суду оскаржила боржник ОСОБА_1 , просить її скасувати та відмовити в задоволенні подання державного виконавця і закрити провадження в справі.

Апелянт зазначає, що станом на 15.02.2023 року більша частина боргу повернута стягувачу, а на сьогоднішній день сума боргу складає до 40000 грн., що не є співрозмірним із часткою в квартирі.

Наголошує, що періодично перераховувала кошти для погашення суми боргу, що підтверджено відповідними квитанціями.

Апелянт вважає, що суд неправомірно надав підстави позбавити її єдиного житла, в якій зареєстровані та проживають вона (боржник) та п`ятеро її дітей.

Звертає увагу, що державним виконавцем не проведено оцінки частки в квартирі, тому неможливо оцінити на відповідність розміру заборгованості по даному виконавчому провадженню вартості частки в квартирі, яку виконавець просить визначити з метою її подальшої реалізації на електронних торгах.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував дійсну суму заборгованості на дату прийняття оскаржуваної ухвали, не врахував надані докази на підтвердження сплати нею більшої частини заборгованості та не вказав в описовій частині ухвали про отримання судом виступу в судових дебатах, який був наданий суду у зв`язку із зайнятістю її представника в іншому судовому засіданні.

Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, тому розгляд справи проведено апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 25.07.2023 року, є дата складення повного судового рішення 04.08.2023 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Личаківському відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження АСВП №69365171 з примусового виконання виконавчого листа №463/10170/21, виданого 01.06.2022 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 143720 грн. заборгованості за договором позики, 3199,20 грн. пені, 605,76 грн. 3% річних та 1475,25 грн. судового збору, а всього 149000,21 грн.

В ході здійснення примусового виконання, державним виконавцем вчинялися дії з метою виявлення майна боржника, грошових коштів та подальшим їх залученням для погашення вимог кредиторів, накладався арешт на майно, оголошено про заборону на відчуження такого.

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на квартиру (а.с.108), боржнику ОСОБА_1 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності з іншими співвласниками: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), регулюються розділом VI ЦПК України.

У відповідності до частини першої статті 443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Згідно з частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Частиною першою статті 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №367/6231/16-ц (провадження №14-529цс19) зазначено, що частиною шостою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яке може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

У відповідності до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Встановивши, що іншого майна, грошових коштів у боржника ОСОБА_1 під час вчинення виконавчих дій державним виконавцем не виявлено, а з метою звернення стягнення на належну частку майна боржника необхідно визначити її частку у спільній сумісній власності, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення подання та визначення належної боржнику частки 1/4 у спільному майні, виходячи принципу рівності часток усіх співвласників.

Визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для подальшого вирішення виконавцем питання про можливе звернення стягнення на цю частку. Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Посилання апелянта на те, що суд неправомірно надав підстави позбавляти її єдиного належного їй житла частки в квартирі, не можуть бути визнані колегією суддів обґрунтованими, оскільки визначення частки у спільній сумісній власності не призводить до звуження належних боржнику прав на житло. Предметом розгляду подання виконавця є не примусова реалізація майна, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності. Крім того, задоволення подання державного виконавця не порушує прав інших співвласників квартири, оскільки за ними залишається право спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно.

Доводи апелянта про те, що не проведена оцінка частки в квартирі, належній боржнику, а тому не є можливим оцінити співрозмірність суми заборгованості по виконавчому провадженню, правильності висновків суду не спростовує, оскільки визначення частки боржника у спільному майні не є поділом та/або виділом майна і напряму не пов`язане з питанням її платоспроможності.

Колегія суддів звертає увагу, що часткове погашення боргу під час розгляду вказаного подання судом першої інстанції не призвело до погашення заборгованості за виконавчим документом у повному обсязі, а отже (враховуючи залишок заборгованості) наявні підстави для визначення частки боржника у спільному майні, що є необхідним для подальшого вирішення державним виконавцем питання про вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого документа.

Колегія суддів звертає увагу, що фактичне виконання боржником в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом, є підставою для закінчення виконавчого провадження (п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження»), однак, часткова сплата боржником боргу на стадії апеляційного розгляду справи не вказує на відсутність визначених законом підстав для задоволення подання державного виконавця судом першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 04 серпня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич