печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Соколова О.М.,

при секретарі судових засідань: Матвійчуку В.П.

справа № 757/17432/23-ц

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Лобачевського А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу №757/17432/23-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року представник позивача ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 (далі -Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - Відповідач, АТ «ОТП БАНК», Банк), в якому просила визнати недійсним вчинений Акціонерним товариством «ОТП Банк» правочин щодо односторонньої відмови від договорів банківського рахунку та закриття рахунків № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 ,

№ НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 ,

№ НОМЕР_6 .

В обґрунтування позову вказує, що АТ «ОТП БАНК» листом від 25 квітня 2023 року № 012-1-012-1-012-1/265 БТ повідомило ОСОБА_1 , що Банк прийняв рішення щодо припинення з ним співпраці у рамках банківського обслуговування. Позивач вважає, що відповідні дії Відповідача є необґрунтованими, суперечать положенням чинного законодавства України, а також порушують його права як споживача фінансових послуг.

За наведених обставин ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням осіб.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №757/17432/23-ц, заборонено Акціонерному товариству «ОТП Банк» вчиняти дії щодо закриття банківських рахунків № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , заборонити вчиняти дії щодо анулювання банківських карток, пов`язаних з цими банківськими рахунками, а також заборонити припиняти їх банківське обслуговування, зокрема блокувати надання послуг інтернет-банкінгу та безконтактної оплати.

25 травня 2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що враховуючи, що між Позивачем та АТ «ОТП БАНК» виникли договірні зобов`язання, Банк обґрунтовано скористався своїм правом односторонньої відмови від договору, яке закріплене у пунктах 10.1.7, 11.1.1.14 Договору про видачу та обслуговування платіжних карток (публічного), у пунктах 16.2 Правил користування рахунками та надання платіжних послуг (публічних), а також у пунктах 17.4 Договору про надання банківських послуг фізичним особам-підприємцям та іншим само зайнятим особам (публічного) та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

23 червня 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказав, що позов є необґрунтованим та безпідставним.

Суд вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 27 червня 2019 року Позивачем було підписано та подано до Банку Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК»

№ 0339/978/0801422/19. По тексту Заяви-анкети Позивач попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із всіма умовами надання банківських послуг, тарифами, в тому числі із положеннями договорів договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є ця Заява-анкета про надання банківських послуг, та які розміщені на Офіційному сайті Банку, виявив бажання оформити картковий рахунок № НОМЕР_1 .

04 вересня 2019 року Позивачем було підписано та подано до Банку Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 0339/980/0808953/19. По тексту Заяви-анкети Позивач попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є ця Заява-анкета про надання банківських послуг, та які розміщені на Офіційному сайті Банку, виявив бажання оформити картковий рахунок № НОМЕР_2 .

11 січня 2017 року Позивачем було підписано та подано до Банку Заяву-анкету надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 019/000083/17 (щодо відкриття поточного рахунку). По тексту Заяви-анкети Позивач попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями: 1) Договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб (Публічного); 2) Правил користування рахунками АТ «ОТП БАНК» (Публічних), невід`ємною частиною яких є ця Заява-анкета про надання банківських послуг, та які розміщені на Офіційному сайті Банку, виявив бажання відкрити поточний рахунок № НОМЕР_3 .

10 червня 2019 року Позивачем, як особою, яка проводить незалежну професійну діяльність було підписано та подано до Банку Заяву про надання банківської послуги № 019/000459/19. То тексту Заяви Позивач виявив бажання оформити рахунок № НОМЕР_7 (після переходу в формат IBAN номер рахунку змінився на НОМЕР_4 ).

21 грудня 2021 року Позивачем, як особою, яка проводить незалежну професійну діяльність було підписано та подано до Банку Заяву про надання банківської послуги № 003/135424/21. По тексту Заяви Позивач виявив бажання оформити рахунок НОМЕР_5 .

05 червня 2019 року Позивачем, як Фізичною особою-підприємцем було підписано та подано до Банку Заяву про надання банківської послуги № 19/001736/15. По тексту Заяви Позивач виявив бажання оформити рахунок НОМЕР_8 (після переходу в формат IBAN номер рахунку змінився на

НОМЕР_6 ).

Відповідно до матеріалів справи, АТ «ОТП БАНК» листом від 25 квітня 2023 року № 012-1-012-1-012-1/265 БТ повідомило ОСОБА_1 , що Банк прийняв рішення щодо припинення з ним співпраці у рамках банківського обслуговування.

Так, у листі зазначається, що відповідно до положень п. 4 ч. 2 ст. 1075 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунку у випадках, встановлених договором. Також Банком вказується, що відповідно до п. 23 Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затверджених НБУ 29.07.2022 р. № 162, надавач платіжних послуг має право відмовити користувачеві в обслуговуванні рахунку у випадках, передбачених законодавством України і договором.

Крім того, у листі від 25.04.2023 р. № 012-1-012-1-012-1/265 БТ Банк вказує на те, що підписавши Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 0339//19 від 27.06.2019 р., Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 0339//19 від 04.09.2019 р., ОСОБА_1 став стороною публічного Договору про видачу та обслуговування платіжних карток, який розміщений на офіційному сайті Банку.

Банк вказує, що відповідно до умов Договору про видачу та обслуговування платіжних карток, зокрема п. 10.1.7, Банк має право достроково розірвати Договір або припинити дію Договору без пояснення причин відмови. Банк має право, але не зобов`язаний, направити повідомлення Клієнту про намір розірвати Договір або припинити дію Договору в частині надання банківської послуги. У разі надіслання Банком Клієнту письмового повідомлення про розірвання Договору, Договір буде вважатись розірваним на 45-й календарний день з дня відправлення Банком зазначеного повідомлення. З метою розірвання Договору Банк має право закрити всі відкриті у Банку рахунки Клієнта.

Згідно з положеннями п. 11.1.1.14 Договору про видачу та обслуговування платіжних карток дія Договору в частині надання Банківської послуги «ПРИВАТНЕ БАНКІВСЬКЕ ОБСЛУГОВУВАННЯ» може припинятись за ініціативою Банку в односторонньому порядку без пояснення причин та/або у разі наявності у Клієнта будь-якої простроченої заборгованості перед Банком за будь - яким договором, що укладений між Сторонами.

Аналогічним чином у листі від 25.04.2023 р. № 012-1-012-1-012-1/265 БТ Банк посилається на положення інших внутрішніх документів, як на підставу для одностороннього припинення договірних відносин.

Зокрема, Банк зазначає, що підписавши Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 019/000083/17 від 11.01.2017 року, ОСОБА_1 став стороною публічних Правил користування рахунками та надання платіжних послуг, які є невід`ємною частиною Договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб та РКО (публічний), які розміщені на офіційному сайті Банку.

Відповідно до пункту 16.2 Правил користування рахунками та надання платіжних послуг Банк має право достроково розірвати Договір або припинити дію Договору у порядку визначеного Правилами або відповідним Договором в залежності від особливостей надання відповідної Банківської послуги, без пояснення причин відмови. Банк має право, але не зобов`язаний направити повідомлення Клієнту про намір розірвати Договір або припинити дію Договору в частині надання Банківської послуги. У разі надіслання Банком Клієнту письмового повідомлення про розірвання Договору, Договір буде вважатись розірваним на 14-й календарний день з дня відправлення Банком зазначеного повідомлення. З метою розірвання Договору Банк має право закрити всі відкриті в Банку рахунки Клієнта, залишок грошових коштів /банківських металів Банк перераховує на окремий рахунок в банку.

Як наслідок, у листі від 25.04.2023 року № 012-1-012-1-012-1/265 БТ Банк повідомляє Позивача, що «керуючись вищезазначеними підставами, Банк відмовляє в обслуговуванні рахунків, які були відкриті відповідно до вищезазначених зав з подальшим їх закриттям».

Частиною 2 статті 1075 ЦК України передбачено, що банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунку: 1) якщо сума грошових коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, залишилася меншою від мінімального розміру, передбаченого банківськими правилами або договором, якщо така сума не буде відновлена протягом місяця від дня попередження банком про це; 2) у разі відсутності операцій за цим рахунком протягом року, якщо інше не встановлено договором; 3) у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; 4) в інших випадках, встановлених договором або законом.

При цьому ч. 4 ст. 1075 ЦК України ( у редакції, яка діяла на момент вчинення Відповідачем відмови) закріплює, що банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі: відсутності операцій за рахунком клієнта протягом трьох років підряд та відсутності залишку грошових коштів на цьому рахунку; наявності підстав, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Порівняльний аналіз ч. 2 та ч. 4 ст. 1075 ЦК України дає підстави для висновку, що в них закріплюються різні процедури та підстави припинення договору банківського вкладу, в одному випадку банк має право «вимагати» припинення договору, а в іншому - «відмовитися» від договору.

У Постанові від 8 вересня 2021 року у справі № 727/898/19 Верховний Суд прийшов до висновку, що «у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651-654 ЦК України». Вона охоплює собою розірвання договору: 1) за згодою (домовленістю) сторін; 2) за рішенням суду; 3) внаслідок односторонньої відмови від договору».

Аналогічна за змістом позиція закріплена і в Постанові Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 757/71432/17-ц. Постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 175/4055/19, Постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15.

У Постанові від 2 лютого 2022 року у справі № 922/3961/20 Верховний Суд зазначив, що одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки односторонне розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Враховуючи що одностороння відмова Банку від Договору банківського вкладу закріплена у ч. 4 ст. 1075 ЦК України, то передбачене у ч. 2 ст. 1075 ЦК України словосполучення «має право вимагати розірвання» свідчить, що це також не є і положенням для регулювання розірвання договору за згодою сторін.

Таким чином, суд прийшов до висновку що положениями ч.2 ст.1075 ЦК України передбачено підстави саме для розірвання договору у судовому порядку, тобто за рішенням суду, до якого банк може звертатися із вимогою щодо розірвання договору.

З огляду на викладене, Банк у листі від 25.04.2023 р. № 012-1-012-1-012- 1/265 БТ не вправі використовувати положення п. 4 ч. 2 ст.1075 ЦК України, як підставу для одностороннього відмови від договору та закриття банківського рахунку, оскільки зазначена частина статті встановлює підстави за наявності яких банк має право вимагати розірвання договору у судовому порядку.

Підстави ж для односторонньої відмови банку від договору банківського рахунку та закриття рахунку клієнта чітко передбачені ч. 4 статті 1075 Цивільного кодексу, яка передбачає вичерпний перелік підстав для вчинення таких дій.

Зазначене положення ч. 4 статті 1075 Цивільного кодексу України не передбачає права банку відмовитися від договору банківського рахунку та закрити рахунок клієнта з інших підстав, зокрема, й в інших випадках, встановлених договором або законом.

Верховний Суд у Постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 910/4391/19 прийшов до висновку, що відмова від договору є за своєю суттю одностороннім правочином.

Крім того, Відповідач у своєму відзиві не заперечує, що здійснена ним одностороння відмова від договорів банківського вкладу та закриття рахунків є одностороннім правочином.

У Постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 357/15284/18 зазначається, що вчинення стороною договору такого одностороннього правочину як відмова від договору, за відсутності рішення суду про визнання його недійсним або підстав нікчемності, зумовлює необхідність з`ясовувати чи зумовив такий правочин припинення цивільних прав та обов`язків (тобто чи є підстави для односторонньої відмови від договору). Це обумовлено тим, що одностороння відмова від договору, як вид одностороннього правочину розрахована на сприйняття іншими особами. У разі якщо встановлена відсутність підстав для односторонньої відмови від договору, то такий односторонній правочин не зумовлює розірвання договору. При цьому слід розмежовувати підстави недійсності цього одностороннього правочину (зокрема, суперечність імперативній цивільно-правовій нормі) від підстав для односторонньої відмови від договору.

Таким чином, враховуючи, що спеціальна норма ч. 4 ст.1075 ЦК України (у редакції, яка діяла станом на момент односторонньої відмови Відповідача від договорів та закриття рахунків) імперативно закріплює лише 2 підстави для односторонньої відмови банку від договору банківського рахунка та закриття рахунку клієнта, то відповідно вчинення банком одностороннього правочину щодо відмови від договору з будь-яких інших підстав суперечитиме цій імперативній нормі Цивільного кодексу України, а відтак є підставою для визнання відповідного правочину недійсним.

Верховний Суд у постанові від 15 липня 2021 року у справі № 509/3712/16- зазначив, що цивільне законодавство складається із загальних і спеціальних норм. При їх застосування необхідно мати на увазі, що якщо спірні відносини регулюються спеціальними нормами цивільного законодавства, то загальні норми до таких відносин не застосовуються. За загальним принципом цивільного законодавства у разі конкуренції норм загального (generalis) і спеціального характеру (specialis), перевага у їх застосуванні надається спеціальним нормам.

У окремій думці суддів Великої палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц також відзначається, що у цивілістичній доктрин загальними визнаються норми, які застосовуються до всіх або більшості інституті галузі (загальна частина), а спеціальні норми належать до окремих інститутів. При цьому загальні норми права поширюють дію на певний рід відносин, а спеціальні на вид відносин в межах роду з метою конкретизації правового регулювання урахуванням специфіки такого виду відносин.

Таким чином, оскільки спеціальна норма ч. 4 ст. 1075 ЦК України, яка конкретизує правове регулювання саме з урахуванням специфіки відносин банківського рахунку, передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких банк може відмовитися від договору банківського рахунку, і не допускає можливо розширення підстав для такої відмови у договорі (як це має місце із підстав банку вимагати розірвання договору в судовому порядку п. 4 ч. 2 ст. 1075 ЦК України, відповідно Відповідач повинен керуватися саме цією спеціальною нормою при вчиненні одностороннього правочину.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені, зокрема ч. 1 ст.203 цього Кодексу, яка у свою чергу передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Необгрунтованими у цьому контексті є і посилання Відповідача на пункт 23 Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженої постановою НБУ від 29.07.2022 р. № 162 (далі - Інструкція), згідно якої надавач платіжних послуг має право відмовити в обслуговуванні рахунку у випадках, передбачених законодавством України і договором.

При цьому Банк у листі від 25.04.2023 р. № 012-1-012-1-012-1/265 БТ не враховує того факту, що пункт 23 розміщений у розділі 1 «Загальні положення» відповідної Інструкції, в той час як існує спеціальне положення пункту 123, яке розміщене у розділі Х? «Закриття рахунків користувачів, банків, небанківських надавачів платіжних послуг, фінансових установ, що мають право на надання платіжних послуг», та яким передбачено, що надавач платіжних послуг має право відмовитися від договору банківського рахунку/ договору платіжного рахунку та закрити поточний/платіжний рахунок користувача, якщо: 1) немає операцій за рахунком користувача протягом трьох років підряд та залишку грошових коштів на поточному платіжному рахунку; 2) є підстави, передбачені законодавством з питань фінансового моніторингу. Залишок коштів з поточного платіжного рахунку користувача повертається користувачу в порядку, визначеному нормативно-правовим актом Національного банку з питань фінансового моніторингу.

Таким чином спеціальна норма, яка міститься у пункті 123 Інструкції передбачає аналогічний вичерпний перелік підстав для відмови Банку від договору банківського рахунку та його закриття як і положення ч.4 ст. 1075 ЦК України.

Отже, зазначене свідчить, що у Відповідача не було передбачених законом підстав для односторонньої відмови від договорів банківського вкладу та їх закриття, a відтак зміст відповідного одностороннього правочину суперечить положенням ЦК України та Інструкції, що у свою чергу є підставою для визнання його недійсним.

Посилання Банку у листі від 25.04.2023 р. № 012-1-012-1-012-1/265 БТ на те, що підписавши Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 0339/978/0801422/19 від 27.06.2019 р., Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 0339/980/0808553/19 від 04.09.2019 р., Заяву- анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 019/000083/17 від 11.01.2017 р. та інші заяви Позивач тим самим став стороною публічних договорів та правил користування банківськими рахунками і тим самим фактично дав можливість Банку використовувати закріплені у них підстави для односторонньої відмови від договору банківського рахунку також є необгрунтованими.

До того ж, Відповідачем проігноровано той факт, що відносини між Позивачем та Відповідачем є відносинами, на які поширюється законодавство про захист прав споживачів, що у свою чергу також впливає на суть їхніх взаємовідносин.

Зокрема п.п. 7-1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що споживач фінансових послуг це фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю.

У свою чергу п. 14 ч. 1 ст.14 цього Закону передбачає, що фінансовими вважаються, зокрема банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до банківських послуг належать, зокрема, відкриття та ведення поточних (розрахункових, кореспондентських) рахунків клієнтів.

При цьому, ч.2 ст.3 цього Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» прямо передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із захистом прав споживачів фінансових послуг, регулюються законодавством про захист прав споживачів з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідач у своєму відзиві, посилаючись на загальні положення ЦК України, зокрема щодо свободи договору, проте не наводить всіх особливостей відповідних норм, які мають значення для правильного вирішення цієї справи.

Зокрема, ст. 627 ЦК України «Свобода договору» у частині 1 передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому ч. 2 цієї статті передбачає, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

У цьому контексті необхідно зауважити, що відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

Як уже зазначалося вище, положеннями нормативно-правових актів - Цивільним кодексом України та Інструкцією передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у договорі банківського рахунку та його закриття, а відтак обмеження прав споживачів на отримання послуг у сфері банківського обслуговування, в тому числі шляхом односторонньої відмови банку від виконання своїх зобов`язань з підстав, які не передбачені нормативно-правовими актами, не допускається та є протиправним.

Важливим у контексті взаємовідносин між Позивачем як споживачем та Відповідачем як надавачем послуг у сфері банківського обслуговування є те, що ні лист від 25.04.2023 р. № 012-1-012-1-012-1/265 БТ, ні відзив на позовну заяву не містять посилання на будь-яку конкретну обставину, яка стала причиною для припинення банківського обслуговування, крім положень ряду публічних договорів, відповідно до яких Відповідач може припинити дію договору, без пояснення причини.

Однак слід зазначити, що правова природа публічних договорів банківського обслуговування не лише не створює для Відповідача правових підстав для односторонньої відмови від договорів та закриття рахунків, а й навпаки, зобороняє це робити без наявності випадків та підстав, передбачених нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Таким чином, ЦК України виокремлює публічний договір з-поміж інших як такий, специфічною рисою якого є обов`язок його сторони (а нею завжди є підприємець) здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Відмінною рисою цих договорів є те, що підприємець не тільки зобов`язаний, здійснюючи свою діяльність, укладати відповідні договори з всіма і з кожним, хто до нього звернеться, а й умови цих договорів мають бути однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не наділяється правом ані надавати переваги одному споживачу перед іншим (ч. 2 та 3 ст. 633 ЦК України), ані відмовлятися від укладення договору за наявності в нього такої можливості (ч. 4 ст. 633 ЦК України).

Таким чином, публічна природа договорів банківського обслуговування прямо передбачає обов`язок Відповідача надавати Позивачу послуги банківського обслуговування, за наявності у нього такої можливості.

Можливість ж Відповідача без будь-якого пояснення причин в односторонньому порядку відмовитися від виконання публічного договору означатиме порушення зазначеного принципу обов`язковості публічного договору і фактично гарантуватиме надання йому необмеженого права невиконувати свої публічні зобов`язання щодо надання послуг банківського обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

Таким чином, ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів передбачає спеціальне правило виконання публічних договорів, які стосуються прав споживачів у сфері обслуговування недопустимість обмеження їх прав, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

У свою чергу, відповідно до ч. 6 ст. 633 ЦК України умови публічного договору, які, зокрема, суперечать правилам обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Відтак, враховуючи, що положення публічних договорів, на які посилається Відповідач, передбачають можливість обмеження прав Позивача на отримання послуг у сфері банківського обслуговування шляхом односторонньої відмови Відповідача як банку від надання послуг з підстав, які не передбачені нормативно- правовими актами, а саме положенням спеціальної норми ч. 4 ст. 1075 ЦК України, то відповідні положення таких публічних договорів є нікчемними, тобто не підлягають застосуванню у взаємовідносинах між Позивачем та Відповідачем, а отже, у останнього немає будь-яких законних підстав для односторонньої відмови від договорів та закриття рахунків: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_9 ,

№ НОМЕР_11, № НОМЕР_3 ,

№ НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 .

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивача відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1 073 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 627, 633,1075 ЦК України, ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст. 4, 10, 76-77, 141, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання правочину недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним вчинений Акціонерним товариством «ОТП Банк» правочин щодо односторонньої відмови від договорів банківського рахунку та закриття рахунків

№ НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 ,

№ НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ,

№ НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 .

Стягнути з Акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь держави 1 073,60 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 .

Відповідач: Акціонерне товариство «ОТП Банк», адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43, .

Повний текст рішення виготовлено 08.08.2023 року.

Суддя О.М. Соколов