Справа №345/2749/22
Провадження № 2/345/43/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2023 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші в порядку спрощеного позовного провадження справу без повідомлення (виклику) сторін за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Дзіковського Максима Романовича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що 05.04.2021 між ОСОБА_1 та відповідачем укладеного Договір позики № Л050421-3. 07.07.2021 між відповідачем і позивачем укладено Додаткову угоду про зміну та доповнення умов Договору позики №Л050421-3 від 05.04.2021. Відповідно до п. 1 Угоди, позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 143 685,60 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на день укладення цієї угоди еквівалентно 5 244 доларів США, в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк та згідно із визначеними цим договором умови сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим Договором, буде відповідати еквіваленту 5 244 дол. США, за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше, ніж через три місяці з моменту укладення даного Договору, тобто до 05.10.2021.

Згідно п.5.5 Угоди позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 даного Договору, відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів, а саме:

6 795,20 грн., що еквівалентно 248 доларів США до 05.08.2021 включно;

6 795,20 грн., що еквівалентно 248 доларів США до 05.09.2021 включно;

130 095,20 грн., що еквівалентно 4 748 доларів США до 05.10.2021.

Позивач свої зобов`язання за Договором позики №Л050421-3 від 05.04.2021 виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти у розмірі та в строки, встановлені договором.

На підтвердження виконання істотних умов Договору позики від 05.04.2021 та Додаткової угоди від 07.07.2021, відповідно до власного вільного волевиявлення, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій , відповідачем 07.07.2021 була власноручно складена та написана розписка, згідно якої відповідач підтвердив, що отримав позику від позивача, та зобов`язувався повернути цю суму до 05.10.2021.

Свої зобов`язання повернути грошові кошти відповідач виконав частково, зокрема здійснив платежі, передбачені п.5.5 Угоди та повернув готівкою 532 долари США.

В подальшому відповідач умисно ухилився від повернення грошових коштів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 457 175, 59 грн., з яких: 188 008, 80 грн., що за офіційним курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» становить 1 долар США= 39.90 грн. та еквівалентно 4 712 долари США - основна сума заборгованості за Договором; 266 972,49 грн. - неустойка за прострочення виконання зобов`язання за договором позики №Л050421 від 05.04.2021; 2 194,29 грн. - три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання, що свідчить про порушене право позивача та є достатньою підставою для звернення до суду з метою захисту та відновлення порушеного права, шляхом примусового стягнення грошових коштів з відповідача.

Нарахування неустойки слід починати рахувати з 06.10.2021, оскільки прострочення виконання зобов`язання було допущене відповідачем саме в цей день та проводити до 23.02.2022 включно, а відтак сукупний період прострочення грошового зобов`язання станом на день звернення до суду становить 142 календарні дні.

Позивачем неодноразово пропонувалось відповідачу добровільно повернути грошові кошти та виконати свої зобов`язання перед ним, однак це не дало ніяких результатів.

Тому просить стягнути з відповідача в його користь вище вказану суму заборгованості за договором позики, а також судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 4 571, 75 грн. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 75 203 грн. .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.09.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

25.10.2022 представником відповідача-адвокатом Онофришин Н.В. подано до суду клопотання про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву.

09.11.2022 до суду представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Онофришин Н.В. подано відзив на позовну заяву з додатками (а.с.57-62,63,64), в якому він зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 вважає безпідставними та такими, що суперечать вимогам договору позики і чинного законодавства.

Так, п.10 Договору позики №Л050421-3 від 05.04.2021 визначено, що у разі невиконання Позичальником зобов`язання за даним договором, даний договір може бути поданий Позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за даним договором здійснюється в безспірному порядку на підставі виконавого напису нотаріуса або в судовому порядку.

Позивач скористався своїм правом на звернення стягнення за договором позики № Л050421-3 від 05.04.2021 в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. від 14.02.2022 на підставі заяви ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого напису № 41 від 25.01.2022, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Фуртак В.І., відкрито виконавче провадження № 68651345. Таким чином стягнення основного боргу за договором позики вже здійснюється в межах виконавчого провадження.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 266 972,49 грн. неустойки за прострочення виконання зобов`язання за договором позики № Л050421-3 від 05.04.2022 зазначає наступне. Як вбачається із змісту позовної заяви позивачем нараховано неустойку за прострочення виконання зобов`язання за період з 06.10.2021 по 23.02.2022 включно. З метою запобіганню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 з 12.03.2020 на всій території України установлено карантин. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України період дії карантину неодноразово продовжувався. Постановою Кабінету Міністрів України №928 від 19.08.2020 дію карантину продовжено до 31.12.2022. Таким чином позивач нарахував неустойку за період дії в Україні карантину.

Відповідно до п.15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, та/або у тридцятиденний строк після завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодацем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Таким чином вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 266972,49 грн. неустойки за прострочення виконання зобов`язання за договором позики № Л050421-3 від 05.04.2022 суперечить вимогам закону, зокрема п.15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Що стосується розподілу судових витрат, то позивачем в даній справі заявлено вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 75203 грн. При цьому для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За таких обставин, виходячи з аналізу матерілів справи, є підстави для висновку, що обсяг адвокатських послуг, наданих позивачу в даній справі, обмежується складанням позовної заяви та додатків до неї. Тому заявлені витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, є явно завищеними, а їх стягнення становить надмірний тягар для відповідача. Вважає, що розмір витрат на правову допомогу по даній справі, який підлягає стягненню, не може перевищувати 3000 грн..

Просив у задоволенні позову відмовити.

24.11.2022 представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 подано відповідь на відзив з додатками (а.с.68,69-75), в якому зазначає, що позивач повністю заперечує основні доводи та аргументи відповідача з огляду на їх беззмістовність та необгрунтованість. Відповідач вважає, що в задоволенні позвних вимог слід відмовити, оскільки позивач реалізував своє право на звернення стягнення за договором позики в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, однак з такими міркуваннями погодитись не можна через наступне.

Указом Президета України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан із 05.30 годин 24.02.2022, який продовжено до 19.03.2023. З початком дії в Україні воєнного стану робота автоматизованої системи виконавчого провадження була зупинена. Державне підприємство «Національні інформаційні системи» тимчасово заблокувало доступ до АСВП та Єдиного реєстру боржників для недопущення будь-яких несанкціонованих дій з інформацією, що міститься в зазначених реєстрах. Зупинення роботи реєстраторів, в свою чергу, зупинило здійснення державними та приватними виконавцями виконавчих дій та унеможливило позивачу здійснити звернення стягнення.

Станом на 22.04.2022 робота приватних державних виконавців не було відновлена, а доступ до АСВП не був наданий, що унеможливлювало здійснення виконавчих дій, про що свідчить Резолюція Ради приватних виконавців України від 22.04.2022.

Відповідно до п.10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» забороняється у період дії воєнного стану примусове виконання виконавчих написів нотаріусів, який набрав законної сили 25.08.2022.

Враховуючи те, що здійснити звернення на стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса не є можливим, а також беручи до уваги, що відповідач умисно ухилився від виконання своїх зобов`язань за договором позики, чим порушив майнове право позивача, у зв`язку з чим останній змушений був звернутися до суду.

Разом з тим, постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 15.11.2022, приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицький В.В. повернув виконавчий документ стягувачу. Згідно з відомостями з АСВП виконавче провадження завершено, а тому примусове звернення стягнення за договором позики не здійснюється. Враховуючи наведене, єдиноможливим способом позивача реалізувати своє право на захист та відновлення порушеного майнового права є звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Відповідач безпідставно посилається на п.15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, оскільки Договір позики №Л050421-3 між позивачем та відповідачем укладено 05.04.2021, а у відповідності до ст.627 ЦК Укрїни, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відтак на момент укладення договору позики між позивачем та віпповідачем на території України вже був запроваджений карантин, сторони усвідомлювали, що триває поширення гострої респіраторної хороби , однак добровільно відступили від положень актів цивільного законодавства в частині нарахування неустойки. З огляду на це позивачем обгрунтовано нараховано неустойку за прострочення виконання зобов`язання за період з 06.10.2021 по 23.02.2022 включно, у відповідності до вимог чинного законодавства.

Просив позовні вимоги задововлити в повному обсязі.

Представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Онофришин Н.В. подано заперечення на відзив (а.с.78-80,81), в якому він вказує, що заявлений позивачем до стягнення розмір неустойки значно перевищує розмір основного боргу, що відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України є підставою для зменшення розміру неустойки, що підлягає до стягнення з відповідача. Крім того, слід врахувати, що прострочення виконання зобов`язання перед позивачем сталось внаслідок вчинення кримінального правопорушення щодо майна ОСОБА_2 , а саме автомобіля Мазда. Саме за кошти, виручені з продажу даного автомобіля ОСОБА_2 мав намір повернути борг у випадку відсутності у нього інших коштів. У вересні 2021 року вказаним автомобілем заволоділи шахрайським способом. З цього приводу на даний час прововдиться досудове розслідування СВ Калуського РВП. Таким чином твердження позивача, що ОСОБА_2 умисно ухилився від виконання грошового зобов`язання за договором позики, є в певній мірі перебільшеними та необгрунтованими. Просив в задоволенні позову відмовити.

Крім того, 13.12.2022 та 11.01.2023 представником позивача подано до суду письмові пояснення (а.с.87, 94-95).

10.01.2023 письмові пояснення додано і представником відповідача (а.с.89-90).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - розписки позичальника.

Ст. 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За вимогами ст. 1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується п

Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором.

За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009р. №11 "Про судове рішення у цивільній справі" роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Судом встановлено, що 05.04.2021 між ОСОБА_1 та відповідачем укладеного Договір позики № Л050421-3. 07.07.2021 між відповідачем і позивачем укладено Додаткову угоду про зміну та доповнення умов Договору позики №Л050421-3 від 05.04.2021. Відповідно до п. 1 Угоди, позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 143 685,60 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на день укладення цієї угоди еквівалентно 5 244 доларів США, в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк та згідно із визначеними цим договором умови сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим Договором, буде відповідати еквіваленту 5 244 дол. США, за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше, ніж через три місяці з моменту укладення даного Договору, тобто до 05.10.2021 (а.с.26-27,28-29).

Згідно п.5.5 Угоди позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 даного Договору, відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів, а саме:

6 795,20 грн., що еквівалентно 248 доларів США до 05.08.2021 включно;

6 795,20 грн., що еквівалентно 248 доларів США до 05.09.2021 включно;

130 095,20 грн., що еквівалентно 4 748 доларів США до 05.10.2021.

Позивач свої зобов`язання за Договором позики №Л050421-3 від 05.04.2021 виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти у розмірі та в строки, встановлені договором.

На підтвердження виконання істотних умов Договору позики від 05.04.2021 та Додаткової угоди від 07.07.2021, відповідачем 07.07.2021 була власноручно складена та написана розписка, згідно якої відповідач підтвердив, що отримав позику від позивача, та зобов`язувався повернути цю суму до 05.10.2021 (а.с.30).

Свої зобов`язання повернути грошові кошти відповідач виконав частково, зокрема здійснив платежі, передбачені п.5.5 Угоди та повернув готівкою 532 долари США.

В подальшому відповідач ухилився від повернення грошових коштів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 457 175, 59 грн., з яких: 188 008, 80 грн., що за офіційним курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» становить 1 долар США= 39.90 грн. та еквівалентно 4 712 долари США - основна сума заборгованості за Договором; 266 972,49 грн. - неустойка за прострочення виконання зобов`язання за договором позики №Л050421 від 05.04.2021; 2 194,29 грн. - три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

П.11 Договору позики визначено, що з метою забезпечення позичальником своїх зобов`язань за цим Договором, позичальник укладає договір застави транспортного засобу, предметом якого є транспортний засіб марки Мазда 6, 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що п.10 Договору позики №Л050421-3 від 05.04.2021 визначено, що у разі невиконання Позичальником зобов`язання за даним договором, даний договір може бути поданий Позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за даним договором здійснюється в безспірному порядку на підставі виконавого напису нотаріуса або в судовому порядку (а.с.26).

Позивач скористався своїм правом на звернення стягнення за договором позики № Л050421-3 від 05.04.2021 в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. від 14.02.2022 на підставі заяви ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого напису № 41 від 25.01.2022, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Фуртак В.І., відкрито виконавче провадження № 68651345 (а.с.63-64). Як вбачається з даної постанови, виконавчим написом було вирішено звернути стягнення на майно ОСОБА_2 , а саме на автомобіль Мазда ,2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , який був переданий під заставу стягувачу. За рахунок коштв , вилучених від реалізації у встановленому порядку предмета стягнення, задовольнити наступні вимоги стягувача: 131465,20 грн. Основна заборгованість за договором позики основна сума боргу за договором позики; 147241,02 грн. штраф, неустойка, відповідно до п.9 договору позики; 3100 грн. витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису. Загальна сума, що підлягає стягненню складає 281 806,22 грн..

15.11.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, з якої вбачається, що стягувачем 14.11.2022 подано заяву про повернення виконавчого документа без виконання, тому виконавчий напис№ 41 виданий 25.01.2022 про звернення стягнення на майно ОСОБА_2 , а саме на автомобіль Мазда ,2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , повернуто стягувачу (а.с.69-70).

Згідно з відомостями з АСВП виконавче провадження завершено (а.с. 71).

Відповідно до п.10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» забороняється у період дії воєнного стану примусове виконання виконавчих написів нотаріусів, який набрав законної сили 25.08.2022.

Крім того, судом встановлено, що у вересні 2021 року предметом застави, тобто майном, на яке звернуто стягнення за виконавчим написом, та яке належало позичальнику, заволоділи шахрайським способом, що підтверджується Витягом з ЄРДР (Номер кримінального провадження 0000497 ) (а.с.81).

Даний факт свідчить про відсутність на даний час заставного майна у боржника на яке було звернуто стягнення за виконавчим написом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права, дає підстави дійти висновку про те, що вибір способу правового захисту належить позикодавцю, задоволення вимог за рахунок заставного майна підлягає урахуванню при вирішенні позову про стягнення заборгованості за кредитними договором. Обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист і не впливає на можливість особи звернутися до суду.

25.01.2022 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Фуртак В.І. вчинено виконавчий напис № 41, яким звернуто стягнення на заставне майно, а саме на автомобіль марки Мазда д.н.з. НОМЕР_1 , вказаний виконавчий напис пред`явлено до виконання , разом з тим постановою приватного виконавця від 15.11.2022 повернуто виконавчий напис стягувачу, позасудове врегулювання щодо погашення заборгованості не завершено, вимоги кредитора за основним зобов`язанням не задоволено боржником, виконавчий напис не виконано та не реалізовано заставне майно, на даний час виконання виконавчих написів заборонено,а заставне майно відсутнє, тому суд приходить до переконання , що позикодавець не позбавлений можливості застосувати судовий спосіб стягнення заборгованості за кредитним договором.

Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Отже, сама по собі наявність виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет застави нереалізованого і невиконаного у встановленому законом порядку не позбавляє права позикодавця задовольнити свої вимоги в інший спосіб, передбачений законом.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання , що з відповідача в користь позивача слід стягнути 188 008, 80 грн., що за офіційним курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» становить 1 долар США= 39.90 грн. та еквівалентно 4 712 долари США - основна сума заборгованості за Договором позики №Л050421-3 від 05.04.2021.

Що стосується стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язання за договром позити на 3% річних, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9 договору позики № Л050421-3 від 05.04.2021 визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, а також три відсотки річних від протсроченої суми.

04 липня 2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16.06.2020 № 691-IX.

Відповідно до п. п. 15, 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України -у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Розділ доповнено пунктом 15 згідно із Законом № 691-20 від 16.06.2020). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). (Розділ доповнено пунктом 18 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 встановлено карантин та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.

Крім того, Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05.30 годин 24.02.2022 строком на 30 діб. Дію воєнного стану продовжено і він діє в Україні по даний час.

Тому з врахуванням п.п. 15,18 Перехідних положень та періоду виникнення заборгованості за договором позики, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 266 972,49 грн. - неустойки за прострочення виконання зобов`язання за договором позики №Л050421 від 05.04.2021; 2 194,29 грн. - три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання задоволенню не підлягають.

Що стосується стягнення витрат судових витрат та витрат на правничу допомогу, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим.

Представництво інтересів позивача у даній справі здійснював адвокат Дзіковський М.Р. на підставі ордеру (а.с.11).

На підтвердження судових витрат на правничу допомогу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дзіковський М.Р. надав суду копію Договору доручення № 04-2021 про надання правової правничо допомоги від 14.05.2021т(а.с.13-15), копію додаткової угоди про внесення змін до договору-доручення про надання правової (правничої) допомоги ( Додаток № 2 та Додаток № 3) (а.с. 16,17-18), відповідно до яких пердставництво інтересів ОСОБА_1 в суді про стягнення заборгованості за договором позики складає 40% від суми основної заборгованості за договором позики.

Як зазначається в позовній заяві ОСОБА_1 очікує понести, але ще фактично не поніс процесуальні витрати, які складаються із витрат на правову допомогу в розмірі 75 203 грн..

У поданому відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначається, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За таких обставин, виходячи з аналізу матерілів справи, є підстави для висновку, що обсяг адвокатських послуг, наданих позивачу в даній справі, обмежується складанням позовної заяви та додатків до неї. Тому заявлені витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, є явно завищеними, а їх стягнення становить надмірний тягар для відповідача. Вважає, що розмір витрат на правову допомогу по даній справі, який підлягає стягненню, не може перевищувати 3000 грн..

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Враховуючи те, що справа, по якій адвокатом надано послуги, є справою незначної складності, суд зазначає, що складання адвокатом у рамках даної цивільної справи документів, такі послуги не є послугами значного обсягу.

Крім того, справа слухалась у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, отже представництво інтересів у судовому засіданні не потребувало витрат часу.

Тому, враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторони, з відповідача на користь позивача слід стягнути 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути і сплачений судовий збір в розмірі 4571,76 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.10).

Керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст.509, 526, 530, 549, 599, 612, 625, 1046,1047,1049 ЦК Ураїни, ст.15,18 «Перехідних положень» ЦК України, ст.ст.12,13,81,89,133,137,141,247,259,263,264-265,273 УК УКрани, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Дзіковського Максима Романовича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позикизадоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , 188 008,80 грн. основної суми заборгованості за договором позики № Л050421-3 від 05.04.2021.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , суму сплаченого судового збору в розмірі 4571,76 грн. та 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: