Справа № 464/99/23 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/811/1156/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.О. Гай

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 квітня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

03.01.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства, а саме того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заяву обґрунтовано тим, що з 09.05.2006 року до 04.02.2009 року заявниця перебувала у близьких відносинах з ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилась дочка ОСОБА_5 . Оскільки вони не перебували у шлюбі, запис про батька дитини здійснено в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введення воєнного стану, ОСОБА_4 був мобілізований на військову службу та 03.04.2023 року загинув. За життя останній визнавав себе батьком дитини, час від часу відвідував доньку, дарував подарунки. Значний інтерес до дитини, як своєї доньки почав проявляти з кінця 2019 року. Протягом життя обіцяв подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання його батьком дитини, однак цього зробити не встиг. Зазначає, що встановлення факту батьківства необхідне заявнику для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та видачі свідоцтва про народження доньки ОСОБА_5 з зазначенням батьком ОСОБА_4 .

Оскаржуваним рішенням у задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_6 .

Вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції жодним чином не спростував надані нею докази, а також не обґрунтував мотивів ненадання правової оцінки наданим доказам та обставинам справи, які мають значення для справи. Зазначає, що показання свідків, які додані в письмову вигляді до матеріалів справи, та заслухані у судовому засіданні, підтверджують що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Дані докази є достовірними та допустимими.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким заяву задоволити повністю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали в межах її доводів, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, прясненя учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 18.02.2009 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, встановлено, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 у місті Львові, її батьками зазначено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 6).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №4, відомості про батька ОСОБА_5 записано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 22-23).

Відповідно до актового запису про смерть №2126 від 06.04.2022, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , причина смерті: «Ушкодження внаслідок військових дій від вибухів та осколків» (а.с. 38).

Звертаючись до суду з заявою в порядку окремого провадження заявник ОСОБА_1 посилалась на те, що заява подається до суду з метою реалізації права на отримання пенсії по втраті годувальника.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав ( ч.1 ст. 293 ЦПК України).

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

У заяві про встановлення факту батьківства, заявником зазначається, що встановлення факту батьківства необхідне заявнику для подальшого права на отримання дитиною пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом п. 2 ч.1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду України.

Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом , відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року № 28-2.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його управління в районах, містах є суб`єктами владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Отже вимога заявника у цій справі пов`язана з доведенням наявності у неї підстав для призначення та виплати соціальних платежів, а саме - пенсії по втраті годувальника, і не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Відповідно, колегія суддів приходить до висновку про те, що даний спір стосовно права на отримання пенсії по втраті годувальника є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади, як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства, на що суд першої інтанції увагу не звернув та помилково розглянув справу в порядку окремого провадження.

При цьому заявнику слід звернути увагу на те, що з правових висновків ВС у постанові від 22.03.2023 року у справі №290/289/22, які в силу приписів ч.4 ст.263 ЦПК України є обов`язковими для врахування судами, вбачається, що вирішення усіх без винятку спорів з приводу виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві, має здійснюватися також у порядку адміністративного судочинства.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що судом першої інстанції не було вирішено питання щодо необхідності залучення до участі у справі органи Пенсійного фонду України, на які згідно положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» покладено обов`язок вирішення питання призначення пенсії непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України провадження у справі підлягає до закриття якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частинами 1, 2 статті 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Отже рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 квітня 2023 року слід скасувати у зв`язку з порушенням норм процесуального права, провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.

Частиною 1 статті 256 ЦПК України встановлено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Таким чином заявник вправі протягом 10 днів з моменту отримання цієї постанови звернутися до Львівського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 256 ст.ст. 367, 368, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 377, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 квітня 2023 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.

Роз`яснити заявнику, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, та його право протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2023 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра