Провадження № 22-ц/801/406/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 рокуСправа № 127/30182/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Обертун Н. М.

прокурора - Паука В. В.,

учасники справи:

заявник - Комунальне некомерційне підприємство «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка»,

заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу №127/30182/22 за апеляційною скаргою адвоката Горбатюка В. В. в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Сичука М. М., присяжних Паламар Л. Ф., Панчак Ю. Б.,

встановив:

Короткий зміст вимог

У грудні 2022 року Комунальне некомерційне підприємство «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка» звернулося до суду з заявою про госпіталізацію ОСОБА_2 в примусовому порядку без його усвідомленої згоди.

Заява мотивована тим, що 25 грудня 2022 року о 18 год 22 хв ОСОБА_2 був госпіталізований до другого відділення КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка».

Направлення на госпіталізацію було видане черговим лікарем приймального відділення Гонковською Р. В. , яка після особистого огляду ОСОБА_2 зробила висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв`язку з наявністю у нього психічного розладу.

26 грудня 2022 року о 08 год 30 хв ОСОБА_2 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердили доцільність його госпіталізації для надання психіатричної допомоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року заяву Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної ради» про госпіталізацію ОСОБА_2 в примусовому порядку без його згоди задоволено. Надано згоду на госпіталізацію до Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної ради» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в примусовому порядку без його усвідомленої згоди.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для госпіталізації ОСОБА_2 до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди.

Місцевий суд керувався тим, що ОСОБА_2 виявляє ознаки психічного розладу, внаслідок якого вчиняє соціально-небезпечні, агресивні дії, і це, небезпечно для нього та для оточуючих, що у свою чергу є підставою госпіталізувати його в психіатричний заклад в примусовому порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У січні 2023 року адвокат Горбатюк В. В. інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду на 09 лютого 2022 року о 09:30 год з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Указує, що висновки суду про те, що ОСОБА_2 виявляє ознаки психічного розладу, внаслідок якого вчиняє соціально небезпечні агресивні дії, що являє собою небезпеку для нього та для оточуючих є помилковими.

Суд не встановив чи було тримання у психіатричній лікарні законним у розумінні п. п. «Е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема чи була дотримана передбачена законом процедура.

Також зазначає, що ОСОБА_2 має можливість самостійно задовольняти свої життєві потреби. Під час обстеження у клінічній лікарні агресії не проявляв.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка» указує, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення і правомірно задовольнив заяву лікарні, а доводи апеляційної скарги є безпідставними і надуманими, не ґрунтуються на вимогах закону та не спростовують висновків суду.

Заінтересована особа правом на подання відзиву не скористалася.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 25 грудня 2022 року о 18 год 22 хв ОСОБА_2 був госпіталізований до відділення №2 КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР».

Направлення на госпіталізацію було видане черговим лікарем приймального відділення Гонковською Р. В. , яка після особистого огляду ОСОБА_2 зробила висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв`язку з наявністю у нього психічного розладу.

26 грудня 2023 року о 08:30 год ОСОБА_2 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів. Комісією було встановлено, що ОСОБА_2 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді органічного маревного (шизофреноподібний) розладу.

Як слідує з анамнезу хвороби особи, яка потребує госпіталізації в примусовому порядку КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» від 26 грудня 2022 року №01-2-24/2261, ОСОБА_2 раніше звертався за допомогою до лікаря-психіатра.

Перебіг захворювання: в 1997 році в автомобільній аварії отримав ЧМТ, лікувався у 3-му відділенні «ВОПНЛ ім. акад. О. І. Ющенка». У 2000 році був звільнений з роботи через невідповідність займаній посаді; призначено пенсію. Лікувався стаціонарно у психіатричному відділенні з 19 листопада по 13 грудня 2001 року. З тих пір неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: «Маячний (шизофреноподібний) розлад органічного походження». 07 грудня 2020 року був консультований професором Пшук Н. Г. , заключення: «Органічний маніакальний розлад зі стійкою соціальною дезадаптацією». Остання госпіталізація з 05 серпня до 20 жовтня 2021 року. машиною ЕМД був доставлений в приймальне відділення ВОКПЛ з поліцією та госпіталізований в 1 відділення. Указані обставини були зумовлені погіршенням психічного стану: зловживав алкоголем, вчинив сварку в кафе, куди з`явився з двома ножами. Добровільної згоди на госпіталізацію не дав.

За рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 серпня 2021 року справа №127/20247/21 пацієнт був направлений на лікування в 1 відділення ВОКПЛ в примусовому порядку.

Як слідує з письмової заяви сина пацієнта - ОСОБА_1 , у батька порушився сон, ліки приймає частково, займається псевдо адвокатською діяльністю з ознаками шахрайства.

Лікарем приймального відділення Гонковською Р. В. було зазначено, що пацієнт дзвонив в СБУ та погрожував підірвати їх. Під час огляду в приймальному відділенні неодноразово дзвонив у поліцію стверджуючи, що його хочуть вбити. Також під час огляду в приймальному відділенні погрожував скоїти суїцид та розправою оточуючим.

Під час госпіталізації у відділення агресивних вчинків не було, пацієнт вночі відмовився роззуватися, спав на ліжку у взутті підігнувши матрац.

Як слідує з листа старшого слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Олесі Вовчок від 26 грудня 2022 року №19554/200/ВВ: «25 грудня 2022 року близько 14:17 год по спец. лінії «102» з номера тел. НОМЕР_1 від громадянина ОСОБА_2 надійшло повідомлення у якому він погрожував підірвати Управління СБ України у Вінницькій області».

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Згідно з частинами першою та другою статті 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Вказане положення закону повністю узгоджується із п. 5 Принципу 4 - «Визначення психічної хвороби» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психічної допомоги, прийнятих резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119, де вказано, що жодна особа або орган влади не може класифікувати особу як таку, що має психічну хворобу, інакше як з метою, що прямо пов`язана із психічним захворюванням або внаслідок психічного захворювання.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених ст. 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених ст. 14 цього Закону.

Водночас, надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядається як позбавлення свободи у розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею, в тому числі має відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод наявність законних підстав для обмеження волі психічно хворої особи зумовлюється при дотриманні трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; по-друге, психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі шляхом примусового тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (п.96 рішення у справі «Заїченко проти України» від 26 лютого 2015 року та п.39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року).

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 лютого 2018 року по справі № 2-1/07 зробила такі висновки:

«надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею, включно з правом на відшкодування будь-якої шкоди, завданої позбавленням свободи, якщо воно буде визнане таким, що не відповідає чинному законодавству України.

Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступень якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції. Проте відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу».

Дійшовши висновку, що ОСОБА_2 виявляє ознаки психічного розладу, внаслідок якого вчиняє соціально-небезпечні, агресивні дії, що являє собою безпосередню небезпеку для нього та для оточуючих, що у свою чергу є підставою для госпіталізувати його в психіатричний заклад в примусовому порядку, суд залишив поза увагою відсутність належних, допустимих та достатніх доказів у справі про соціально-небезпечні та агресивні дії для оточуючих з боку ОСОБА_2 .

Фактично усі відомості щодо небезпечних і агресивних дій ОСОБА_2 у лікарській документації (висновках, оглядах) зазначені зі слів його сина.

Суд не звернув увагу, що такі відомості не підтверджуються об`єктивними обставинами. Зокрема, у висновку ЛКК, зі слів сина зазначено, що ОСОБА_2 займається адвокатською діяльністю з ознаками шахрайства. Однак, у справі відсутні відповідні звернення до органів поліції з цього приводу.

Як слідує з листа слідчого Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області повідомлення ОСОБА_2 , у якому він погрожував підірвати Управління СБ України у Вінницькій області, потребує перевірки. Тобто дані обставини не є встановленими.

Разом з тим, ОСОБА_2 категорично заперечує факти озвучені його сином. Заявляє, що не погрожував нікого підривати, а лише указував, що окремих працівників УСБУ у Вінницькій області «змете народ», який провернеться з війни. Заперечував погрози здійснити суїцид та шахрайство.

Суд не врахував, що при доставленні ОСОБА_2 до психіатричного закладу, останній не проявляв агресивної або небезпечної поведінки щодо лікарів та персоналу лікарні. Відомості про застосування до нього у зв`язку з агресивністю поведінки відповідних заходів у справі відсутні.

Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 самостійно забезпечує себе матеріально та на побутовому рівні, і це, свідчить про його спроможність самостійно задовольняти свої життєві потреби.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення заяви про примусову госпіталізацію.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зав`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

Заява КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка» про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, оскільки судом не встановлено, що він становить небезпеку для себе і оточуючих та може завдати суттєвої шкоди своєму здоров`ю або життю чи здоров`ю інших осіб внаслідок погіршення його психічного стану, а також, що не має можливості самостійно задовольняти свої основні життєві потреби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 127/25395/18, де залишаючи без змін судові рішення про відмову КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка» у задоволенні заяви про примусову госпіталізацію громадянина, Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що сама по собі наявність висновку лікарів-психіатрів про ознаки психічного розладу у особи, за відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи, є недостатньою для ухвалення рішення про його примусову госпіталізацію. При цьому Верховний Суд вказав, що як вбачається із матеріалів справи, дані про поведінку особи зазначені лише у заяві його дружини, а тому судами не встановлено, що він становить небезпеку для себе і оточуючих та може завдати суттєвої шкоди своєму здоров`ю та життю чи здоров`ю інших осіб внаслідок погіршення його психічного стану, окрім того має можливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, на час розгляду справи не проявляє агресію.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не ґрунтується на матеріалах справи і вимогах закону та підлягає скасуванню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 11 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір не справляється за подання заяви про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Оскільки сторони у справі звільненні від сплати судового збору, він компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Горбатюка В. В. в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року скасувати й ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка» про госпіталізацію ОСОБА_2 в примусовому порядку, без його згоди відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. К. Медвецький

судді: С. Г. Копаничук

В. В. Оніщук