Справа № 459/2202/22
Провадження № 2/459/344/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Дем`яновської Ю.Д. ,

з участю секретаря судового засідання Назар О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за житлово-комунальні послуги на утримання спільного майна,-

в с т а н о в и в :

24.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , яким, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (вх.№16693 від 13.12.2022 року), просить стягнути з відповідача на його користь 7660,46 грн., сплачених за житлово комунальні послуги та понесені на утримання квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_2 , будучи співвласником квартири АДРЕСА_1 , не бере участі в утриманні такої. Вказує, що відповідач, фактично проживаючи за цією адресою, не сплачує рахунки за житлово-комунальні послуги, а саме за централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, доставку та споживання газу, централізоване опалення, вивезення побутових відходів, електропостачання, інтернет. За період з січня 2021 року по жовтень 2022 року він самостійно здійснював оплату усіх рахунків за житлово-комунальні, половину з яких, вважає, повинен компенсувати відповідач.

Ухвалою суду від 09.09.2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 04.11.2022 року, яке за клопотанням представника відповідача, відкладено на 09.12.2022 року.

09.12.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що фактично проживає у квартирі АДРЕСА_2 , тому не користується комунальними послугами, які надаються за адресою: АДРЕСА_3

09.12.2022 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із відрядженням головуючого судді, а 26.12.2022 року, 06.02.2023 року - через знеструмлення електромережі суду.

06.02.2023 року надійшла заява про збільшення позовних вимог.

У судовому засіданні 28.02.2023 року оголошено перерву, яку продовжено 20.03.2023 р.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просить його задовольнити, по суті справи пояснив, що проживає у квартирі АДРЕСА_1 разом із донькою.

Відповідач проживає за іншою адресою, однак кожного дня приходить до доньки та користується комунальними послугами, а тому, на його думку, повинна брати участь у їх оплаті.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, додатково вказали, що позивач користується вказаним об`єктом нерухомого майна та відповідно отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб. Відповідач проживає за іншою адресою, тому у неї відсутній обов`язок по оплаті таких.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Сторони по справі є колишнім подружжям.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14.09.2020 року, залишеним без змін постановою Львівською апеляційного суду від 08.11.2021 року, поділено спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру по АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 ідеальної частки квартири по АДРЕСА_1 , залишивши дану квартиру у їх спільній частковій власності (а.с.12-22).Відтак сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається з рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2021 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з жовтня 2019 року фактично припинили спільне проживання, внаслідок чого існував спір щодо порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , який вирішений судом. (а.с.8-11).

Згідно копії довідки відділу реєстрації Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області №4447 від 08.12.2022 року ОСОБА_2 у період з 05.10.2018 року по 26.09.2022 року була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.96).

У квартирі АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстрованою лише з 26.09.2022 року, що підтверджується копією довідки відділу реєстрації Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області №4446 від 08.12.2022 року (а.с.97).

Як зазначає позивач та не заперечується стороною відповідача з січня 2021 року відповідач не несе витрати на житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 .

Встановлено, що між позивачем та відповідачем будь-яких договорів щодо користування квартирою, зокрема, з приводу оплати комунальних послуг, не укладалось та домовленості не досягнуто. Даних про фактичне виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2021 року, яким встановлено порядок користування квартирою, матеріали справи не містять.

Згідно з п. 5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч.2 ст.65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Крім того, ст.10 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, а ст. 66 ЖК України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Порядок оплати житлово-комунальних послуг визначений ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», за якою, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно ч.ч.1,2 ст.10 цього ж Закону, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Згідно з ч.3 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, відповідач, як власник квартири АДРЕСА_1 , зобов`язана брати участь у витратах щодо утримання майна (житлових послуг).

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.4 ст. 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.

Це, зокрема, витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в ній. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц, у постанові Верховного суду від 15 квітня 2021 року у справі №638/5001/17.

Частиною 5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сторонами не заперечується, а відтак в силу ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню, те, що у спірний період з січня 2021 року по жовтень 2022 року у квартирі АДРЕСА_1 фактично проживали позивач - ОСОБА_1 та повнолітня донька сторін по справі - ОСОБА_4 .

Факт не проживання відповідача за цією адресою також підтверджується рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2021 року, з якого вбачається, що з жовтня 2019 року відповідачка залишилась проживати у гуртожитку в АДРЕСА_4 , а відповідач ОСОБА_1 перейшов проживати у квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, за користування послугами електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення нараховується плата на підставі показань засобів обліку споживання комунальних послуг.

Оскільки зазначені нарахування здійснені виключно лише за використані комунальні послуги, а відповідач, хоча і у спірний період, зокрема, з 26 вересеня 2022 року по 31 жовтня 2022 року, була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , однак у такій фактично не мешкала, не користувалася комунальними послугами, відтак не могла використати ті послуги частину вартості яких (електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення), позивач просить з неї стягнути, а тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача цих витрат.

В той же час, позивач є співвласником даної квартири. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14.09.2020 року, залишеним без змін постановою Львівською апеляційного суду від 08.11.2021 року, за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 ідеальну частку квартири по АДРЕСА_3 , тому, суд вважає, що вона зобов`язана оплачувати житлові послуги, пов`язані з утриманням такого майна.

Таким чином, суд частково погоджується з наведеним позивачем розрахунком в частині стягнення з відповідача сплачених комунальних платежів за період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року, оскільки у цей час відповідач, як співвласник, з огляду на положення статті 541 ЦК України, несе солідарно витрати понесені позивачем на утримання будинку та прибудинкової території, опалення, за які було сплачено грошові кошти у загальній сумі 4 164,15 грн. (83,09 грн. (квитанція від 10.12.2021 року) + 40,12 грн. (квитанція від 13.07.2022 року) + 392,60 грн. (квитанція від 13.07.2022 року) + 306,73 грн. (квитанція від 13.06.2022 року) + 331,43 грн. (квитанція від 19.05.2022 року) + 328,29 грн. (квитанція від 12.04.2022 року) + 312,17 грн. (квитанція від 18.03.2022 року) + 111,00 грн. (квитанція від 18.03.2022 року) + 140, 39 грн. (квитанція від 16.02.2022 року) + 310,24 грн. (квитанція від 16.02.2022 року) + 140,59 грн. (квитанція від 14.01.2022 року) + 289,09 грн. (квитанція від 14.01.2022 року) + 329,48 грн. (квитанція від 11.10.2022 року) + 351,33 грн. (квитанція від 20.09.2022 року) + 388,54 грн. (квитанція від 15.11.2022 року) +309,06 грн. (квитанція від 18.08.2022 року). Понесені останнім витрати на утримання квартири підтверджені відповідними квитанціями про оплату цих послуг.

Оскільки відповідач, будучи співввласником майна, зобов`язаний його утримувати, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 % суми сплачених грошових коштів за послуги утримання будинку та прибудинкової території, централізованого опалення у період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року у розмірі 2082, 07 грн., що відповідатиме положенням ч.4 ст.319 ЦК України, власність зобов`язує, та ст.322 ЦК України, яка наголошує на тому, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак позов в цій частині слід задовольнити.

Суд також вважає обгрунтованими доводи сторони позивача стосовно поділу порівну понесених позивачем витрат на вивіз сміття в розмірі 28,18 грн. згідно квитанції від 15.11.2022 року, так як такі нараховуються безпосередньо на кількість зареєстрованих осіб, а згідно довідки відділу реєстрації Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області ОСОБА_2 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 у жовтні 2022 року, а тому, виходячи із заявлених позовних вимог, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Між цим суд вважає необгрунтованими доводи сторони позивача стосовно стягнення з відповідача оплати за послуги інтернету, оскільки такі надаються на підставі договору, а у матеріалах справи відсутні відомості щодо укладення такого правочину саме ОСОБА_2 , на підставі якого у неї б виникло зобов`язання оплати за такі послуги.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,-

у х в а л а:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2096 (дві тисячі дев`яносто шість) гривень 07 копійок компенсації сплачених ним коштів за житлово-комунальні послуги.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок понесених судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ).

Повний текст рішення складено 19.04.2023 року.

Суддя: Ю. Д. Дем`яновська