Справа № 559/803/23
Провадження № 2/559/301/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі головуючої судді Жуковської О.Ю., секретаря судового засідання Братащук М.Я., розглянувши в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції.

Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді токаря 6 розряду дільниці обслуговування та ремонту механотехнічного обладнання лінійної виробничо-деспетчерської станції «5С». Звільнений 08.10.2021 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем останнім була нарахована, але не виплачена заборгованість по заробітній платі в загальному розмірі 29380,86 грн. В день його звільнення відповідач не здійснив виплату належних коштів, чим порушив ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Просить захистити порушені права і стягнути борг, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки і по день ухвалення судового рішення.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

31.03.2023 ухвалою суду відкрито спрощене провадження в справі, судове засідання для розгляду по суті призначено без повідомлення (виклику) сторін на 24.04.2023, а потім на 08.05.2023.

Позивач згідно заяви від 12.04.2023 підтримує позов і просить його задовольнити.

Відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином: конверти повернулись з відміткою «адресат відсутній, вибув», розміщено оголошення на сайті судової влади про виклик. Станом на 08.05.2023 від відповідача відзиву чи будь-яких клопотань до суду не надходило. Суд вирішує на підставі наявних матеріалів.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» та звільнений 08.10.2021 з посади токаря 6 розряду дільниці обслуговування та ремонту механотехнічного обладнання лінійної виробничо-деспетчерської станції «5С», на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників, про що свідчить трудова книжка, а також наказ №397-3В про припинення трудового договору. Згідно останнього також наказано виплатити компенсацію за 17 календарних днів невикористаної відпустки та вихідну допомогу у розмірі середнього заробітку (а.с. 5,6). Згідно розрахунку заборгованість товариства перед ОСОБА_1 станом на 08.10.2021 складає загальний розмір 29380,86 грн., а саме: вихідна допомога 12528 грн, оплата погодинного простою 1844 грн, компенсація відпустки 7219,22 грн, борг на початок місяця 11999,88 грн (а.с. 7).

Згідно довідки від 22.04.2023, сформованою засобами автоматизованих систем Пенсійного фонду України, заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи, що передували звільненню (серпень-вересень 2021 року) становить по 6189,37 грн (а.с.18).

IV. Норми права, які застосував суд.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно ч. 1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЗУ "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки; середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування відшкодування проводиться згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна заробітна плата розраховується діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Термін розрахунку за останні два робочих місяці (ч.2,3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100), тобто за серпень-вересень 2021 року, оскільки в жовтні 2021 року ОСОБА_1 звільнено. Середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи позивача (21 робочих днів у серпні 2021 року та 22 робочих днів у вересні 2021 року) становить 287,88 грн. (6189,37+6189,37 =12378,74:43). Позивач звернувся до суду лише 20.03.2023, хоч був звільнений ще 08.10.2021 і в той день не отримав належні йому виплати. За період з 09.10.2021 до 08.05.2023 включно було 406 робочих днів, при цьому враховано умови воєнного стану, тому за запропонованим підрахунком сума заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складатиме розмір 116879,28 грн (406*287,88=116879,28), що майже в 4 рази перевищує суму боргу по зарплаті.

Працівник є слабшою стороною у трудових правовідносинах з роботодавцем. Проте і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані, тобто повинен існувати розумний баланс.

Відповідно пункту 6 частини першої статті 3ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

У постанові від 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), відступаючи від висновків, наведених у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 щодо права суду на зменшення розміру середнього заробітку, зазначила критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

Суд, оцінивши докази, подані позивачем, вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

ОСОБА_1 працював у ТОВ «Прикарпатзахідтранс» і був звільнений 08.10.2021. Відповідач зобов`язаний був виплатити їй заборгованість по зарплаті в день звільнення, проте не зробив цього. Таким чином, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути не виплачену заробітну плату в розмірі 29380,86 грн.

Згідно проведеного судом розрахунку розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить суму, що в майже в чотири рази перевищує розмір заборгованості по зарплаті. З огляду на очевидну не співмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, визначення розміру відповідальності роботодавця за прострочення ним належних при звільненні працівника виплат у сумі цих виплат, тобто в розмірі 29380,86 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню частково, а саме: в розмірі 29380,86 грн.

Позивач згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в загальному розмірі, в порядку ст.141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.5-1, 83, 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст.4, 10, 18, 76, 95, 141, 258, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 29380 (двадцять дев`ять тисяч триста вісімдесят) грн. 86 коп. без виключення сум на податки, збори та обов`язкові платежі, справляння і сплата яких є обов`язком роботодавця.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 29380 (двадцять дев`ять тисяч триста вісімдесят) грн. 86 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» в дохід держави судові витрати в розмірі 1073 (тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (підписання) до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс», адреса: вул. Котляревського, 18, м. Рівне, , тел. +38 (036) -263-69-80, НОМЕР_3 , електронна пошта: .

Суддя О.Ю. Жуковська