Справа № 307/1425/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 березня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Готра Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Бряник М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тячівської нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно за заповітом

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тячівської нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 26 червня 1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - заповідачем-дідусем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом будинку 51.4% готовності, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який посвідчено завідуючою Тячівської державної нотаріальної контори Педан М.В. та зареєстровано в реєстрі за № І 1612.

Вказаний житловий будинок належав продавцю на підставі свідоцтва на забудову в сільських населених пунктах УРСР, згідно дозволу за №15 на право виконання будівельних робіт виданого Тячівською районною Радою народних депутатів за №125 від 28.04.1978, акту про відведення земельної ділянки від 20.04.1978.

Підписуючи вказаний договір, ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання щодо закінчення будівництва даного будинку покладені рішенням виконкому Чумалівської сільської ради народних депутатів. У вказаному договорі зазначено, що у відповідності зі ст. 227 ЦК УРСР цей договір підлягає реєстрації за місцем знаходження будинку у Інвентарбюро після закінчення його будівництва і прийняття в експлуатацію. Стверджує, що за життя ОСОБА_3 вказаний житловий будинок було добудовано до 100% готовності, однак в Інвентарбюро заповідачем не зареєстровано.

11 лютого 2004 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, відповідно до якого все майно в тому числі житловий будинок з прибудовами по АДРЕСА_1 та все те, що на день смерті буде належати йому по закону заповів ОСОБА_4 1973 р.н., мешканці АДРЕСА_2 , яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, у зв`язку з цим у позивача виникло право на прийняття спадщини.

Вказує, що бажаючи прийняти спадщину за померлим дідусем ОСОБА_3 , а саме: житловий будинок, що знаходяться АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 звернулася до Тячівської державної нотаріальної контори. Однак, позивачу повідомили, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок не можливо, оскільки, відсутніми є правовстановлюючі документи на майно, адже за життя ОСОБА_3 виконав зобов`язання щодо закінчення будівництва даного будинку покладені на нього рішенням виконкому Чумалівської сільської ради народних депутатів, однак, не зареєстрував право власності в Інвентарбюро, що виключає можливість здійснити реєстрацію власності й прийняти спадщину за заповітом.

У зв`язку з вказаними обставинами вона позбавлена можливості оформити право на спадщину.

Уточнивши вимоги позовної заяви ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу (51,45% готовності), що знаходиться в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом від 11.02.2004, посвідченим секретарем Чумалівської сільської ради Тячівського району, Закарпатської області Лях М.В. зареєстрований за №7 за ОСОБА_3 , 1922 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду в якій просить таке скасувати та ухвалити нове, про задоволення її позовних вимог.

Вказує, що вона бажає прийняти спадщину за померлим ОСОБА_3 , однак, з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, таке виключає можливість здійснити реєстрацію власності й прийняти спадщину за заповітом. У зв`язку з вказаними обставинами апелянт позбавлений можливості оформити право на спадщину.

Відповідно до ч. 3. ст. З Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність па підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності па будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року не є перешкодою для оформлення спадкових прав. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Таким чином, будинок, на який апелянт просить визнати право власності позивач, розміщений на земельній ділянці, яка була передана ОСОБА_2 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель згідно акту про відведення земельної ділянки від 20.04.1978 року.

Та позаяк спірний будинок збудовано до 01.07.2004, то такий не є самочинним будівництвом і такий рахується за померлим ОСОБА_3 , то останній вважався належним власником будинку на момент смерті. Отже, такий будинок входить до складу спадщини за померлим ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції не врахував, що відсутність реєстрації права власності на спірний будинок за ОСОБА_3 , а також відсутність у ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на спадкове майно після смерті дідуся (не оформлення ним спадщини) не є перешкодою для реалізації позивачем права на оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 . А посилання суду, як на підставу для відмови в позові, на відсутність державної реєстрації та правовстановлюючих документів на будинок, вважає помилковим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно укладеного 26.06.1996 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідченого завідуючою Тячівської державної нотаріальної контори Педан М.В., зареєстрованого в реєстрі за №І 1612 договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купив, незакінчений будівництвом будинок 51,4% готовності, розташований на земельній ділянці 700 кв.м. в АДРЕСА_1 .

Зі змісту вказаного договору вбачається, що цей будинок належав продавцю на підставі свідоцтва на забудову в сільських населених пунктах УРСР, згідно договору за №15 на право виконання будівельних робіт виданого Тячівською районною Радою народних депутатів за №125 від 28.04.1978, акту про відновлення земельної ділянки від 20.04.1978.

Також з цього договору вбачається, що покупець ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання щодо закінчення будівництва даного будинку покладені рішенням виконкому Чумалівської сільської Ради народних депутатів за № 16 від 22.05.1996 та цей договір підлягає реєстрації за місцем знаходження будинку у Інвентарбюро після закінчення його будівництва і прийняття в експлуатацію (а.с.4-5).

Відповідно до заповіту, складеного секретарем Чумалівської сільської ради 11.02.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №7, ОСОБА_3 , 1922 р.н. мешканець АДРЕСА_3 заповів ОСОБА_4 , 1973 року народження мешканці АДРЕСА_2 все своє майно в тому числі житловий будинок по АДРЕСА_1 з прибудовами і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати по закону (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що стверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 виданого Чумалівською сільською радою Тячівського району Закарпатської області 18.02.2004 року. Місцем смерті згідно цього свідоцтва зазначено с. Чумальово (а.с.7).

З свідоцтва про народження виданого Чумалівською сільською радою Тячівського району Закарпатської області №373968 та свідоцтва про одруження виданого виконкомом Чумалівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області 21.07.2004 р. № НОМЕР_2 вбачається, що позивачка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 після одруження змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_5 » (а.с.7, 8).

Згідно технічного паспорту виготовленого 14.06.2021 року на будинок садибного типу в АДРЕСА_1 , виготовленого на замовлення ОСОБА_1 , стан готовності незавершеного будівництвом будинку становить 51,4 % (а.с.62-64).

За змістом ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.

Згідно з п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв`язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Згідно наявного в матеріалах технічного паспорту на об`єкт незавершеного будівництва будинок садибного типу (51,4% готовності) в АДРЕСА_1 , спадкодавець ОСОБА_3 не добудував та не зареєстрував у встановленому законом порядку і на даний час на вказане нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи.

Оскільки об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем та не був прийнятий в експлуатацію, право власності не було за ним зареєстровано, а тому до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки.

Крім того, позивачем не надано суду належних доказів передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3 за час його життя, або передання її у власність спадкоємцю після відкриття спадщини. При цьому посилання в договорі купівлі продажу від 26.06.1996 на акт про відведення земельної ділянки не свідчить про наявність у спадкоємця за час життя прав на цю земельну ділянку.

Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 не набув права власності на житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: