Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О. Ю. суддів Григорусь Н.Й.

Борисюка Р.М.

при секретарі Чішман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №295/11916/22

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 травня 2023 року,ухвалене під головуванням судді Зосименко О. М. у м. Житомирі,

встановив:

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за письмовим договором позики від 01.06.2020. З урахуванням заяви про зміну предмету позову просив стягнути 13000 доларів США, з яких 3000 доларів США сума позики, 10000 доларів США штраф за порушення умов договору щодо повернення позики. Також позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що строк дії договору закінчився 01.06.2021, але відповідач борг не повернув. Умовами договору передбачено стягнення штрафу в розмірі 10000доларів у випадку прострочення виконання більше, чим на 10 днів.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 травня 2023 рокув задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не дав оцінки тому факту, що 3000доларів США позики не повернуті, не взяв до уваги, що строк сплати штрафу настав 01.06.2022, під час дії в Україні воєнного стану, а тому строк позовної давності для стягнення штрафу не сплинув.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 01.06.2020. між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) був укладений у письмовій формі договір позики, предметом якого є 3000 доларів США, що дорівнює 80 00 гривень по курсу НБУ (на момент надання позики курс НБУ становить 26,8). Строк повернення позики 01 червня 2021 року. Згідно п.4.1 договору позики за невчасне повернення позики позичальник сплачує позикодавцю штраф: за 3 календарні дні прострочення - 3000 доларів, 5 календарних днів прострочення - 5000 доларів, 10 календарних днів прострочення - 10 000 доларів.

Пунктами 3.5, 3.6 договору позики передбачено, що позика повертається шляхом передачі готівки із рук позичальника в руки позикодавця. Підтвердженням повернення позики є надання розписки позикодавцем позичальнику про прийняття повернення позики.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

На час розгляду справи відповідач не повернув позивачу предмет позики - валютні кошти, які в розумінні ст.1049 ЦК України є речами, визначеними родовими ознаками. Оригінал розписки знаходився у позивача і був наданий суду першої інстанції (а.с.68).

Суд першої інстанції порушив правила оцінки доказів, визначені ст.89 ЦПК України і помилково вважав, що борг повернуто.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України), проте висновок суду про те, що перерахування ОСОБА_2 14.06.2021 на карту Приватбанку ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 81407 грн. з призначенням платежу повернення займу - це повернення позики у 3000 доларів за договором від 01.06.2020 є припущенням. Крім того, на той час ще не існувало вимоги позивача від 13.09.2022, яку суд сприйняв як доказ згоди позивача прийняти ці кошти в рахунок виконання договору позики від 01.06.2020.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.1 ст.1049 ЦК України).

Відповідно до п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 04.07.2020, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19 (з 11 березня 2020 року по 30 червня 2023 року), або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

За таких обставин підстави для стягнення штрафу в розмірі 10000 доларів США відсутні. Апеляційний суд не погоджується з мотивами, з яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні даної вимоги.

За таких обставин рішення належить скасувати і ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

З урахуванням положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 2742грн.65коп.

Як передбачено ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадку надання правничої допомоги за рахунок держави. Такі витрати згідно ч.2 ст.141 ЦПК України покладаються у разі відмови в позові на позивача. Розмір судових витрат встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 15000грн. надано договір про надання професійної правничої допомоги, додаткову угоду, акт приймання-передачі послуг, рахунок-фактуру, банківську виписку. Разом з тим, як вбачається із змісту акту, з перелічених у ньому послуг, правничою допомогою у справі є складання позовної заяви та підготовка пакету документів для подання позову до суду вартістю 6000грн., решта послуг мають організаційний характер. Тому пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 1385грн.

.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 травня 2023 року і ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 01 червня 2020 року в розмірі 3000 доларів США, судовий збір в розмірі 2742грн.65коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 1385грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: