Дата документу 09.08.2023 Справа № 333/5021/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5021/22 Головуючий у 1 інстанції: Піх Ю.Р.
Провадження № 22-ц/807/1176/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу адвоката Біліченка Олега Олександровича, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що вона і відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є студенткою 4 курсу відокремленого структурного підрозділу «Економіко-правничий фаховий коледж Запорізь-кого національного університету» денної форми навчання. ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою, самостійного доходу не має. Відповідач має стабільний дохід, має на праві власності майно, а відтак може надавати повнолітній дочці, яка навчається в коледжі, матеріальну допомогу, проте після досягнення дочкою повноліття таку допомогу не надає. Домовленості між батьками щодо утримання повнолітньої дочки не досягнуто, тому ОСОБА_2 просила стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на весь період навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2023 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на весь період навчання, починаючи з 27 жовтня 2022 року і до припинення навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двадцяти трьох років.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 992,40 гривень.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Біліченко О.О., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду змінити в частині визначеного розміру аліментів, а саме, з 1/4 частини на 1/8 частину з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на весь період навчання, починаючи з 27 жовтня 2022 року і до припинення навчання, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двадцяти трьох років.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, проігноровано надані ним документи, не досліджено матеріальне становище повнолітньої особи ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, але в дистанційній формі згідно довідки № 31-26/571 від 15.09.2022 року, що не виключає можливості отримання нею доходів, а також не з`ясовано розмір її стипендії (державна форма навчання її передбачає). Крім того, судом першої інстанції не досліджено матеріальне становище (доходи) позивачки, що є доцільним, оскільки обов`язок утримання дитини, а також особи, яка продовжує навчання до 23 років, лежить на обох батьках.

Також в скарзі зазначається, що, за інформацією відповідача, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка є місцем проживання позивача та ОСОБА_3 , останні там не проживають вже тривалий час. Це підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 04.01.2023р., виданим головою правління ОСББ «Олімпійська 20». Надані позивачем довідки про реєстрацію місця проживання датовані 03.06.2019р., тобто їм більше трьох років, тому апелянт вважає, що до цього документу треба поставитись критично. Натомість, така обставина, як спільне проживання доньки, яка продовжує навчання разом із позивачкою, є важливою та підлягає доведенню з боку позивача. Але суд першої інстанції, спираючись лише на довідку від 2019 року, чомусь впевнений, що у 2023 році позивачка продовжує проживати разом із повнолітньою дочкою ОСОБА_3 , ігноруючи при цьому Акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 04.01.2023р., виданий головою правління ОСББ «Олімпійська 20».

Таким чином, з урахуванням наведених аргументів, апелянт вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а викладені судом висновки не відповідають обставинам справи. Просить змінити визначений судом розмір аліментів з 1/4 на 1/8 частину.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кравченко О.В., зазначає, що не згодна з наведеними доводами апеляційної скарги, а вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Зі змісту статті 274 ч. 4 п.1 ЦПК України вбачається, що у порядку спрощеного позов-

ного провадження розглядаються справи у спорах про стягнення аліментів.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обгрун-тованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд першої інстанції встановив, що позивачка ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, Україна 14.09.2004, актовий запис № 733.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи, виданими Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради 03.06.2019 за № 04-26/3-10347, 04-26/3-10348.

ОСОБА_3 є студенткою 4 курсу відокремленого структурного підро-зділу «Економіко-правничий фаховий коледж Запорізького національного університету» денної форми навчання за спеціальністю журналістика, що підтверджується довідкою № 31-26/571 від 15.09.2022.

Відповідно до судового наказу, виданого Комунарським районним судом міста Запоріжжя у справі № 333/2130/18 від 11.05.2018, що набрав законної сили 11.05.2018, з ОСОБА_1 стягувались аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Згідно з ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя про затвердження мирової угоди у справі № 333/6512/19 від 13.11.2020, що набрала законної сили 30.11.2020, ОСОБА_1 у особисту приватну власність в порядку поділу майна подружжя виділено 12/25 (дванадцять двадцять п`ятих) часток у праві власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з житлового будинку А-2, загальною площею 156,2 кв. м, житловою площею 83,7 кв. м, житлового будинку Б, загальною площею 101,7 кв. м, житловою площею 43,2 кв. м; гараж АДРЕСА_3, автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO, моделі Т13110, 2003 року випуску, бежевого кольору, об`єм двигуна 1299, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Встановивши вказані обставини та керуючись вимогами ст.ст. 199, 200 СК України, суд

визнав доведеними вимоги позивача та задовольнив її позов, стягнувши аліменти у частці

від доходу відповідача на утримання повнолітньої дочки у зв`язку з продовженням навчання.

Колегія зазначає, що одними із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Колегія наголошує на тому, що саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтвер-джують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є студенткою 4 курсу відокремленого структурного підрозділу «Економіко-правничий фаховий коледж Запорізького національного університету» денної форми навчання за спеціальністю журналістика, що підтверджується довідкою № 31-26/571 від 15.09.2022р. (а.с. 6).

З довідки також вбачається, що період навчання починається з 01.09.2019р. та закінчується 30.06.2023р. Форма навчання: денна (дистанційна)/держбюджетна.

Проте позовна заява не містить жодних обґрунтувань необхідності стягнення з ОСОБА_1 аліментів щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), оскільки у ній не вказується про фактичні витрати, які є необхідними у зв`язку з навчанням повнолітньої дочки, відомості щодо розміру стипендії дочки та власного доходу позивача.

Так, позивачка посилається на статтю 182 СК України, якою визначені критерії, які підлягають оцінці при розгляді справ щодо аліментів, але помилково вважає, що підтвердження факту продовження навчання повнолітньої дочки автоматично надає право на отримання аліментів. Тож вважає, що більше ніяких обставин у такому спорі вона доводити не зобов`язана.

Між тим, така позиція позивача є помилковою.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною першою статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх

дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.

Так, слід звернути увагу, що суд першої інстанції, задовольняючи позов та визначаючи аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, не виклав мотиви, на яких базуються такі висновки, зокрема, щодо вказаного розміру аліментів.

Проте, при визначенні розміру аліментів на повнолітню дочку/сина мають бути враховані витрати, пов`язані з їх навчанням, зокрема, вартість навчання, вартість підручників та інших предметів для навчання (зошити, ручки тощо), вартість проїзду до навчального закладу, проживання за місцем знаходження навчального закладу та інше.

Колегією встановлено, що у позовній заяви позивач не зазначила, які витрати наразі несе вона та її повнолітня дочка у зв`язку із навчанням, з чого вони складаються, а також не мається такого переліку в подальших заявах позивача та третьої особи, і відомостей про такі витрати матеріали справи не містять. Тобто позивач належним чином не обгрунтувала потребу у матеріальній допомозі, яка виникла у зв`язку з продовженням навчання повнолітньої дочки.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 зазначає, що позивачка навіть не довела, що донька проживає разом з нею, тому що надала довідки про реєстрацію місця проживання чотирирічної давності (а.с. 12, 13).

На спростування цих довідок ОСОБА_1 надано акт про непроживання за місцем реєстрації від 04.01.2023р., виданий ОСББ «Олімпійська 20», з якого вбачається, що починаючи з 01.03.2022р. по теперішній час ОСОБА_4 не проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, ні донька, ні позивачка ОСОБА_2 не проживають за вказаною адресою з 2022 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач підтверджує, що після початку повно-масштабного вторгнення рф на територію України вона разом з дочкою виїхала до Польщі, де наразі вони перебувають. Тобто на момент подання позовної заяви 27.10.2022р. позивач і донька перебували вже за межами України.

Вказане теж не досліджувалось судом першої інстанції, оскільки саме є під-твердженням того, що наразі донька навчається дистанційно, та не відвідує навчальний заклад офлайн.

Колегія суддів враховує форму навчання, за якою навчається ОСОБА_3 , враховує стан її здоров`я та батька, який надав виписку із медичної картки амбулаторного хворого, з якої вбачається, що останній хворіє та потребує постійного лікування (а.с. 31), а також матеріальне становище батька та матері, тобто критерії, визначені статтею 182 СК України, які слід враховувати як при визначенні розміру аліментів на неповнолітню дитину, так і при визначенні аліментів на повнолітніх доньку/сина, які продовжують навчання.

Вбачається, що ОСОБА_3 навчається дистанційно, форма навчання - державний бюджет, яка передбачає отримання стипендії та відсутність оплати за навчання, отже доводи апелянта про недоведеність позивачем потреби в розмірі аліментів саме в 1/4 частині від його доходу, колегія визнає слушними, зокрема, одночасно у зв`язку із тим, що позивачка не надала хоча б орієнтовного переліку витрат, які потребує донька у зв`язку з навчанням.

Зі свого боку, ОСОБА_1 зазначив, що не працює та не отримує дохід, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 13.12.2022р., згідно з якими інформація про доходи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , за період з 1 кварталу 2021 року по 3 квартал 2022 року відсутня (а.с.30).

Суд першої інстанції, стягуючи 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, виходив лише з того, що на користь ОСОБА_1 за мировою угодою було виділено нерухоме та рухоме майно, яке було предметом поділу між подружжям в судовій справі, не перевіривши всі інші вище наведені апеляційним судом обставини.

Так, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2020р., яка набрала законної сили 30.11.2020р., затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна.

Згідно даної ухвали за ОСОБА_1 було визнано право особистої приватної власності на:

-12/25 (дванадцять двадцять п`ять) часток у праві власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з житлового будинку А-2 площею 156,2 кв. м та будинку Б, загальною площею 101,7 кв. м;

-гараж АДРЕСА_4, загальною площею 28,4 кв. м;

-автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO, моделі Т13110, 2003 року випуску, бежевого кольору, об`єм двигуна 1299, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Проте, колегія суддів не погоджується з такими доказами позивача та висновком суду, оскільки майно було придбане під час перебування у шлюбі та поділене між подружжям за їх згодою, але доказів придбання нового майна відповідачем після вказаного розподілу у листопаді 2020 року матеріали справи не містять.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проте, аналізуючи обставини справи за зібраними у справі доказами, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено розміру необхідних витрат на навчання дочки, наявність у відповідача будь-якого доходу, крім розділеного спільного майна, наявність доходу у самої дочки, яка отримує стипендію та навчається дистанційно, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, визначивши аліменти у розмірі частки від доходу відповідача.

Однак сам відповідач визнав свій обов`язок з утримання повнолітньої дочки, зазначивши про це у відзиві на позовну заяву та наразі в апеляційній скарзі, але вважав, що за вказаних обставин та з урахуванням стану його здоров`я він спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/8 частки від його доходу.

Тож колегія вважає, що в цій справі саме така позиція відповідача - часткове визнання позову превалює над доводами позивача, оскільки надана останньою доказова база є недостатньою для визначення аліментів на навчання дитини у розмірі частки від доходу відповідача.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, у зв`я-

зку з чим колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги

ОСОБА_1 та зміни рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2023 року у цій справі на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в частині визначеного розміру аліментів з частки на 1/8 частку від доходу відповідача.

Керуючись ст. ст. 367-369, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Біліченко Олега Олександровича, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2023 року у цій справі змінити в частині стягнутого розміру аліментів, виклавши резолютивну частину у наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на повнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з 27 жовтня 2022 року, і до закінчення навчання ОСОБА_3 , але не більш, як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 09 серпня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова