Провадження № 2/756/1657/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участі секретаря судових засідань - Тагієва Р.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02.01.2023 було прийнято, позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, постановлено, розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

24.02.2023 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Бобович М.М. надійшов відзив на позовну заяву в якому, серед іншого зазначено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24.09.2021 шлюб між сторонами було розірвано. 24.11.2022 відповідач вдруге зареєструвала шлюб та змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 . За таких обставин, представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Бобович М.М. просить суд залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 8040,00грн.

09.03.2023 на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Видюка Д.В. надійшла заява, у якій повідомляється, що з відзиву позивач дізнався, що вже є рішення суду про розірвання шлюбу про існування якого йому відомого не було. Позивач не знав про існування провадження про розлучення. Позовної заяви з додатками, судових повісток та інших документів останній не отримував, у судовому засіданні присутній не був з підстав необізнаності. Сторона позивача категорично заперечує щодо стягнення на користь відповідача витрат на правову допомогу, оскільки зі сторони позивача відсутні зловживання процесуальними правами. З огляду на зазначене, просить залишити без розгляду даний позов на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України. Крім того, просить повернути сплачений судовий збір в розмірі 992,40грн.

Учасники судового провадження у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. При цьому, 13.03.2023 до суду представник позивача - адвокат Видюк Д.В. подав заяву, у якій просить розглянути справу за відсутності позивача та його представника, вимоги позивача викладені в заяві про залишення позову без розгляду задовольнити, позов залишити без розгляду, повернути судовий збір, відмовити відповідачу у стягненні витрат на правову допомогу. 13.03.2023 до суду представник відповідача - адвокат Бобович М.М. надав заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності, проти повернення позовної заяви, як просить представник позивача не заперечує. Підтримав вимоги у частині стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши заяву представника позивача про залишення даного позову без розгляду, приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, п. 3 цієї ж статті передбачає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право також мають особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з правилами ч.1 ст.13, ч.2 ст. 49 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, позивач вправі не підтримувати заявлений позов.

Залишення позовної заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Оскільки представником позивача до початку розгляду справи по суті подано до суду заяву про залишення позову без розгляду, суд приходить до висновку про задоволення заяви представника позивача та залишення позову без розгляду.

Щодо вимоги представника позивача про повернення судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Підстави повернення судового збору передбачені статтею 7 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою(клопотанням).

Таким чином, виходячи з наведених вище положень закону, а також беручи до уваги те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, залишено судом без розгляду за заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Видюка Д.В., то вимога в частині повернення судового збору задоволенню не підлягає.

Щодо заяви представника відповідача про стягнення з позивача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 8040,00грн. суд зазначає наступне.

Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету (ч.3 ст.257 ЦПК України).

Отже, зі змісту ч. 5 ст. 142 ЦПК України вбачається, що відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, не у всіх випадках залишення позову без розгляду, а лише якщо воно відбулось внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Згідно роз`яснень викладених у пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Обґрунтовуючи свої вимоги про компенсацію витрат на правничу допомогу, представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено, що шлюб між сторонами був розірваний 24.09.2021 згідно рішення Оболонського районного суду м.Києва по справі №756/5489/21. У подальшому 26.11.2022 відповідач вдруге зареєструвала шлюб та змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 . Доводи викладені у позовній заяві є надуманими твердженнями, які обурюють відповідача. Внаслідок участі у даній цивільній справі в якості відповідача поніс витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 8040,00 грн.

До відзиву на позовну заяву долучено копію заочного рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24.09.2021 у справі №756/5489/21, відповідно до якого шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, копію свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 26.11.2022, копію паспорта громадянки України ОСОБА_6 , договір про надання юридичних послуг №39 від 23.02.2023, акт наданих послуг № 1 до договору про надання юридичних послуг від 23.02.2023, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 23.02.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4036 від 29.06.2010, докази направлення відзиву разом з додатками позивачу.

Водночас, стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів у підтвердження, що позивачу було відомо про цивільну справу №756/5489/21 та позивач був повідомлений про ухвалення судом заочного рішення про розірвання між сторонами шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Представником відповідача в заяві про компенсацію витрат не зазначено та не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Суд зазаначає, що під час розгляду цієї справи судом не встановлено фактів зловживання процесуальними правами з боку позивача. Доказів на спростування вказаного в матеріали справи не подано.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі №521/3011/18.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вищевикладене, доводи заяви про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованими, тому суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу та відмовляє в задоволені вказаної заяви.

Керуючись статтями 13, 81, 133, 141, 142, 257-261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Видюк Д.В. про залишення позову без розгляду та повернення судового збору - задовольнити частково.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без розгляду.

У частині вимог щодо повернення судового збору - відмовити.

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Бобович М.М. про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя М.М. Ткач