ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/299/23 Справа № 202/4354/21 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що з 1978 року наймачем квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_7 . ОСОБА_1 разом з родиною проживала у вказаній квартирі.

Після смерті ОСОБА_7 . 27 жовтня 2011 року ОСОБА_1 з дітьми продовжували проживати у спірній квартирі, що підтверджується відповідними довідками та вони ніколи не втрачали інтересу до спірного житла, постійно в ньому проживали, сплачували комунальні послуги.

Рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної у м.Дніпрі ради від 23 серпня 2017 року №309 «Про надання дозволу на зміну договору найму жилих приміщень» було надано дозвіл Комунальному виробничому житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству Індустріального району на зміну договору найму жилих приміщень - на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , жилою площею 37,2 кв.м. - на ОСОБА_1 , складом сім`ї з 3 осіб, у тому числі донька ОСОБА_8 , син ОСОБА_6 , підстава: у зв`язку зі смертю головного квартиронаймача ОСОБА_7 та за згодою усіх зареєстрованих за вищевказаною адресою.

Отже, на даний час головним квартиронаймачем на підставі вказаного рішення є ОСОБА_1

28 березня 2018 року позивач звернулася до нотаріуса та отримала Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої 22 лютого 2018 року Державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зареєстроване право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, виданий 26 березня 2001 року, Виконкомом міської Ради народних депутатів. Квартира була набута у власність шляхом шахрайських дій з боку відповідача - ОСОБА_9 .

За заявою ОСОБА_1 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 від 03 квітня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Між тим, позивачів було знято з реєстрації у спірній квартирі, у зв`язку зі зміною власника.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2021 року в цій частині залишено без змін, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , який був посвідчений 23 квітня 2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №566, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №40771742; скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_9 , проведену на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, видане 26 березня 2001 року Виконкомом міської Ради народних депутатів; скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , проведену на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 квітня 2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №566, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №40771742.

Так, позивачі звернулися до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з метою поновлення своєї реєстрації у спірній квартирі, яка мала місце до вчинення шахрайських дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , однак їм відмовлено у реєстрації місця проживання.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд визнати незаконним та скасувати рішення відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 20 жовтня 2020 року про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , та зобов`язати відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради здійснити реєстрацію місця проживання позивачів за зазначеною адресою.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2022 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної у м.Дніпрі ради від 23 серпня 2017 року №309 «Про надання дозволу на зміну договору найму жилих приміщень» було надано дозвіл Комунальному виробничому житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству Індустріального району на зміну договору найму жилих приміщень - на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , жилою площею 37,2 кв.м. - на ОСОБА_1 , складом сім`ї з 3 осіб, у т.ч. донька - ОСОБА_8 , син - ОСОБА_6 , підстава: у зв`язку зі смертю головного квартиронаймача - ОСОБА_7 та за згодою усіх зареєстрованих за вищевказаною адресою.

25 серпня 2017 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Приморським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області.

16 грудня 2017 року було змінено прізвище малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ОСОБА_11 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №5 від 23 березня 2018 року.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2021 року в цій частині залишено без змін, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , який був посвідчений 23 квітня 2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №566, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №40771742; скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_9 , проведену на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, видане 26 березня 2001 року Виконкомом міської Ради народних депутатів; скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , проведену на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 квітня 2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №566, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №40771742.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не було надано жодних доказів того, що відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради діяв протиправно та не у спосіб, передбачений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання (в редакції чинній на час спірних правовідносин), а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою статті 61 ЖК Української РСР визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним Законом, який регулює відносини у сфері реєстрації місця проживання особи, відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до підпункту 4 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою КМУ від 02 березня 2016 року №207 (в редакції чинній на час спірних правовідносин) особа або її представник подає документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про: надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як і у тому числі в своїй позовній заяві, посилаються на те, що 22 жовтня 2020 року їм було відмовлено у реєстрації місця проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі не надання документів, згідно п.18 Постанови КМУ від 03 березня 2016 року №207, що у свою чергу підтверджує право на реєстрацію місця проживання, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення заявлених позовних вимог без задоволення.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржників, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, районний суд акцентував увагу на тому, що реєстрація місця проживання нерозривно пов`язана з правом проживання та користування житлом.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно копій заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про реєстрацію місця проживання від 22 жовтня 2020 року, позивачі звернулися до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та просили зареєструвати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та останнім було відмовлено в реєстрації місця проживання, оскільки заявниками не надано документів згідно п.18 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою КМУ від 02 березня 2016 року №207, які підтверджують право на реєстрацію місця проживання.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було надано витяг з рішення Виконавчого комітету Індустріальної районної у м.Дніпрі ради від 23 серпня 2017 року №309 «Про надання дозволу на зміну договору найму жилих приміщень», що не передбачено п.18 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою КМУ від 02 березня 2016 року №207 (в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Разом з тим, позивачами не було надано жодних доказів того, що відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради діяв протиправно та не у спосіб, що передбачений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання (в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Таким чином, місцевим судом було повно з`ясовано обставини справи, а саме, що позивачами при зверненні із заявами про реєстрацію місця проживання від 22 жовтня 2020 року не було надано договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , що визначено п.18 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою КМУ від 02 березня 2016 року №207 (в редакції чинній на час спірних правовідносин) як документ, що підтверджує право на проживання в житлі, а тому колегія суддів дійшла висновку про правомірність такої відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, надавши вибірково оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки районний суд належно обґрунтував прийняття чи відхилення того чи іншого доказу та надав вичерпні відповіді на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, в цілому зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова