н/п 6/490/178/2023 Справа № 490/621/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

10 серпня 2023 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Гуденко О.А.

при секретаріПозднякову Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаїв заяву Товариства з обмеженою відповідальністю"Дебт Форс" про заміну сторони стягувача у виконавчому листі у справі №490/621/16-ц по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс», ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

31.07.2023 року ТОВ "Дебт Форс" звернулось до суду про заміну сторони (стягувача) ТОВ "Вердикт Капітал" у виконавчому листі у справі №490/621/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500978998.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2023 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

Ухвалою від 03.08.2023 року заяву прийнято до розгляду та призначено судовий розгляд.

Сторони у судове засідання не з`явилися, заявник просив суд розглядати заяву у його відсутність, вимоги заяви підтримує в повномуобсязі.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутністю сторін, оскільки відповіднодо ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєвавід 01.06.2016 року, у справі №490/624/16-ц позов Публічногоакціонерноготовариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягненнязаборгованості за кредитним договором - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» суму боргу за кредитним договором № 500978998 від 04.06.2015р., у розмірі 46458,20 грн., яка складається з наступного: 38093,04 грн. - заборгованість за кредитом, 3045,40 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4319,76 грн. - заборгованість по комісії, 1000 грн. - штраф; та судовівитрати у розмірі 1378 грн.

На виконання вказаного рішення 11.07.2016 року видано виконавчий лист.

18 жовтня 2021 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва було замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) ПАТ «Альфа банк» на ТОВ «Вердикт Капітал».

09.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КампсісФінанс» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 09-03/23, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «КампсісФінанс», а ТОВ «КампсісФінанс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500978988.

11.05.2023 року між ТОВ «КампсісФінанс» та ТОВ «Дебт Форс» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 11-05/23, відповідно до якого ТОВ «КампсісФінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс», а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500978988.

Відповідно до ст.512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язані може бути заміненийіншою особою внаслідокпередання ним своїх прав іншійособі за правочином (відступлення права вимоги), а також до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, щоіснували на момент переходу цих прав.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За приписами постанови Верховного Суду України від 20.11.2013 року №6-122цс13 за своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 закону «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал редакції) за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник). Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Згідно ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до ч. 5 ст. 442 ЦПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512,514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 18 ЦПК України зазначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ст. ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовийрозгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, якийдоговірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Враховуючи, що рішення суду фактично не виконано, а також те, що ТОВ «Дебт Форс» прийняло право вимоги, що належали первісному кредитору, тим самим, ставши новим кредитором за вищезазначеним кредитним договором одержало право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань, то суд приходить до висновку, що дані обставини є підставою для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 20, 352, 353, 433, 442, 446, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" про заміну сторони, шляхом заміни стягувача його правонаступником - задовольнити.

Замінити вибулого стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (, місцезнаходження: 02121, місто Київ, Харківське шосе, будинок 201/203, літера 2А, Офіс 602) у виконавчому листі №490/621/16-ц, виданому Центральним районним судом м.Миколаєва на примусове виконання рішення суду від 01.06.2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним кредитом № 500978998 від 04.06.2015 р у розмірі 46458,20 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня отримання ухвали.

Суддя О. А. Гуденко