Справа № 309/2622/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 серпня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2022 року, ухвалене суддею Кемінь В.Д., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи приватного нотаріуса Хустського нотаріального округу Чіжмарь Сергія Івановича про усунення від спадкування

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення його від права спадкування за законом, на майно їхнього сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 . За час шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка заявляє про необхідність усунення відповідача від права на спадкування, у зв`язку тим, що до складу спадщини ОСОБА_3 (спадкодавця), входить житловий будинок, який належав її батьку ОСОБА_4 на праві приватної власності і перейшов до її сина (онука ОСОБА_4 ) ОСОБА_3 за спадковим договором від 19.03.2018. Даний договір був укладений з метою уникнення зайвих переоформлень документів на будинок від ОСОБА_4 до його дочки (позивачки) а від позивачки до її померлого сина, оскільки ніхто не очікував передчасної смерті спадкодавця. Більше того, місце проживання відповідача зареєстроване за іншою адресою, він ніколи не здійснював ремонтних робіт для підтримки стану будинку, не сплачував комунальні послуги та взагалі відношення до даного будинку не мав і з ними не проживав. Відповідач вже тривалий час, а саме з 2004 року не проживав з позивачкою та сином, а займався виключно своїм життям.

Крім того, найвагомішою підставою для усунення відповідача від спадкування є його ухилення від виконання обов`язку щодо утримання сина (спадкодавця) при його житті. Про таке ухилення свідчать численні обставини, зокрема, в 2004 році, коли сину (спадкодавцеві) було 5 років, позивачка з відповідачем за рішенням Хустського районного суду розірвали шлюб та останнього було зобов`язано сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 19.01.2004. Відтак, через рік відповідач звільнився з роботи і повністю припинив будь які дії з утримання малолітнього сина, зокрема, не сплачував встановлений судом розмір аліментів.

Відповідач не проявляв жодної зацікавленості життям свого сина, не допомагав матеріально, не займався розвитком дитини, та не проводив з ним час. Дані обставини мали місце навіть до розірвання шлюбу, і зазначені у рішенні суду. У зв`язку з цим, 06.04.2006 позивачка написала заяву про повернення виконавчого листа. Такі дії були зумовлені, переконаннями позивачки в тому, що несплата відповідачем аліментів в майбутньому позбавляє його будь-яких прав щодо сина, в тому числі права претендувати на допомогу від сина. Позивачка була єдиною особою (повторно заміж не вийшла, інших дітей немає), яка забезпечувала всім необхідним свого сина до його повноліття.

З врахуванням вищенаведеного ОСОБА_2 просила суд усунути відповідача від спадщини, у відповідності до вимог визначених ч.5 ст.1224 ЦК України.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2022 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 від права на спадкування за законом на майно померлого сина - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, про відмову про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 . Рішення вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам закону.

Вказує, що в лютому 2004 року за рішенням Хустського районного суду сторони розірвали шлюб, та цим же рішенням суду з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку до повноліття сина.

За твердженням позивачки він не цікавився життям та вихованням свого сина (спадкодавця) не допомагав матеріально та не проводив час із сином, що на її думку дає підстави вважати, що відповідач ухилявся від виконання свого батьківського обов`язку. Крім цього як на підставу позову позивач посилається на те, що відповідач не проводив ремонтних робіт будинку, не було зареєстроване його місце проживання за місцем знаходження спадкового майна.

Вважає, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення, взяв до уваги тільки твердження позивача, не враховуючи інших доказів по справі та не надав їм належної оцінки.

Вказує, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 1999 року при цьому проживали в будинку батьків позивачки. У лютому 2004 року шлюб між ними було розірвано.

Однак, у кінці 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 помирилися та стали проживати разом в будинку по АДРЕСА_1 де проживали разом із батьками позивачки, які довгий час були паралізовані та потребували стороннього догляду, в послідуючому разом із позивачкою поховали обох батьків позивачки і проживали разом до смерті сина.

Так як після примирення вони стали проживати як одна сім`я, вели спільне господарство, мали спільні доходи та витрати за ініціативою та заявою стягувана - ОСОБА_2 було повернуто виконавчий лист без подальшого виконання.

Відповідач проживав разом з сином, нормально спілкувався як батько, брав участь у його вихованні, у всіх витратах що потребувала сім`я, як на лікування батьків позивачки та догляду за ними так і на витрати які були необхідні по веденню спільно господарства, оплаті комунальних послуг.

Сторони не проживали разом всього понад один рік та примирившись після розірвання шлюбу жили як одна сім`я та виховували і утримували разом сина ОСОБА_5 , тобто він повністю виконував свої батьківські обов`язки передбачені ст. 180 СК України щодо свого сина.

Суд же замість звернути увагу на відсутність допустимих доказів взяв до уваги покази свідків : ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які є рідними сестрами позивачки і враховуючи відсутність в позивачки інших спадкоємців прямо зацікавлені в результаті розгляду справи.

Оскільки він є спадкоємцем першої черги, як батько спадкодавця ОСОБА_3 , а тому має право на спадкування за померлим сином. У встановлений законом термін він звернувся до нотаріуса та подав заяву на прийняття спадщини після смерті сина, тобто належним чином прийняв спадщину як спадкоємець.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Судом встановлено, що сторони у справі є спадкоємцями сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 6 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, правило абзацу 2 частини 3 статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Таким чином, при вирішенні справи про усунення особи від права на спадщину на підставі частини 5 статті 1224 ЦК України потрібно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, ухилення від надання допомоги спадкодавцеві характеризується умисною формою вини.

Висновки Верховного суду щодо застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчать, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи (постанови Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц (провадження № 61-34600св18), від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17 (провадження № 61-37615св18)).

Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Позбавлення особи права на спадкування - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Позивач, заявляючи вказані вимоги, посилалася на те, що відповідач після розірвання шлюбу не брав участі у вихованні та утриманні їх сина, а тому на підставі вимог ст.1224 ЦК України має бути усунутий від права на спадкування.

Однак, крім постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.05.2006, ОСОБА_2 не надано жодних доказів, які б підтверджували факт ухилення відповідача від матеріального утримання сина.

Крім того, зазначені докази не підтверджують ту обставину, що ОСОБА_3 потребував допомоги відповідача і відповідач мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено сукупність обставин, які відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України можуть бути підставою для усунення від спадкування, отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення вимоги ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

А відтак, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати та постановити постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі відмови в позову, судовий збір покладається на позивача.

Тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 489,00 грн за подання апеляційної скарги.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2022 року скасувати та постановити у даній справі постанову про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про усунення перешкод від права на спадкування.

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_2 судові витрати у розмірі 1 489,00 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: