СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/3281/23
ун. № 759/9026/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гаєвської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження виклику з повідомленням сторін цивільну справу за позовними вимогами Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення плати за безоблікове водокористування,

ВСТАНОВИВ:

у травні 2023 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача стягнення плати за безоблікове водокористування у розмірі 19928 грн 50 коп. та суму судового збору у розмірі 2684 грн 00 коп.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям зазначену справу розподіллено на суддю Святошинського районного суду м. Києва Ул`яновську О.В. (а.с. 23, 24).

Ухвалою судді 22.05.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 26, 27).

Дослідивши матеріали вищевказаної позовної заяви, суд дійшов висновку про направлення її за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до змісту позовної заяви зареєстрованим місцем проживання боржника є: АДРЕСА_1 .

Предметом спору є стягнення плати за безоблікове водокористування за адресою: АДРЕСА_2).

Подальше надання послуг здійнюється за фактичною адресою: АДРЕСА_2) з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що підтверджується договором №14273/5-01СА від 02.09.2020.

В результаті вказаних обставин, слід врахувати щодо порушення використання самовільного водокористування відбулося та зафіксовано за фактичною адресою, а не за місцем реєстрації відповідача по справі.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного місцевого загального суду.

Порядок визначення територіальної підсудності цивільних справ, закріплений в статтях 26-32 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких підсудність визначається за предметними і територіальними ознаками.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна, а саме згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У постанові від 10.04.2019 у справі № 638/1988/17 Верховний Суд зазначив, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18 вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Тобто, за визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18.

Наведене свідчить, що вимоги про стягнення плати за безоблікове водокористування повинні розглядатись за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна, а в даному випадку за фактичною адресою виникнення неправомірних дій.

Відповідно до роз`яснень Великої Палати Верховного Суду за наслідками розгляду цивільної справи №755/10947/17 від 30.01.2019, незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Великої палати.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.ч. 1, 3 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст.378 ч.1 ЦПК України).

Оскільки поданий позов, як зазначалось вище, стосується визнання поновленим договір оренди земельної ділянки, тобто предметом спору є нерухоме майно, то цей позов повинен розглядатися за правилами виключної підсудності, встановленими ч. 1 ст. 30 ЦПК України, а тому підлягає передачі за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 27, 30, 31, 32, 187, 258, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

цивільну справу №759/9026/23 за позовними вимогами Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення плати за безоблікове водокористування Голосіївського районного суду м. Києва (03127, м. Київ, вул. Полковника Потєхіна, 14А).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст ухвали суду складено 14.08.2023.