Справа № 946/5599/23
Провадження № 2-з/946/43/23
УХВАЛА

03 серпня 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Смокіної Г.І.,

за участі секретаря судового засідання Кріпакової К.Т.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

28.07.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про дострокове розірвання договору позики та стягнення боргу.

28.07.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову та просить забезпечити позов шляхом тимчасової заборони виїзду за кордон відповідачки ОСОБА_2 до прийняття судового рішення по суті позовних вимог та набрання рішенням законної сили, мотивуючи тим, що 26.03.2023 ОСОБА_1 передала в борг ОСОБА_2 суму в розмірі 500 доларів США на умовах повернення 500 доларів в строк до 26.09.2023 без відсотків. Станом на дату звернення з позовом 500 доларів США за курсом НБУ дорівнює в еквіваленті 18 540 грн. Із позовом ОСОБА_1 звернулася до суду у зв`язку із загостренням онкологічного захворювання та значне погіршення стану її здоров`я, що ані вона, ані відповідачка не могли передбачити при передачі грошей відповідачці, та наміром відповідачки найближчим часом покинути територію країни та виїхати за кордон, що зробить неможливим повернення нею суми боргу на умовах, передбачених станом на дату отримання відповідачкою грошей. На прохання ОСОБА_1 про дострокове повернення отриманих грошей відповідачка ОСОБА_2 відмовляється під різними вигаданими підставами, що стало для приводом для звернення до суду.

Заява про забезпечення позову отримана суддею 01.08.2023.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.08.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Перевіривши доводи заяви, матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 10 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Отже, обраний заявницею спосіб забезпечення позову шляхом тимчасової заборони відповідачці виїзду за кордон до ухвалення судового рішення не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України, з огляду на що заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 149, 150-153, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Г.І.Смокіна