Справа № 216/5080/21
Провадження 2/216/446/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської

області в складі:

головуючого судді - Бутенко М. В.

за участю

секретаря - Кравець А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

11.08.2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ м. Краснокам`янськ, щомісяця аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 85% від затвердженого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою іденксацією у відповідності до змін розміру прожиткового мінімуму, але не менше 75% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття на користь позивача - ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 04.10.2023 року провадження по справі було відкрито, справу було призначено до розгляду у спрощеному провадженні з викликом сторін.

Сторони по справі, кожний окремо, в судові засідання не з`являються, 02.05.2023 року від імені позивачки судом було отримано заяву про можливий розгляд справи за її відсутності, крім того, на електронну адресу суду на кожну з призначених дат слухання справи відповідачем надаються заяви про неможливість приймати участь в судовому засіданні, бо він перебуває за межами України, відзиву на позовну заяву не надано

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст.16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1ст.15 ЦК України).

Як встановлено судом, згідно даних з копії виконавчого листа по справі № 2-1968/2011 Тернівського районного суду м. Кривого Рогу вбачається, що 06.06.2011 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу було постановлено рішення суду саме за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, згідно з яким суд ухвалив наступне: стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця РФ м, Краснокам`янськ, щомісяця аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі, розмірі 400 грн., щомісячно, до повноліття дитини на користь матері ОСОБА_1 , починаючи з 29.03.2011 року.

Згідно з ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд звертає увагу на те, що позовна вимога - це прохання позивача до суду, яке наводиться у резолютивній (прохальній) частині позовної заяви. Позовні вимоги відповідають предмету позову.

Позов в цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право).

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №320/9224/17 зазначено, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили чи постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Особливістю цієї підстави закриття провадження у справі, є те, що для її застосування необхідним є наявність трьох складових у сукупності, а саме: тих самих сторін спору, предмета позову, підстави позову.

Тотожними визнаються заяви, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет заяви, тобто коли заяви повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду (такий правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-1133цс15).

Отже, підставою для закриття провадження у справі є наявність рішення суду, яке набрало законної сили, ухвалене між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

Як вбачається із наданих стороною позивача документів, 06.06.2011 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу було постановлено рішення суду саме за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, згідно з яким суд ухвалив наступне: стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця РФ м, Краснокам`янськ, щомісяця аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі, розмірі 400 грн., щомісячно, до повноліття дитини на користь матері ОСОБА_1 , починаючи з 29.03.2011 року.

В цій справи сторонами виступали позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , предметом позову було стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , обґрунтуванням позовних вимог, тобто підставою позову, стали положення ст.ст.180-182 СК України.

Тобто, на теперішній час існує чинне рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Незважаючи на це, позивачка звернулась до суду з позовною заявою в якій просить, стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ м. Краснокам`янськ, щомісяця аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 85% від затвердженого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою іденксацією у відповідності до змін розміру прожиткового мінімуму, але не менше 75% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття на користь позивача - ОСОБА_1 .

Отже у даній справі, що перебуває на розгляді, предметом позову є така ж сама матеріально-правова вимога - стягнення аліментів, ті ж самі сторони, і з тих самих підстав заявлена позовна вимога, що мало місце під час ухвалення рішення Тернівським райсудом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 06.06.2011 року.

Позивачка ОСОБА_1 , звертаючись повторно з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, при наявності рішення Тернівського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 06.06.2011 року, яке набрало законної сили та на підставі якого продовжують стягуватися аліменти з відповідача ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , а тому фактично дублює предмет позову - вимогу (стягнення аліментів на утримання дитини) вищезазначеного рішення суду та підстави позову (ст. 180-182 СК України).

Таким чином, судом встановлено, що підстави позову у цивільній справі № 2-1968/2011 по якій ухвалено рішення Тернівським райсудом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 06.06.2011 року, яке набрало законної сили, і підстави позову заявлені позивачкою у цій судовій справі є тотожними.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.48 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 ст.48 ЦПК України, визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Однак, суд звертає увагу на те, що позивачка ОСОБА_1 не скористалась своїм правом щодо зміни/уточнення позовних вимог, визначених у ст.48 ЦПК України, а суд не має права виходити за межі заявлених позовних вимог (ч.1 ст.13 ЦПК України).

З огляду на викладене, враховуючи відсутність інших позовних вимог, в тому числі щодо зміни розміру аліментів, суд приходить до висновку, що у даній справі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є рішення суду, яке набрало законної сили, а тому провадження у справі необхідно закрити.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Разом із тим слід роз`яснити позивачці ОСОБА_1 , що вона не позбавлена права звернутися до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, або зміну способу їх стягнення - на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Керуючись п.3 ч.1 ст.255, ст.256, ст.260 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - закрити, у зв`язку з набранням законної сили рішення суду ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: М. В. БУТЕНКО