Провадження № 2/761/2457/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путрі Д.В.,

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача та його представника: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права особистої приватної власності та стягнення компенсації частини вартості автомобіля, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності на частину доходу, визнання права особистої приватної власності.

Ухвалою судді від 09.04.2021 р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 14.06.2021 р. витребувано у Державній податковій інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДПС в м.Києві належним чином завірені копії податкових декларацій платника податку - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та усі наявні дані про суми отриманих доходів вказаним ФОП за період з 2010 по 2015 роки та окремо за 2019-2020 роки, Витребувано із Головного сервісного центру МВС договір відчуження на користь ОСОБА_5 транспортного засобу марки «LEXUS» моделі GS 200T, VIN НОМЕР_2 , 2016 р.в.

Ухвалою суду від 17.11.2021 р. витребувано у Державній податковій інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДПС в м.Києві належним чином завірені копії податкових декларацій платника податку - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 та усі наявні дані про суми отриманих доходів вказаним ФОП за період з 2010 по 2020 рік включно.

Ухвалою суду від 02.02.2022 р. заяву представника відповідача ОСОБА_3 про визнання дій зловживанням процесуальними правами та повернення позову у цивільній справі №761/10243/21, - залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 24.03.2023 р. позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності за ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності на частину отриманих ОСОБА_2 доходів від підприємницької діяльності за період з 01.10.2019 року по 31.12.2020 року та стягнення коштів таких доходів, - залишено без розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 24.03.2023 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Позовні вимоги в частині поділу майна подружжя з урахуванням заяви про зміну предмета позову, мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі з 09.07.2010 р., за час якого було набуто за спільні кошти майно: автомобіль марки «Лексус» GS 200 Т, державний номер НОМЕР_4 ; нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 ;об`єкт нерухомості (машиномісце) за адресою АДРЕСА_3 .

Вказане майно хоч і зареєстровано за відповідачем, але, на думку позивача, є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між ними.

Звертає увагу, що 22.10.2020 р. ОСОБА_2 відчужив автомобіль «Лексус» GS 200 Т, державний номер НОМЕР_4 , без згоди та відома позивача, що є підставою для стягнення грошової компенсації у вигляді половини вартості відчуженого автомобіля.

З огляду на викладене, позивач просила поділити спільне майно подружжя: автомобіль марки «Лексус» GS 200 Т, державний номер НОМЕР_4 ; нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 ;об`єкт нерухомості (машиномісце) за адресою АДРЕСА_3 у рівних частках, визнати за позивачем право власності на частину від вказаного майна, стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі вартості автомобіля марки «Лексус» GS 200 Т, державний номер НОМЕР_4 .

У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову (а.с. 62-65 т.1)

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити.

Відповідач та його представник заперечили щодо задоволення позову.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦПК України).

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 09.07.2010 р., який за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2022 р. у справі №761/45513/19 розірвано.

У даній справі спір у сторін виник щодо поділу наступного майна, а саме:

- автомобіля марки «Лексус» GS 200 Т, державний номер НОМЕР_4 ;

- нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 ;

- об`єкту нерухомості (машиномісце) за адресою АДРЕСА_3 .

Згідно із частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частини другої статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 654/5243/14-ц (провадження № 61-524св18).

Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторони спільно придбали майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (право власності зареєстровано 05.02.2019 р. за ОСОБА_2 , підстава - договір купівлі-продажу №473 від 05.02.2019 р.); об`єкт нерухомості (машиномісце): за адресою АДРЕСА_3 (право власності зареєстровано 03.03.2018 р. за ОСОБА_2 , підстава - договір купівлі-продажу №605 від 03.03.2018 р.)

Відповідач не спростував презумпцію спільності права власності на вказане майно, не надав належних доказів про те, що майно, яке є предметом спору, придбане за його власні кошти.

Судом також враховано, що згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 червня 2022 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.01.2023 р. у справі №761/47643/19 позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання майна (автомобіля марки «Лексус» GS 200 Т, державний номер НОМЕР_4 , нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 , об`єкта нерухомості (машиномісце) за адресою АДРЕСА_3 ) особистою приватною власністю залишено без задоволення.

За відсутності правовстановлюючих документів у справі №761/10243/21 на майно, яке є предметом спору, суд вважає можливим врахувати обставини, встановлені судовими рішеннями у справі №761/47643/19.

Зокрема, в постанові Київського апеляційного суду від 26.01.2023 р. у справі №761/47643/19 зазначено, що з даних договору купівлі - продажу машиномісця від 03 березня 2018 року, укладеного між позивачем та ПрАТ «ХК «Київміськбуд», убачається, що позивач ( ОСОБА_2 ) придбав у власність машиномісце (підвал літ. А) за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до пункту 2.1 укладеного договору вартість майна становить 228 375,00 гривень. Пунктом 4.4 укладеного договору визначено, що придбання зазначеного нерухомого майна здійснювалось за згодою дружини покупця - ОСОБА_4 , викладеній у заяві, справжність підпису на якій засвідчено 15 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крпеян Л.Р. З даних договору купівлі - продажу квартири від 05 лютого 2019 року, укладеного між ОСОБА_6 (покупець) та ОСОБА_7 (продавець), убачається, що відповідно до умов цього договору продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_2 . Пунктом 2.1 визначено, що ціна нерухомого майна, що купується покупцем за цим договором, становить 411 685,00 гривень. Пунктом 1.10 визначено, що купівля ОСОБА_2 нерухомого майна проводиться за згодою дружини ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відтак, спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну.

З огляду на викладене, потрібно визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності за ОСОБА_4 на наступні об`єкти нерухомості, а саме: на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею - 41,70 кв.м., житловою площею - 23,10 кв.м. та на частину машиномісця (підвал літ.А) АДРЕСА_3 в будинку АДРЕСА_3 , загальною площею - 13 кв.м.

Щодо визнання за позивачем права власності на частину автомобіля марки «Лексус» GS 200 Т, державний номер НОМЕР_4 , стягнення з відповідача грошової компенсації в розмірі вартості автомобіля марки «Лексус» GS 200 Т, державний номер НОМЕР_4 , варто зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Ст. 65 ч.1 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 369 ч.1, 2 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно позовної заяви 22.10.2020 р. відповідач ОСОБА_2 відчужив автомобіль «Лексус» GS 200 Т, державний номер НОМЕР_4 , без згоди та відома ОСОБА_4 .

На підтвердження вказаних обставин позивач надала лише першу сторінку свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Лексус» GS 200 Т, державний номер НОМЕР_4 , без інформації щодо власника автомобіля (а.с. 74 т.1)

За клопотанням сторони позивача за ухвалою суду від 14.06.2021 р. було витребувано із Головного сервісного центру МВС договір відчуження на користь ОСОБА_5 транспортного засобу марки «LEXUS» моделі GS 200T, VIN НОМЕР_2 , 2016 р.в.

За договором купівлі-продажу транспортного засобу №8046/2020/2262935 від 22.10.2020 р. ОСОБА_8 (продавець) відчужив на користь ОСОБА_5 автомобіль «Лексус» GS 200 Т, державний номер НОМЕР_4 .

Відтак, продавцем спірного автомобіля був не відповідач, а інша особа.

Доказів належності автомобіля Лексус» GS 200 Т, державний номер НОМЕР_4 , саме відповідачу ОСОБА_2 , придбання вказаного автомобіля під час шлюбу матеріали справи не містять.

З клопотанням про витребування доказів щодо належності вказаного автомобіля ОСОБА_2 , перереєстрації на ОСОБА_8 сторона позивача не зверталась, як і не зверталась з клопотання про призначення експертизи в частині визначення вартості такого майна.

З огляду на це, позивачем не доведено належними та допустимим доказами набуття майна- автомобіля Лексус» GS 200 Т, державний номер НОМЕР_4 , під час шлюбу, його подальший продаж саме ОСОБА_2 під час шлюбу, без згоди та відома позивача, як і не доведено вартість такого майна, що унеможливлює задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на частину автомобіля, стягнення грошової компенсації в розмірі вартості автомобіля.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вказане, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, потрібно визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності за ОСОБА_4 на наступні об`єкти нерухомості, а саме: на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею - 41,70 кв.м., житловою площею - 23,10 кв.м. та на частину машиномісця (підвал літ.А) АДРЕСА_3 в будинку АДРЕСА_3 , загальною площею - 13 кв.м.

Керуючись ст.ст. 60, 65, 69, 70 СК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 106, 110, 263, 265, 280, 285, 289 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права особистої приватної власності та стягнення компенсації частини вартості автомобіля, - задовольнити частково.

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності за ОСОБА_4 на наступні об`єкти нерухомості, а саме: на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею - 41,70 кв.м., житловою площею - 23,10 кв.м. та на частину машиномісця (підвал літ.А) АДРЕСА_3 в будинку АДРЕСА_3 , загальною площею - 13 кв.м.

Позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення компенсації частини вартості автомобіля, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення, але не пізніше закінчення строку карантину.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення виготовлено 10.04.2023

Суддя: Осаулов Андрій Анатолійович