КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 761/2583/23
провадження № 22-ц/824/6777/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення суми страхового відшкодування, пені, штрафних санкцій, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Каплі Аліни Степанівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2023 року в складі судді Матвєєвої Ю. О.,

встановив:

23.01.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» ( далі - ПрАТ «СК «Брокбізнес»), в якому просила стягнути з відповідача на свою користь:

залишок несплаченого страхового відшкодування в сумі 66 106,19 грн;

інфляційне збільшення - 5 600,51 грн;

штрафні санкції - 16 300 грн;

пеню - 978, 01 грн;

послуги експерта - 3 750 грн;

моральна шкода - 10 000 грн, в сього на загальну суму 102 734,87 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2023 року позовну заяву повернуто особі, що її подала.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Капля А. С. просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи обґрунтовує тим, що предметом позову є вимога про стягнення коштів у матеріальному вимірі, які розподіляються як відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди.

Визнаючи вимогу про стягнення моральної шкоди у грошовому вимірі, як вимогу немайнового характеру, суд першої інстанції неповно з`ясував предмет позовних вимог за позовом, оскільки він має спільний майновий характер.

Вимоги позовної заяви є вимогами майнового характеру, розмір яких визначено у грошовому вимірі і визначається загальним розміром ціни позову, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, який становить 102 734,87 грн, з якої сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в іншій (немайновий спосіб) є немайновою вимогою.

У даній справі ОСОБА_1 позовну вимогу про стягнення моральної шкоди визначила у грошовому вимірі 10 000 грн, відтак заявлена вимога є майновою вимогою.

Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №489/5632/18, від 20 лютого 2020 року у справі №585/1399/16-ц та від 28 листопада 2018 року у справі №761/11472/15-ц.

Виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на час пред`явлення позову, належний до сплати ОСОБА_1 розмір судового збору становив 1 073,60 грн, який і був сплачений позивачем у вказаному розмірі, що підтверджується квитанцією від 19.01.2023 та 01.02.2023.

Однак, суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 не сплатила судовий збір за окрему самостійну вимогу немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди), внаслідок чого дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву позивачу, керувався положеннями частини 3 статті 185 ЦПК України, згідно з якою якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що заявником не було усунуто недоліки позовної заяви, а саме не сплачено судовий збір по вимогам про відшкодування моральної шкоди.

Однак, суд першої інстанції не врахував наступного.

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів мінімуму для працездатних осіб.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення суми страхового відшкодування, пені, штрафних санкцій, відшкодування моральної шкоди, всього на загальну суму 102 734,87 грн, позивач мала б сплатити судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 073,60 грн, тобто у визначеному законом розмірі та у встановлений судом першої інстанції строк.

Визнаючи неподаною позовну заяву та повертаючи її позивачу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у встановлений судом строк позивач не усунув недоліки позову.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та достатніми для скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а матеріали справи поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 353, 367, 379, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Каплі Аліни Степанівни задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2023 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення суми страхового відшкодування, пені, штрафних санкцій, відшкодування моральної шкодинаправити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк