КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/234/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року місто Київ

справа №759/3827/22

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Петренко Н.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до директора Святошинського будинку інтернату ОСОБА_4 про визнання дій незаконними,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому:

просив визнати дії директора Святошинського психоневрологічного інтернату ОСОБА_4 незаконними та такими, що порушують і обмежують його права опікуна і його дочки ОСОБА_2 , як підопічної.

В обґрунтування вимог посилався на те, що його дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом другої групи загального захворювання, визнана недієздатною рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 травня 2013 року.

Вказував, що його дочка постійно мешкає в Святошинському психоневрологічному інтернаті.

Зазначав, що опікунами дочки ОСОБА_2 є він та його дружина ОСОБА_3 .

Посилався на те, що директор Святошинського психоневрологічного інтернату ОСОБА_4, під час того як він хотів забрати доньку з інтернату, на так звану домашню відпустку, почав вимагати від нього письмової згоди іншого опікуна - ОСОБА_3 .

Вважає, що така вимога директора ОСОБА_4 є надумана, протиправна і перевищенням ним його службових повноважень.

Зазначав, що вони з дружиною ОСОБА_3 мають принципово різні оцінки умов існування дочки в інтернаті.

Посилався на те, що 23 березня 2022 року, коли його дружина ОСОБА_3 була з онуком в евакуації в Чернівецькій області, директор ОСОБА_4 перешкодив йому забрати дочку на домашню відпустку, тим більше в особливих умовах воєнного стану.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції відмовив йому у задоволенні заяви про відвід.

Вказував, що суд першої інстанції порушив норми ЦПК України, а саме ст. 143 ЦПК України, залишивши без задоволення його клопотання.

Посилався на те, що під час допиту свідка, суддя перешкоджала ставити йому запитання, негативно впливала на нього і свідка.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити з вищевказаних підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду також надала свої пояснення особа на якою встановлена опіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач директор Святошинського будинку інтернату ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для його задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2013 року визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною та призначено опікуном ОСОБА_3 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03березня 2020року встановлено опіку над недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає у Святошинському психоневрологічному інтернаті та призначено недієздатній другого опікуна її батька ОСОБА_1 для захисту прав та законних інтересів недієздатної.

З листа начальника Святошинського УП ГУ ПП у місті Києві Токара П. вбачається, що звернення ОСОБА_1 зареєстроване в ЖЕО №50497 від 10 серпня 2022 року з приводу неправомірних дій адміністрації Святошинського психоневрологічного інтернату за адресою: м.Київ, вул.Крамського, 16 розглянуте та після повного та всебічного вивчення звернення обставин або фактичних даних, які б свідчили про наявність в даній події ознак кримінального правопорушення не встановлено, як наслідок вказана подія не внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З пояснень ОСОБА_4 наданихст. ДОП Святошинського УП ГУ НП у місті Києві капітану поліції ОСОБА_5 вбачається, що він протягом 21 року є директором Психоневрологічного інтернату для жінок. 10серпня 2022року близько 12.00 год. йому зателефонували та повідомили, що прийшов ОСОБА_1 та хоче забрати доньку. Він повідомив ОСОБА_1 , що потрібна згода ще одного опікуна її матері ОСОБА_3 , яка 25березня 2022року надала заяву про те, що без її дозволу та участі її доньку не віддавати батьку. Після чого ОСОБА_1 викликав поліцію.

Опікуном ОСОБА_3 було надано директору ОСОБА_4 заяву про те, щоб не відпускати доньку ОСОБА_2 без її згоди.

10 серпня 2022 року ОСОБА_1 подав заяву на ім'я директора Святошинського психоневрологічного інтернату ОСОБА_4 про надання дозволу на домашню відпустку ОСОБА_2 з 10 серпня 2022 року до шести місяців.

10 серпня 2022 року ОСОБА_3 написала на ім'я директора Святошинського психоневрологічного інтернату ОСОБА_4 заяву про відмову та відкликання своєї попередньої заяви.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що директор Святошинського психоневрологічного інтернату ОСОБА_4, під час того як ОСОБА_1 хотів забрати доньку з інтернату, на так звану домашню відпустку, почав вимагати від нього письмової згоди іншого опікуна - ОСОБА_3 , а тому вважає, що така вимога директора ОСОБА_4 є надумана, протиправна і перевищенням ним його службових повноважень.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи судом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб'єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв'язку з позовною вимогою, яка пред'являється до нього.

Відповідно до статті 89 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Згідно зі статтею 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Посадові особи юридичної особи представляють її інтереси у відносинах з іншими особами, тобто уособлюють саму юридичну особу у правовідносинах з іншими особами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду із даним позовом, зазначив відповідачем директора Святошинського будинку інтернату ОСОБА_4 та пред`явив вимоги про визнання дій незаконними.

Аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що вони спрямовані до директора ОСОБА_4 як до посадової особи Святошинського будинку інтернату та стосуються його професійної діяльності.

Жодних позовних вимог до директора ОСОБА_4 як фізичної особи, позовна заява ОСОБА_1 не містить.

Таким чином, оскільки Святошинський будинок інтернат є юридичною особою - самостійним суб'єктом у цивільних правовідносинах, а позовні вимоги у цій справі пред'явлені до його посадової особи, то саме Святошинський будинок інтернат мав би відповідати за цим позовом.

Директор Святошинського будинку інтернату ОСОБА_4 не може бути відповідачем у цій справі як фізична особа, наділена процесуальною дієздатністю, оскільки є посадовою особою Святошинського будинку інтернату, тобто юридичної особи, від імені якої вона діяла у відносинах з позивачем.

Проте, позивач у ході розгляду справи у суді першої інстанції не звертався до суду з клопотанням про заміну первісного відповідача належним відповідачем - Святошинським будинком інтернатом або про залучення до участі у справі його як співвідповідача.

Отже, коло осіб - учасників справи позивач визначив з порушенням норм процесуального права.

А тому, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

На наведене вище суд першої інстанції уваги не звернув.

Оскільки, коло відповідачів визначає позивач, а в даній справі не залучено належного відповідача - Святошинський будинок інтернат, який є учасником спірних матеріальних правовідносин, рішення суду підлягає скасуванню, оскільки в такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі як відповідача, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Отже, зазначене свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , однак з помилкових мотивів, отже судове рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що відмова в задоволенні позовних вимог у зв`язку із викладеними вище підставами не позбавляє права на захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду із відповідним позовом до належних учасників справи, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не порушене.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: