Провадження № 2-др/357/27/23
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
17 березня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Орєхова О. І.
за участю секретаря Сокур О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду № 2 в м. Біла Церква заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» - адвоката Крушенівського Романа Олексійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
На розгляді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2021 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості були задоволені.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у даній справі залишено без задоволення.
02 березня 2023 року за вх. № 9097 на адресу суду від представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» - адвоката Крушенівського Романа Олексійовича надійшла заява про намір подати докази понесення витрат на правову допомогу.
06 березня 2023 року за вх. № 9663 судом отримано від представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» - адвоката Крушенівського Романа Олексійовича клопотання про залучення доказів понесення витрат на правову допомогу, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 7000 грн., мотивуючи тим, що в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 20 травня 2021 року було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги товариства до ОСОБА_1 були задоволені. 15.02.2023 року відповідачем була подана заява про перегляд заочного рішення, яка ухвалою суду від 02.03.2023 року залишена без задоволення. З метою отримання допомоги щодо ведення справи товариством було укладено договір про надання юридичних послуг № 27/02/23 від 27.02.2023 року з Адвокатським об`єднанням «Глорія Лекс». Пунктом 3.1 зазначеного договору передбачено, що вартість послуг складається із вартості наданої правової допомоги в залежності від кількості витрачених годин на її надання, що виплачується Замовником в залежності від результату вирішення спору. Вартість 1 години надання правової допомоги за даним договором становить 2 000 грн. Позитивним результатом для замовника в розумінні п. 3.1 цього договору є ухвалення судом ухвали/рішення суду будь-якої інстанції на користь Замовника. До моменту винесення ухвали суду по справі позивачем було подана до суду заява в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про залучення доказів сплати судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеного складу суду від 06.03.2023 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І.
Відповідно до контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, зазначені матеріали були отриманні суддею 07.03.2023 року.
Частина 3 статті 270 ЦПК України передбачає, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Учасники справи в судове засідання не викликалися.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки розгляд відбувався за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Так, заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2021 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості були задоволені. Стягнуто з відповідача заборгованість за Договором про надання кредиту № 1178153 від 21.06.2017 року в розмірі 119 851,35 гривень та судові витрати в розмірі 2 102 гривень, загалом 121 953,35 гривень.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у даній справі залишено без задоволення.
02 березня 2023 року за вх. № 9097 на адресу суду від представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» - адвоката Крушенівського Романа Олексійовича надійшла заява про намір подати докази понесення витрат на правову допомогу.
Зазначене судове рішення на час розгляду даної заяви про ухвалення додаткового судового рішення набрало законної сили.
За змістом ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, які підтверджують точний розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Однак, як вже зазначалось, така заява має бути озвучена до закінчення судових дебатів у справі (ч. 1 ст. 246 ЦПК). В такому разі судом призначається ще одне судове засідання, яке має бути проведено не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, за результатом якого ухвалюється додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 кодексу (ч. 2, 3 ст. 246 ЦПК). Можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті передбачають і ч. 3 ст. 259 ЦПК (порядок ухвалення судових рішень) і п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК (додаткове рішення суду).
Як зазначено вище, розгляд справи по суті було проведено 20 травня 2021 року, за результатами якого було ухвалене заочне рішення.
Так, в позовній заяві позивачем ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» ( а. с. 3 ) зазначалося, що попередній ( орієнтовний ) розрахунок судових витрат полягає в судовому розмірі 2 102 грн., заочним рішенням від 20.05.2021 року суд вирішив питання стосовно судових витрат, понесених позивачем.
Стосовно можливого понесення інших витрат, позивач не зазначав.
Ухвалою судді від 16 лютого 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення, прийнято заяву до розгляду та призначено судовий розгляд заяви на 02.03.2023 року.
02 березня 2023 року судом отримано з боку представника ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, до якого додано повноваження представника, підтвердження направлення заперечень ОСОБА_1 та заява про участь в режимі відеоконференції.
Протокольною ухвалою від 02.03.2023 року заява про участь в режимі відеоконференції була залишена без задоволення, оскільки представником ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» така заява була подана з порушенням вимог ст. 212 ЦПК України.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, остання була залишена без задоволення.
02 березня 2023 року за вх. № 9097 судом отримано від представника ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» заяву про намір подати докази понесення витрат на правову допомогу, керуючись ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тобто, докази понесення позивачем судових витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення по справі.
Тобто, з боку ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України було зроблено відповідну заяву.
Відповідно до вимог статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу.
Статтею 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначена вище заява щодо понесення судових витрат на правову допомогу з боку ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» була отримана судом 06.03.2023 року, що підтверджується відповідним штампом суду, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом ( 02.03.2023 року ухвалено рішення, п`ять днів для подачі відповідної заяви ).
Отже, вказана заява розцінюється судом, як ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правовому допомогу.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи ( ч. 1 ст. 133 ЦПК України ).
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 18.01.2022 у справі № 915/1473/20, від 18.01.2022 у справі № 910/2679/21, від 12.01.2022 у справі №918/548/21.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19.
Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).
У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
На підставу понесення ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» витрат на правову допомогу з боку останнього було надано наступні документи: Договір про надання юридичних послу № 27/02/23 від 27.02.2023 року, укладеного між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та Адвокатським об`єднанням «Глорія Лекс»; Акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 02.03.2023 року, де загальна вартість правової допомоги складає 7000 грн.
Пунктом 3.1 зазначеного договору передбачено, що вартість послуг складається із вартості наданої правової допомоги в залежності від кількості витрачених годин на її надання, що виплачується Замовником в залежності від результату вирішення спору. Вартість 1 години надання правової допомоги за даним договором становить 2 000 грн. Позитивним результатом для замовника в розумінні п. 3.1 цього договору є ухвалення судом ухвали/рішення суду будь-якої інстанції на користь Замовника.
Так, з опису та інформації про відправлення від 06.03.2023 року, інформації про направлення та фіскального чеку вбачається, що на адресу ОСОБА_1 було направлено клопотання про залучення доказів понесення витрат на правову допомогу з додатками.
В своїй постанові, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Такий же правовий висновок містяться і постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18.
Так, у Рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07 ) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені.
Тож фактичність витрат на правничу допомогу слід розглядати у широкому сенсі, включаючи не лише оплату таких витрат, але й виходячи власне із того, що достатньою є наявність відповідного договірного обов`язку. Відповідно, якщо договірний обов`язок щодо оплати наявний, то такого обов`язку достатньо для визнання витрат фактичними і такими, що підлягають компенсації стороні.
Як зазначено та встановлено вище, між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та АО «Глорія Лекс» дійсно існують договірні відносини стосовно надання правової допомоги, що підтверджується доданими з боку позивача відповідними документами.
Підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат, відсутні.
Така правова позиція міститься в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
В даній постанові Верховний Суд зазначив, що матеріали справи не містять клопотання Особа_1 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Отже, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Так, аналізуючи витрати з боку ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» понесені на правову допомогу у розмір 7000 грн., які останній просить стягнути з ОСОБА_1 , обґрунтування заперечень з боку ОСОБА_1 , суд вважає, що дійсно заявлені вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу є неспіврозмірним до реально понесених витрат, виходячи з наступного.
Судом при визначенні реально понесених витрат на правову допомогу з боку ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» враховуються обставини справи, складність, неминучість ( розгляд заяви про перегляд заочного рішення ).
У вищевказаному акті зазначено, що надання Замовнику усної консультації по справі, складає вартість 2000 грн.
Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, яке відповідно до ст. 1512 Конституції України є обов`язковим, остаточним і не може бути оскаржено, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.
Однак, суд вважає, що вищевказаний розмір, визначений стороною та його адвокатом за надання усної консультації, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи ( розгляд заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення ).
Стосовно послуг, зазначених в акті приймання-передачі в розмірі 4000 грн. за вивчення матеріалів, збирання доказів та складання заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, суд звертає увагу, що предметом заяви був перегляд заочного рішення, а тому вищевказані дії ( вивчення матеріалів, збирання доказів ) не здійснювалися, докази не були подані суду та не були такими, що є необхідними для вирішення справи. З переліку вищевказаних дій, лише було надано суду заперечення на заяву про перегляд заочного рішення на 4 аркушах.
Щодо надсилання документів відповідачу та суду, вартість якого становила 1000 грн., суд наголошує, що така послуга не відноситься до видів адвокатської діяльності, передбачених ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», та не може вважатися правовою допомогою. Надання адвокатом вказаної послуги клієнту не потребує від особи володіння юридичною освітою або іншими спеціальними знаннями, та є суто технічною роботою.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів ( ч. 1 ст. 89 ЦПК України ).
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).
Враховуючи вищезазначене, розмір витрат ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям співмірності, реальності та розумності розміру, а отже є значно завищеним.
Тому, враховуючи положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, виходячи з принципу розумності, пропорційності, реальності, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» підлягають стягнення понесені останнім витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 89, 133, 137, 141, 247, 258, 263, 264, 270, 354, 355 ЦПК України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, -
Заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» - адвоката Крушенівського Романа Олексійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» судові витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 2 000 ( дві тисячі ) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» ( адреса місцезнаходження: 01005, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 16, );

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Повний текст додаткового рішення складено 17 березня 2023 року.

Додаткове рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов