Справа № 456/3535/22
Провадження № 2/456/233/2023
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

27 лютого 2023 року місто Стрий Львівської області

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Микитина В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Стасів О.Я.,

сторони у справі:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

зміст позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики;

розглянувши дану цивільну справу у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення суду, що знаходиться по вул. Т. Шевченка, 89, за правилами загального позовного провадження, за відсутності зазначених учасників та на підставі наявних у справі матеріалів, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції сторін у справі.

Позивач ОСОБА_1 18.10.2022 року, скориставшись відділенням поштового зв`язку, скерував у Стрийський міськрайонний суд Львівської області позовну заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві згаданого суду за вх. № 13756, в якій просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованості за договором позики від 31.10.2018 року у розмірі 21 850 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 799 028 грн. 28 коп., та 15 000 Євро, що згідно курсу НБУ еквівалентно 532 539 грн., а всього заборгованості за вищевказаним договором позики у розмірі 21 850 доларів США та 15 000 Євро, що згідно курсу НБУ еквівалентно 1 333 567 грн. 28 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення до суду даної позовної заяви із однією вимогою майнового характеру у розмірі 12 405 грн., а також у витратах на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн., а всього 32 405 грн., позивач ОСОБА_1 при ухваленні рішення у цій справі просить покласти на відповідача ОСОБА_2 ..

Позов обґрунтовано тим, що 31.10.2018 року між сторонами у справі був укладений договір безвідсоткової позики, згідно котрого позивач ОСОБА_1 надав відповідачеві ОСОБА_2 у борг із встановленими термінами повернення до 01.07.2021 року грошові кошти, а саме 21 850 доларів США та 15 000 Євро. Виконання позивачем ОСОБА_1 свого обов`язку за вказаним договором щодо передачі коштів у розмірі 21 850 доларів США та 15 000 Євро підтверджується розпискою відповідача ОСОБА_2 про одержання цих грошових коштів від 31.10.2018 року. У свою чергу відповідач ОСОБА_2 у визначений у договорі безвідсоткової позики строк отримані у борг грошові кошти не повернув, на відповідні вимоги позивача ОСОБА_1 про повернення таких коштів не реагує, а тому зазначений позивач ставить вимогу про стягнення цих коштів. Таким чином, на переконання позивача ОСОБА_1 , загальна сума, котра підлягає до стягнення на його користь з відповідача ОСОБА_2 , становить 21 850 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 799 028 грн. 28 коп., та 15 000 Євро, що згідно курсу НБУ еквівалентно 532 539 грн., а всього 21 850 доларів США та 15 000 Євро, що згідно курсу НБУ еквівалентно 1 333 567 грн. 28 коп.. Відтак, позивач ОСОБА_1 просить на підставі статей 525-527, 549, 1046-1047, 1050 ЦК України свій позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до нього про стягнення боргу за договором позики не подав, свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навів.

Заяви та клопотання учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в порядку представництва, в особі адвоката Ратича Т.М. (ордер про надання правової допомоги серія ВС № 1161519 від 14.10.2022 року та договір про надання правничої допомоги № 80/22 від 12.10.2022 року містяться у матеріалах цієї справи), 10.02.2023 року, скориставшись відділенням поштового зв`язку, скерував у Стрийський міськрайонний суд Львівської області клопотання, що надійшло та було зареєстроване в діловодстві згаданого суду 15.02.2023 року за вх. № 2189, про приєднання до матеріалів цієї справи оригіналу розписки відповідача ОСОБА_2 про отримання за договором позики від 31.10.2018 року у борг грошових коштів розмірі 21 850 доларів США та 15 000 Євро, з котрим, власне, надійшов оригінал вказаної розписки.

Позивач ОСОБА_1 в порядку представництва, в особі адвоката Ратича Т.М., 24.02.2023 року, скориставшись канцелярією, подав у Стрийський міськрайонний суд Львівської області клопотання, що було зареєстроване в діловодстві згаданого суду за вх. № 2887, про розгляд цієї справи за відсутності позивача ОСОБА_1 та його уповноваженого представника адвоката Ратича Т.М.. У такі заяві одночасно висловлено позицію на підтримання позовних вимог у повному обсязі, а також вказано про відсутність заперечень проти заочного розгляду цієї справи.

Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи, котрі стосувалися процесуальних питань й залишилися нерозглянутими, до суду не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Оскільки відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог частин 6, 7 ст. 187 ЦПК України, 20.10.2022 року було вжито заходів для звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи відповідача ОСОБА_2 ..

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 27.10.2022 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , який не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 01.12.2022 року, 10:00 год..

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 01.12.2022 року підготовче засідання у даній справі відкладено на підставі ч. 2 ст. 198, пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Визначено місце, дату та час нового підготовчого засідання у даній справі зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 12.01.2023 року о 09:30 год..

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 12.01.2023 року підготовче провадження у цій справі закрито а справу призначено до розгляду по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 27.02.2023 року, 10.00 год..

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 27.02.2023 року постановлено проводити заочний розгляд цієї справи та ухвалення у ній заочного рішення на підставі наявних матеріалів (доказів).

Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у цій справі наявні відповідні письмові підтвердження.

Судом також було задоволено заяву позивача ОСОБА_1 в порядку представництва, в особі адвоката Ратича Т.М., про розгляд цієї справи за його відсутності й відсутності його уповноваженого представника, та, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання обох сторін у справі, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати заочний судовий розгляд цієї справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача ОСОБА_1 й причетність до такого порушення його прав відповідача ОСОБА_2 за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із зазначенням відповідних доказів.

Судом встановлено, що 31.10.2018 року між сторонами у справі був укладений договір безвідсоткової позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 у борг грошові кошті розмірі 21 850 доларів США та 15 000 Євро, котрі зобов`язувався повернути у строк до 01.07.2021 року.

Зазначена обставина, а також факт передачі позивачем ОСОБА_1 відповідачеві ОСОБА_2 та, відповідно, одержання відповідачем ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 грошових коштів на виконання вищевказаного договору безвідсоткової позики у розмірі 21 850 доларів США та 15 000 Євро, стверджуються розпискою від 31.10.2018 року (оригінал міститься у справі, а. с. 38), написаною та підписаною відповідачем ОСОБА_2 власноручно, на котрій також міститься підпис позивача ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 , в присутності якої відповідачем ОСОБА_2 була написана та передана ним позивачеві ОСОБА_1 вказана розписка.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 взяті у борг кошти у розмірі 21 850 доларів США та 15 000 Євро у визначені у договорі безвідсоткової позики порядку та строки позивачеві ОСОБА_1 не повернув, відповідно зазначений позивач відповідачеві ОСОБА_2 розписку від 31.10.2018 року не повернув, як і не надав останньому розписку про повернення ним отриманої позики.

Норми, джерела права, та роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного заочного рішення.

Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення грошового зобов`язання, у тому числі й за договором позики, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі ЦК України), іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Обов`язок позивальника повернути позику встановлений у ст. 1049 ЦК України. Так, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Верховний Суд у постанові від 19.05.2021 року у справі за єдиним унікальним номером 128/891/20-ц та номером судового провадження 61-4560св21 вказав, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Особа, яка має боргову розписку, вважається позикодавцем за відсутності належних і допустимих доказів, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо). Наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця свідчить, що зобов`язання за договором позики не виконане.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21.09.2022 року у справі за єдиним унікальним номером 127/2972/21 та номером судового провадження 61-19823св21.

Висновок суду за результатами розгляду справи.

За встановлених судом обставин цієї справи з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , з дотриманням загального строку позовної давності, підлягає до стягнення у межах заявлених позовних вимог заборгованість за договором безвідсоткової позики у розмірі 21 850 доларів США та 15 000 Євро.Позивач ОСОБА_1 ставить вимогу про стягнення цієї заборгованості в іноземній валюті із одночасним зазначенням еквівалентної суми у гривнях згідно з офіційним курсом НБУ по відношенню до долара США та до Євро станом на дату підписання та пред`явлення позову, тобто станом на 13.10.2022 року. Згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, який встановлений НБУ станом на 13.10.2022 року (1 долар США = 36,5688 грн., а 1 Євро = 35,5026 грн.), у зв`язку з чим загальна сума, котра підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , становить 21 850 доларів США та 15 000 Євро, що еквівалентно 1 333 567 грн. 28 коп. (21 850 доларів США еквівалентно 799 028 грн. 28 коп., а 15 000 Євро еквівалентно 532 539 грн.; 799 028 грн. 28 коп. + 532 539 грн. = 1 333 567 грн. 28 коп.). При цьому вимога про стягнення на підставі ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості та з врахуванням інфляційних втрат позивачем ОСОБА_1 не ставиться.

Відтак, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

До вказаного висновку суд дійшов також з урахуванням тієї обставини, що в матеріалах цієї справи відсутні докази, котрі б відповідали критеріям їх належності, допустимості, достовірності та достатності, зокрема такі, що спростовували б зміст розписки відповідача ОСОБА_2 від 31.10.2018 року, або ж свідчили про неправомірне заволодіння позивачем ОСОБА_1 зазначеною розпискою, наданою на виконання договору позики.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення позовної заяви з однією вимогою майнового характеру, у розмірі 12 405 грн., й підтверджуються квитанцією про сплату АТ КБ «ПриватБанк», код квитанції: 9284-6559-1398-5065 від 17.10.2022 року (оригінал міститься у справі, а. с. 1), слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, зокрема з урахуванням відповідної позиції позивача ОСОБА_1 з цього приводу та задоволенням його позовних вимог у повному обсязі, покласти на відповідача ОСОБА_2 ..

Поряд тим, при пред`явленні вищевказаної позовної заяви, позивач ОСОБА_1 ставить також питання про стягнення на свою користь з відповідача ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн., й на підтвердження таких витрат ним долучено примірник договору про надання правничої допомоги № 80/22 від 12.10.2022 року, за умовами якого позивач ОСОБА_1 та адвокат Ратич Т.М., з-поміж іншого, домовились про надання зазначеним адвокатом правничої допомоги позивачеві ОСОБА_1 , та в якому визначили, що отримання винагороди адвокатом за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару у фіксованій сумі 20 000 грн. й розмір такого гонорару позивач ОСОБА_1 сплачує адвокатові Ратичу Т.М. протягом тридцяти днів після набрання законної сили рішенням суду, ухваленим за результатами вирішення пред`явленого ним позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. У свою чергу свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю видане ОСОБА_4 08.12.2016 року, номер свідоцтва: НОМЕР_1 , таке є діючим.

Оскільки, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК України знайшов своє втілення принцип змагальності, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, котрі підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення, однак заперечення відповідача ОСОБА_2 з цього приводу не надходили, клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу ним також не було подано.

За таких обставин, та оскільки матеріали цієї справи не містять обґрунтованого клопотання відповідача ОСОБА_2 про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката Ратича Т.М., котрі підлягають розподілу між сторонами, й подати таке клопотання зазначеному відповідачеві ніщо не перешкоджало, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат відсутні, таким чином з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн., й суд у даному випадку має своїм обов`язком виконати відповідну імперативну норму процесуального закону про стягнення згаданих судових витрат, не перевіряючи їх на предмет співмірності.

Доказів понесення учасниками цієї справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, та підтвердження щодо понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу за надані йому адвокатом відповідні послуги, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-82, 89-90, 95, 133, 137, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 281-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 21 850 (двадцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят) доларів США та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) Євро, що еквівалентно 1 333 567 (один мільйон триста тридцять одна тисяча п`ятсот шістдесят сім) грн. 28 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у справі у загальному розмірі 32 405 (тридцять дві тисячі чотириста п`ять) грн..

Строк і порядок набрання заочним рішенням суду законної сили та його оскарження.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем ОСОБА_2 протягом тридцяти днів з дня його підписання суддею без проголошення безпосередньо до Стрийського міськрайонного суду Львівської області.

Позивач ОСОБА_1 має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому чинним ЦПК України, тобто шляхом подання до Львівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його підписання суддею без проголошення.

Відповідач ОСОБА_2 , якому заочне рішення суду не було вручене у день його підписання суддею без проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому складеного повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача ОСОБА_2 , яка подається безпосередньо до Стрийського міськрайонного суду Львівської області. У свою чергу апеляційна скарга на заочне рішення суду подається ним безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін у справі.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянин України; зареєстроване місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 ; фактичне постійне місце проживання: Федеративна Республіка Німеччина; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; громадянин України; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання невідоме; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Дата складення повного заочного рішення суду: 27 лютого 2023 року.

Суддя Володимир МИКИТИН