СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/282/23
Провадження №2-з/547/2/23
УХВАЛА

про забезпечення позову

10 квітня 2023 року смт Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області у складі головуючої судді Самойленко Л.М., за участю секретаря судового засідання Вареник К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

06.04.2023 до Семенівського районного суду Полтавської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики б/н від 12.11.2021, штрафних санкцій та 3 % річних 20393,70 доларів США.

Головуючим суддею визначено Самойленко Л.М.

07.04.2023 судом направлено запит до Центру надання адміністративних послуг Семенівської селищної ради про надання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 .

Справа не відкрита.

Одночасно з позовом також надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у вищевказаній цивільній справі.

Заяник ОСОБА_1 свою заяву обгрунтовує тим, що відповідач протягом майже двох років не здійснив будь-яких дій, направлених на повернення боргу. Позивач намагався в позасудовому порядку врегулювати спір шляхом переговорів, однак кошти не були повернуті. Навпаки, після переговорів між сторонами, де позивач повідомив про укладення договору про надання професійної правничої допомоги з адвокатом на предмет стягнення заборгованості з відповідача в судовому порядку, останній здійснив продаж належної йому земельної ділянки, яку відповідно до п. 5.8 договору позики зобов`язувався не відчужувати до повного розрахунку із позичкодавцем, що підтверджується укладеним договором купівлі-продажу від 03.03.2023, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Трембач Н.В. за реєстровим номером 271 (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно додається).

Отже, відповідач розпочав вчинення дій, спрямованих на ухилення від повернення позики та виконання рішення суду в майбутньому.

Наведене свідчить про те, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза і можливість переоформлення відповідачем об`єктів рухомого та нерухомого майна, які належать йому на праві приватної власності, на іншу особу, а також списання грошових коштів з рахунків в банківських установах відповідача, що може утруднити розгляд спору, що виник між сторонами, ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Зазначив, що ціна позову складає 20393,70 доларів США.

З урахуванням вище викладеного просив суд вжити заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно і грошові кошти, що є на рахунках ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в межах розміру позовних вимог 20393,70 доларів США.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Верховний Суд у складі ОП КЦС в постанові № 308/8567/20 від 14 червня 2021 року зробив висновок, що у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки вже потім вирішувати питання про забезпечення позову; у разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у своїй постанові від від 03.03.2023 у справі № 950/448/22 дійшов висновку, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами Відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для Позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та Позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Судом встановлено та це вбачається із матеріалів справи, що між сторонами дійсно виник цивільно-правовий спір, а тому у випадку, якщо спір буде вирішено на користь позивача, будуть наявні підстави для стягнення зазначених коштів.

При цьому суд враховує, що в разі невжиття заходів забезпечення позову існує ймовірність утруднення виконання можливого рішення на користь позивача, враховуючи зазначену ціну позову, а також дії відповідача.

Як вбачається із заяви та доданих до неї доказів, відповідач відчужив земельну ділянку, яку зобов`язувався не відчужувати до повного розрахунку із позичкодавцем, про що зазначено у договорі позики. Факт відчуження підтверджується договором купівлі-продажу від 03.03.2023, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Трембач Н.В. за реєстровим номером 271 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тож, враховуючи викладене, встановлені обставини справи, зважаючи на предмет позову, з яким позивач звернувся до суду, суд приходить до висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки позивача, а також на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 в межах розміру позовних вимог.

Даний захід забезпечення позову суд вважає співмірним з заявленими позовними вимогами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ухвала суду про забезпечення позову згідно із ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, яке відповідно до ст. 129 -1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, посадовими чи службовими особами на всій території України.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст.13, 149-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики б/н від 12.11.2021, штрафних санкцій та 3 % річних 20393,70 доларів США, - задовольнити.

Накласти арешт на рухоме та нерухоме майно і грошові кошти, що є на рахунках ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в межах розміру позовних вимог 20393,70 доларів США.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Полтавському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суддя Л.М.Самойленко