ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 705/30/23
Провадження № 22-ц/821/996/23
категорія : скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.,

суддів: Бородійчука В.Г., Нерушак Л.В.,

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.,

учасники справи:

скаржник : ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 травня 2023 року(постановлену під головуванням судді Єщенко О.І. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області, повний текст складено 09 травня 2023 року) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про порушення вимог закону,-

в с т а н о в и в :

09 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, якою просив визнати дії начальника відділу Гудзовського О.О. у виконавчому провадженні 65480922 від 19.05.2021 неправомірними щодо заяви ОСОБА_1 від 18.07.2022 і зобов`язати розглянути її в установленому порядку.

Скаргу обґрунтовував тим, що відділ ДВС здійснює виконавче провадження № 65480922 від 19.05.2021 щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_2 збитків на суму 320 400 грн. Скаржник вказує, що при проведенні виконавчих дій виконавець діяв як заманеться і порушив порядок накладання і зняття арешту з майна (без перевірки стану і властивостей), що створило загрозу руйнування та інші перешкоди в розпорядженні і користуванні ним. Начальник відділу Гудзовський О.О. не встановив контроль за правильністю і своєчасністю дій виконавця, незважаючи на його звернення щодо ухвалених незаконних рішень, і тому, 18.07.2022 ОСОБА_1 була подана заява про відвід державного виконавця. Проте, Гудзовський О.О. не розглянув її в порядку ст. 23, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» і постанову не надав в розумні терміни, що було перешкодою для оскарження, як і його звернення до різних керівників вищого рівня.

У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просив суд визнати поважними причини пропуску встановленого строку оскарження дій Гудзовського О.О. і поновити цей строк; визнати дії начальника відділу Гудзовського О.О. у виконавчому провадженні 65480922 від 19.05.2021 неправомірними щодо заяви ОСОБА_1 від 18.07.2022 і зобов`язати розглянути її в установленому порядку.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 травня 2023 поновлено ОСОБА_1 строк для подання скарги на порушення вимог закону.

Відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на порушення вимог закону.

Ухвала суду першої інстанції, зокрема, мотивована тим, що оскільки ОСОБА_1 не було відомо про розгляд заяви про відвід начальником відділу ДВС, суд дійшов висновку про задоволення клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду зі скаргою.

Відмовляючи в задоволенні скарги по суті, суд першої інстанції виходив із того, що підстави для відводу державного виконавця чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження», і питання про відвід державного виконавця вирішено начальником відділу відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі, поданій 17 травня 2023 року, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 травня 2023 року скасувати, а по справі ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що скарга про порушення вимог закону начальником відділу ДВС у м. Умані від 09.01.2023 була залишена без розгляду суддею Єщенко О.І. ухвалою 19.01.2023, що відноситься до розгляду по суті, проте, дана ухвала була скасована постановою Черкаського апеляційного суду від 22.02.2023, але повторно справа розглянута тим же суддею Єщенко О.І. всупереч положенням ст. 37 ЦПК України.

Вказує, що виконавче провадження 65480922 відкрито за заявою стягувача ОСОБА_2 згідно виконавчого листа 705/1087/21.

Судом першої інстанції зазначено номер справи № 705/1087/21, що стосується справи про адміністративне правопорушення, а необхідно зазначити № 705/1087/20 про стягнення збитків ( суддя Гудзенко В.Л.). На даний час суд представляє це як помилку виконавчої служби, проте на думку скаржника це є службовий злочин з метою подвійного стягнення з нього збитків.

Зазначає, що дії суду, ДВС і стягувача мають ознаки корупції.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, подана ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 про порушення вимог закону , суд першої інстанції виходив із того, що підстави для відводу державного виконавця чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження», і питання про відвід державного виконавця вирішено начальником відділу відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 129 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Так, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Звертаючись до суду зі скаргою, сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати порушення її прав та свобод із посиланням на конкретні рішення, дії або бездіяльність державного виконавця (інших посадових осіб) та вказати, у чому саме полягає таке порушення.

Таким чином, право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною третьою зазначеної вище статті встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Звертаючись до суду зі скаргою у даній справі, ОСОБА_1 посилався, зокрема, що відділ ДВС здійснює виконавче провадження 65480922 від 19.05.2021 щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_2 збитків на суму 320 400 грн і при проведенні виконавчих дій виконавець порушив порядок накладення та зняття арешту майна боржника. Начальник відділу Гудзовський О.О. не встановив контроль за правильністю і своєчасністю дій виконавця, незважаючи на звернення ОСОБА_1 щодо ухвалення незаконних рішень та просив визнати дії начальника відділу Гудзовського О.О. у виконавчому провадженні 65480922 від 19.05.2021 неправомірними щодо поданої скаржником заяви від 18.07.2022 про відвід виконавця, зобов`язавши розглянути дану заяву в установленому порядку.

Отже, предметом оскарження є бездіяльність посадової особи органу виконавчої служби Гудзовського О.О. щодо вирішення питання відводу державного виконавця в порядку та строки визначені законом.

Права та обов`язки виконавців визначено статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, та користуватися іншими правами, наданими законом.

Частиною 4 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, приватний виконавець не може виконувати рішення, якщо:

1) боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи.

2) боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем;

3) виконавець, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів;

4) сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають на виконанні у приватного виконавця, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності такого приватного виконавця.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення обставин, передбачених частиною четвертою статті 5 цього Закону, виконавець зобов`язаний заявити самовідвід та повідомити про це стягувача.

З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками. Відвід має бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і може бути заявлений у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» питання про відвід державного виконавця, який не заявив самовідвід, вирішується начальником відділу, якому підпорядкований державний виконавець, про що виноситься постанова.

Відмова у задоволенні відводу державного виконавця може бути оскаржена в 10-денний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, на виконанні у відділу ДВС у м.Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління МЮУ ( м. Київ) у старшого державного виконавця Кравченко М.В. перебуває виконавче провадження №65480922 з примусового виконання виконавчого листа №701/1087/21, виданого 18.05.2021 Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяних збитків у сумі 320 400 грн.

19.05.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65480922.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику, яка останнім отримана та не заперечується.

18.07.2022 ОСОБА_1 подано до Відділу ДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) заяву про відвід старшого державного виконавця Кравченко М.В. у виконавчому провадженні № 65480922.

Листом начальника Відділу ДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) Гудзовським О.О. за вих. № 18937-4 від 21.07.22 повідомлено ОСОБА_1 , що в його заяві про відвід виконавця відсутні будь-які вмотивовані підстави, передбачені ч. 4 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», будь-які факти, що підтверджують порушення старшим державним виконавцем Кравченко М.В. вимог законодавства та вказано, що відвід не підлягає задоволенню та розгляду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

06.03.2023 постановою начальника Відділу ДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) Гудзовського О.О. відмовлено у задоволенні заяви сторони виконавчого провадження - боржника ОСОБА_1 про відвід старшого державного виконавця Кравченко М.В. у виконавчому провадженні № 65480922.

Постановою начальника Відділу ДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) Гудзовського О.О. від 06.03.2023 дії старшого державного виконавця Кравченко М.В. при виконанні виконавчого провадження № 65480922 визнано такими, що вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Копії постав від 06.03.2023 за вих. №8411-4 направлені ОСОБА_1 10.03.2023, які отримані останнім 14.03.2023.

Також постановою начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзовського О.О. від 21.04.2023 постановлено старшому державному виконавцю відділу Кравченко М.В. у виконавчому провадженні № 65480922 внести постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, якою внести зміни в Автоматизованій системі виконавчого провадження, зазначивши номер виконавчого провадження № 705/1087/20 2/705/1194/21. Даною постановою вважати номер виконавчого документу № 705/1087/20 2/705/1194/21 у постановах про перевірку виконавчого провадження від 06.03.2023 та про відмову в задоволенні відводу державному виконавцю при здійсненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 65480922 від 06.03.2023. Даною постановою вважати дату 06.03.2023 датою постанови про відмову в задоволенні відводу державному виконавцю при здійснені виконавчих дій у виконавчому провадженні № 65480922, яка була помилково зазначена «06.03.2022».

Із наведеного слідує, що начальником відділу ДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) Гудзовським О.О. розглянуто заяву ОСОБА_1 про відвід старшого державного виконавця Кравченко М.В. і листом від 21.07.2022 повідомлено, що відвід не підлягає до задоволення, а постановою від 06.03.2023 відмовлено у задоволенні відводу старшого державного виконавця, отже начальником Відділу ДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) Гудзовським О.О. вирішено питання про відвід старшого державного виконавця відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні підстави для задоволенні скарги.

Крім того, зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_1 , будучи не згідним з відповіддю (лист від 18937-4 від 21.07.2022) начальника Відділу ДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) Гудзовського О.О. на його заяву про відвід, помилково ототожнює її з бездіяльністю начальника відділу .

Так, на думку ОСОБА_1 , при проведенні виконавчих дій державним виконавцем було порушено порядок накладення і зняття арешту з майна боржника ( без перевірки стану і властивостей) , а його заява про відвід протиправно не була задоволена.

У розумінні положень національного законодавства, під бездіяльністю розуміють певну форму поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій чи неприйнятті рішень, які вона повинна була і могла вчинити.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, що постанови державного виконавця про накладення і зняття арешту з майна боржника, ОСОБА_1 оскаржувались.

Отже, старшим державним виконавцем Кравченко М.В. вчинялися дії відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів зауважує, що на час звернення до суду із скаргою на порушення вимог закону, виконавче провадження № 65480922 перебуває у стані зупинення на підставі постанови державного виконавця від 30.06.2021, а інші процесуальні дії державним виконавцем вчинялися відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що підставою для скасування ухвали суду першої інстанції є розгляд справи неповноважним складом суду через те, що заявлений відвід судді був ним проігнорований, не варті уваги.

Як вбачається з матеріалів справи 16 березня 2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відвід судді Єщенко О.І., обґрунтовуючи недопустимістю повторної участі судді, зазначаючи про скасування постановою Черкаського апеляційного суду від 22 лютого 2023 ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2023.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року скасовано ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Єщенко О.І., якою залишено без розгляду скаргу ОСОБА_1 про порушення вимог закону, а матеріали даної справи направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 37 ЦПК України визначено недопустимість повторної участі судді в розгляді справи. Так, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі; суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення; суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції; суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції; суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі; суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Таким чином, підстави для відводу, на які посилається скаржник у своїй заяві від 16 березня 2023 року відсутні, а сама заява ОСОБА_1 про відвід була вирішена ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 квітня 2023року у відповідності до вимог ст. 40 ЦПК України.

Інших доводів, які б свідчили про неправильне вирішення скарги ОСОБА_1 на порушення вимог закону, судом першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи встановлені обставини справи, надавши належну оцінку доводам скаржника, апеляційний суд приходить до висновку по те, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у засдоволенні скарги, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків місцевого суду.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, прийнявши до уваги, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування судового рішення немає, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 травня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про порушення вимог закону - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.В. Нерушак

/повний текст постанови суду виготовлений 02 серпня 2023 року/