Справа № 202/7493/21
Провадження № 2/202/116/2023
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2023 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Різниченко Я.М., представника позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи Григоренко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, Дніпровська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Пташинського О.А. звернулася до суду позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В своєму позові позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 23 травня 1973 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Індустріальної районної ради від 07 березня 1973 року за № 151 за зареєстрованого в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 03 травня 1973 року в реєстровій книзі № 289 за № 64.

За життя, 17 квітня 2001 року, ОСОБА_5 зробив у банку на випадок своєї смерті заповідальне розпорядження на її ім`я та на ім`я ОСОБА_4 .

Заповіту на належну йому частину домоволодіння ОСОБА_5 не залишив.

У строк, визначений статтею 1270 ЦК України, вона звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Також із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_3

16 травня 2005 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням на банківський вклад.

У видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 було відмовлено через відсутність документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем.

Позивач зазначає, що є онукою колишньої цивільної дружини ОСОБА_5 ОСОБА_3 , проживала з ним однією сім`єю понад п`яти років до дня відкриття спадщини, продовжує проживати у належному спадкодавцю будинку, де зареєстрована з 01 липня 1993 року до теперішнього часу, іншого житла не має. За власні кошти проводила обряд поховання спадкодавця.

За цих підстав позивач просить встановити факт її проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю понад п`яти років до часу відкриття спадщини, а саме з 1 липня 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2021 року у справі було відкрите загальне позовне провадження.

Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Шосту дніпровську державну нотаріальну контору.

Під час підготовчого провадження відповідач ОСОБА_3 надала свій відзив (письмові пояснення) на позов, зазначивши, що позов ОСОБА_2 визнає в повному обсязі.

Відповідач зазначила, що з 1967 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 .

В 1972 році ними був збудований житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Через напружені стосунки ними було прийнято рішення отримати кожному правовстановлюючі документи на 1/2 частину домоволодіння.

В подальшому відносини між ними були припинені.

В 1981 року будинок поділили на дві ізольовані квартири. У володінні ОСОБА_5 залишилася квартира АДРЕСА_2 , а у її володінні квартира АДРЕСА_3 .

Разом із нею в квартирі АДРЕСА_3 проживала дочка від попереднього шлюбу з онукою ОСОБА_2 .

В 1993 році між ОСОБА_2 та її матір`ю виник конфлікт. ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_2 деякий час пожити в нього. З того часу вона перейшла жити до квартири АДРЕСА_2 , де і проживає по теперішній час. ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем вели спільне господарство, разом харчувалися, сплачували комунальні послуги, робили поточні ремонтні роботи.

В свою чергу, вона ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги. Однак в дійсності на час відкриття спадщини у фактичних шлюбних відносинах зі спадкодавцем не перебувала та спільно з ним однією сім`єю не проживала, спільного господарства не вела.

Тому відповідач вважає, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_5 , так як проживала з ним з 1993 року до часу відкриття спадщини.

Ухвалою від 25 листопада 2022 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом було закрито, оскільки встановлено, що ОСОБА_4 помер до пред`явлення позивачем позову 19.12.2010 року.

Ухвалою від 25 листопада 2022 року було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Дніпровську міську раду.

Ухвалою від 14 грудня 2022 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Пташинський О.А. позов підтримав.

У подальшому представник позивача в судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим розгляд справи завершено в його відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена, зважаючи на надані відповідачем письмові пояснення по справі, справу розглянуто в її відсутність.

Третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про розгляд справи була повідомлена.

Представник третьої особи Дніпровської міської ради Григоренко А.М. у судовому засіданні просила вирішити справу згідно з вимогами законодавства.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 пояснила, що мешкає в будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 її сусідка. Мешкає в будинку АДРЕСА_1 . До 1993 року вона проживала з бабою, матір`ю та сестрою. Після через погані відносини стала мешкати з дідом. Вони вели спільне господарство. Вона його доглядала. ОСОБА_5 помер у 2004 році. ОСОБА_4 приїжджав до них в гості. Останній раз бачила його на похованні.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 23.05.1973 року, виданого виконкомом міської ради ОСОБА_5 належала 1/2 частина домоволодіння по АДРЕСА_1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги звернулася ОСОБА_3 , яка зазначила, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю з 1967 року по день його смерті.

На підставі її заяви була заведена спадкова справа № 1018/2004.

Крім того, з заявою про прийняття спадщини 16 березня 2005 року звернувся ОСОБА_4 , який зазначив, що помер його брат ОСОБА_5 та все спадкове майно, що залишилося після його смерті він приймає та, що інших спадкоємців немає.

Докази щодо ступеня родинного зв`язку між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в матеріалах спадкової справи відсутні.

Також 4 квітня 2005 року з заявою про прийняття спадщини звернулася позивач ОСОБА_2 , яка зазначила, що приймає спадкове майно за заповідальним розпорядженням.

16 травня 2005 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням на 67 % грошового вкладу в ЗАТ КБ «ПриватБанк».

22 липня 2005 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори було видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням на 33 % грошового вкладу в ЗАТ КБ «ПриватБанк».

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер.

Згідно з витягом зі спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася.

17 березня 2021 року представник позивача звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на ім?я ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 .

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 17 березня 2021 року було відмовлено у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 .

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом мотивована відсутністю документів, які підтверджують родинні відносини позивача зі спадкодавцем.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини 2 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Зокрема, відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При цьому частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Суд враховує, що позовні вимоги про визнання права власності у порядку спадкування за законом заявлені ОСОБА_2 як спадкоємцем четвертої черги.

Окрім неї з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 також звернувся ОСОБА_4 , який помер у 2010 році та спадкова справа після смерті якого не заводилася.

В свою чергу, ОСОБА_3 , до якої позивачем заявлений позов, не є спадкоємцем, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 , оскільки докази її належності до спадкоємців четвертої чи іншої черги відсутні.

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_3 підтвердила, що разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини однією сім`єю не проживала, а, отже, спадщину не прийняла.

Тому суд не приймає її визнання позову, оскільки воно суперечить закону.

Суд звертає увагу, що у справах про спадкування належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Зазначене випливає з частини першої статті 1277 ЦК України, згідно з якою в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відтак, на думку суду, належним відповідачем у даній справі має бути саме орган місцевого самоврядування, оскільки відповідач ОСОБА_3 , до якої позивачем заявлений позов, спадщину після смерті ОСОБА_5 не прийняла, належних доказів наявності в неї спадкових прав не надано.

Отже, спір про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності у порядку спадкування за законом повинен вирішуватися шляхом пред`явлення позову до територіальної громади в особі відповідного органу місцевого самоврядування - Дніпровської міської ради, саме прав якої стосується цей спір і які вона як третя особа позбавлена можливості захищати у спосіб, визначений для відповідача статтями 43, 49 ЦПК України, а клопотань про залучення останньої до участі у справі як співвідповідача позивач та її представник не заявили.

Враховуючи вищенаведене, в задоволенні позову ОСОБА_2 необхідно відмовити.

При цьому суд не робить інших висновків щодо обставин справи, непов`язаних із встановленням належності відповідача.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, Дніпровська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю. Марченко