_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/1124/23
Провадження № 2-з/947/201/23
УХВАЛА

08.02.2023 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Грабовій Т.П.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника позивача Ременюк Т.О. про забезпечення позову, подану по цивільній справіза позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») (01001, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання прав іпотекодержателя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання прав іпотекодержателя.

Одночасно, представник позивача ОСОБА_2 надала до суду заяву про забезпечення позову в якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 та належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 . При цьому представник позивача посилається на те, що 30 березня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2007/670-2.06/47, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 72 864 долари США зі сплатою 12,45 % річних та кінцевим терміном повернення - 29 березня 2027 року. Кредит надано на фінансування будівництва житла - квартири по АДРЕСА_3 . В забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки від 30 березня2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1069. 10 вересня 2019 року Загальними зборами AT «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до AT «Альфа-Банк». Внаслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків є AT «Альфа-Банк». В подальшому, 01 грудня 2022 року AT «Альфа-Банк» було змінено назву на AT «Сенс Банк». Відповідно до відповіді КП «Міське капітальне будівництво» AT «Альфа-Банк» стало відомо, що житловий будинок по АДРЕСА_3 було введено в експлуатацію та встановлена нумерація: АДРЕСА_4 . Представник позивача зазначила, що, відповідно до пункту 2.1.9 Іпотекодавець зобов`язаний протягом трьох робочих днів з моменту оформлення та реєстрації права власності Іпотекодавця на нерухоме майно, зазначене в пункті 1.1 Договору, укласти з Іпотекодержателем договір про внесення змін, зазначений в пункті 1.9 договору. Однак, як стало відомо позивачу, будинок в якому знаходиться квартира, майнові права на яку було передано в іпотеку, було введено в експлуатацію, відповідач постійно проживає в квартирі АДРЕСА_5 , сплачує комунальні послуги та таке інше, але, в порушення вищезазначених положень договору, не повідомив Іпотекодержателя про оформлення права власності на предмет іпотеки, та введення останнього в експлуатацію, чим порушив права Іпотекодержателя. Оскільки станом на сьогодні предмет іпотеки не перебуває під Іпотекою Банку, а відповідач, розуміючи про наявність заборгованості за кредитним договором не повідомив Банк про оформлення права власності на предмет іпотеки, є всі підстави вважати, що відповідач може здійснити відчуження квартири з метою ухилення від відповідальності. Також відповідач не здійснив жодних дій спрямованих на виконання зобов`язань, а навпаки вчиняє дії, щодо унеможливлення стягнення з нього боргів, оскільки предмет іпотеки станом на сьогодні не перебуває під забороною та обтяженням. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач вважає, що вищевказане майно може бути відчужене відповідачем третім особам, що суттєво ускладнить виконання можливого рішення суду, а тому, з метою унеможливлення відчуження вказаного майна, для забезпечення позову та можливості реального виконання рішення суду, вони вимушені звернутись до суду з даною заявою.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням вказаного вище роз`яснення Пленуму Верховного суду України, суд вважає, що накладення арешту на спірне майно не зашкодить істотним чином правам та охоронюваним законом інтересів відповідача.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

При таких обставинах, суд вважає вимоги представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову співмірними із заявленими позовними вимогами, а тому приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.149-153, 157 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Копію ухвали направити до Управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР для виконання, сторонам - для відома.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Огренич І. В.