Справа №461/2705/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2023 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Мироненко Л.Д.,

при секретарі судового засідання Забродоцькій Я.Р.

за участі:

представника позивача Павлової З.П.

прокурора Машталяр Ю.А.

представника відповідача ОСОБА_1

представника третьої особи Чижович І.З.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву керівника Франківської окружної прокуратури м Львова, в інтересах позивача Львівської міської ради, до ОСОБА_2 , за участі третьої особи на стороні позивача: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про витребування з чужого, незаконного володіння об`єкту нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги.

03 червня 2022 року керівник Франківської окружної прокуратури м Львова, діючи в інтересах Львівської міської ради звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяком П.Т. проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення, загальною площею 137,8 кв.м на АДРЕСА_1 . В якості підстави для виникнення права приватної власності відповідача на спірне нерухоме майно, державним реєстратором зазначено: висновок б/н, виданий 20.12.2019 ТзОВ «Галбудпроект», договори дарування № 4540 від 16.09.2014 року та № 4592 від 17.09.2014 року, а також договір купівлі-продажу № 277 від 29.03.2019 року.

Прокурор вказує, що наявні достатні підстави вважати, що відповідач в незаконний спосіб набув право власності на спірні нежитлові приміщення площею 117,8 м2 (137,8 м2 4,0 м2 4,0 м2 10,0 м2 2,0 м2 = 117,8 м2) саме на підставі вищезгаданого висновку ТзОВ «Галбудпроект» від 20.12.2019 року, що призвело до їх незаконного вибуття з комунальної власності, оскільки такі приміщення належать територіальній громаді міста Львова.

Прокурор зазначив, що ТзОВ "Галбудпроект" безпідставно включено до висновку від 20.12.2019 року щодо відповідності будівельним нормам об`єкту нерухомого майна, інформацію про нежитлові приміщення під літ. І 7,3 м2, літ. ІІ 6,4 м2, літ. ІІІ 6,3 м2, літ. V 7,4 м2; літ. X 8,9 м2, літ. XІ 7,3 м2, літ. VІ 2,0 м2, літ. VII 30,3 м2, літ. XII 2,0 м2 в підвалі по АДРЕСА_1 та їх власника ОСОБА_3 , яка не надала і не могла надати правовстановлюючі документи на ці приміщення через відсутність у неї будь-яких законних прав на них.

Відтак просив суд витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення підвалу площею 117, 8 кв.м по АДРЕСА_1 , які входять до складу нежитлових приміщень підвалу загальною площею 137,8 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) із відкриттям нового розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рух справи в суді.

Ухвалою від 07 червня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 18 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 01 листопада 2022 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно - нежитлові приміщення загальною площею 137,8 кв.м, які знаходяться у підвалі будинку АДРЕСА_2 із забороною суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомості - нежитлових приміщень загальною площею 137, 8 кв.м,

Позиція сторін по справі.

Прокурор в судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених у ньому та просив задовольнити. Пояснив, що у зв`язку з бездіяльністю Львівської міської ради, в результаті якої з її володіння повторно вибуло нежитлове приміщення, прокуратура Львівської області звернула з вказаним позовом в інтересах територіальної громади. Додатково зазначив, що відповідач ОСОБА_4 в законний спосіб набула права власності на нежитлові приміщення в підвалі будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 20 кв.м, в той час як загальна площа підвальний приміщень за вказаною адресою становить 137, 8 кв.м.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, підтвердила, що об`єкт нерухомості вибув з володіння територіальної громади м Львова поза її волею.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що твердження представника позивача про те, що у підвалі будинку по АДРЕСА_1 наявні нежитлові приміщення загальною площею 138,4 м2 не відповідають фактичним обставинам та спростовуються наявними в матеріалах справи долученими до матеріалів справи документами, а твердження, що площу підвальних приміщень в будинку по АДРЕСА_1 можна вирахувати шляхом віднімання від загальної площі будинку площі усіх шести квартир та нежитлових приміщень, які належать ТзОВ «Старий Рояль є виключно намаганням представника позивача підігнати площу витребовуваних позивачем підвальних приміщень до площі 137,8 м кв. Крім того, з долучених до позовної заяви документів вбачається, шо площа таких підвальних приміщень становить 97,9 м2. Також представником позивача не враховано, що 8.3 кв.м підвальних приміщень за вищевказаною адресою належать ТзОВ « Старий Рояль». Представник відповідача зазначив, що жодних доказів, що вказане нежитлове приміщання належало Львівській міській раді суду не надано, Вказав, що предметом віндикаційного позову може бути лище індивідуально визначене майно, в той час як позивач просить витребувати частину нежитлового приміщення, площею 117,8 кв. м, що не є індивідуально визначеним майном Відтак у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Представник третьої особи у судовому засіданні позов просив задовольнити, вказав, що Львівська міська рада жодних правочинів щодо спірних приміщень не укладала, а відтак такі вибули з володіння міської ради без волі власника.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

На підтвердження права власності нежитловими підвальними приміщеннями за адресою АДРЕСА_1 , стороною позивача надано суду рішення Галицького (Ленінського) райвиконкому м Львова від 14.04.1987 № 222, яким вирішено затвердити реєстр житлових будинків, що належать місцевим радам по Ленінському району міста Львова; та Львівському міському бюро технічної інвентаризації провести реєстрацію даних будинків згідно реєстру.

При цьому, 03.03.2004 державним реєстратором Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки зареєстровано право комунальної власності на будинок АДРЕСА_1 за територіальною громадою міста Львова в особі Львівської міської ради на підставі рішення Галицького (Ленінського) райвиконкому м Львова від 14.04.1987 № 222 без будь-яких застережень щодо нежитлових приміщень та площ в цьому будинку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.05.2006 та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.08.2006 року.

Відповідно до договору дарування № 4540 від 16.09.2014 року, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подарували, а ОСОБА_4 прийняла в дар підвальне приміщення під літ. ІX, загальною площею 4,0 м2, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01). Відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 12.11.1996 виконкомом Львівської міської ради народних депутатів та свідоцтва про право на нерухоме майно від 04.07.2014, виданого державним реєстратором реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області вищезазначене нежитлове приміщення на момент продажу належало дарувальникам на праві спільної сумісної власності.

Згідно з договором дарування № 4592 від 17.09.2014 року, ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла в дар підвальне приміщення під літ. XІІІ, загальною площею 4,0 м2, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01). Вищезазначене нежитлове приміщення на момент продажу належало дарувальнику на праві приватної власності на підставі договору дарування № 1676 від 17.07.2002 та свідоцтва про право на нерухоме майно від 04.07.2014, виданого державним реєстратором реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області.

За даними, що містяться у договорі купівлі-продажу нежитлового приміщення № 277 від 29.03.2019 року, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 продали, а ОСОБА_4 купила нежитлове приміщення (підвал) під літ. VIIІ, загальною площею 10,0 м2, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101). Вищезазначене нежитлове приміщення на момент продажу належало продавцям на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 , виданого 10.02.1997 виконкомом Львівської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження № 89.

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу квартири № 4301 від 18.10.2013 року, ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_3 , до якої належить комора в підвалі під літ. ІV площею 2,0 м2, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Відповідно до листа управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 05.11.2021 № 2302-вих-103387, 13.06.2013 між УКВ ДЕР ЛМР та ТзОВ «Старий Рояль» укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації способом викупу № 2823 на нежитлові приміщення нежитлові приміщення у підвалі під інд. І площею 8,3 м2 та першого поверху площею 156,1 м2, загальною площею 164,4 м2, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , технічна характеристика яких наведена у технічному паспорті від 23.03.2004. Вказане підтверджується долученою до матеріалів справи копією договору купівлі продажу № 2823 від 30.06.2013 року.

У листі управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 03.12.2021 № 2302-вих зазначено, що за період з часу утворення управління (грудень 1998 року будь-які інші підвальні приміщення в будинку АДРЕСА_1 , окрім зазначених у листі №2302-вих-1033387 не відчужувались.

Також УКВ ДЕП ЛМР у вказаному листі повідомлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить до будинків, які передано у власність Львівській міській територіальній громаді відповідно до рішення виконавчого комітету Галицької (Ленінської) районної ради народних депутатів м Львова від 14.04.1987 № 222.

Крім того, судом встановлено, що 25.12.2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяком П.Т. проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення, загальною площею 137,8 м2 на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

В якості підстави для виникнення права приватної власності відповідача на спірне нерухоме майно, державним реєстратором зазначено: висновок б/н, виданий 20.12.2019 року ТзОВ «Галбудпроект», договори дарування № 4540 від 16.09.2014 та № 4592 від 17.09.2014, а також договір купівлі-продажу № 277 від 29.03.2019.

Відповідно до висновку щодо відповідності будівельним нормам об`єкту нерухомого майна, наданого ТОВ «Галбудпроект» від 20 грудня 2020 року, ОСОБА_2 є власницею підвальних приміщень за вищевказаною адресою, а саме:

- літ. І коридор 7,3 м2;

- літ. ІІ коридор 6,4 м2;

- літ. ІІІ коридор 6,3 м2;

- літ. V коридор 7,4 м2;

- літ. X коридор 8,9 м2;

- літ. XІ коридор 7,3 м2;

- літ. ІV підвал 2,0 м2;

- літ. VІ підвал 2,0 м2;

- літ. VII підвал 30,3 м2;

- літ. VIII підвал 10,0 м2;

- літ. ІX підвал 4,0 м2;

- літ. XII підвал 2,0 м2;

- літ. XIIІ підвал 4,0 м2.

Після натурного обстеження об`єкта ТзОВ «Галбудпроект» було здійснено висновок про можливість об`єднання підвальних приміщень, що знаходяться по АДРЕСА_1 , в єдиний об`єкт нерухомого майна (групу нежитлових приміщень).

При цьому, загальна площа новоутвореної групи нежитлових приміщень в результаті проведення перепланування, переобмірів та уточнення всіх площ становить 137,8 м2, основна 105,0 м2.

До вказаного висновку долучено технічний паспорт, з якого вбачається що загальна площа нежитлових приміщень на підвальному поверсі за адресою: АДРЕСА_1 становить 137,8 кв м.

З акту загального огляду жилого будинку АДРЕСА_1 від 20.05.1981 року вбачається, що у цьому будинку налічується 6 квартир, житловою площею 198 кв.м та наявність підвалу площею 99 кв.м.

З відповіді відділу приватизації державного житлового фонду Галицького районного на запит від 05.03.2013 року вбачається, що приватизовані такі підвальні приміщення: за квартирою 2А 2 кв.м підвальних приміщень, за квартирою 3 4 кв.м підвальних приміщень, за квартирою 4 4 кв.м підвальних приміщень, за кв. 6 -10 кв.м підвальних приміщень. Вказане підтверджується також довідкою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № ю3/32 від 17.02.2014.

Відсутність підвальних приміщень у складі квартири АДРЕСА_3 підтверджується договором купівлі-продажу квартири № 3942 від 10.06.2014 та технічним паспортом на квартиру від 27.03.2014.

Відсутність підвальних приміщень у складі квартири АДРЕСА_4 у цьому ж будинку, свідчить свідоцтво про право власності № НОМЕР_3 , видане 05.08.1996 внаслідок її приватизації, а також інформація з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до довідки, виданої ЛКП « Старий Львів», станом на 29.12.2012 року, згідно з інвентаризаційними матеріалами ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», підвальні приміщення в буд. АДРЕСА_1 , позначені наступними літерами .I- коридор 7,3 кв.м, ІІ коридор 15 кв.м ІІІ-коридор 6.3 кв.м, V коридор 7,4 кв.м, XI коридор 7.3 кв.м, IV підвал квартири 2а (приватизований) 2 кв м, VI підвал квартири АДРЕСА_4 , площею 2 кв.м (неприватизований), VII 30.3 кв.м підвал в користуванні ТзОВ «Старий Рояль», VIII 10 кв.м підвал в квартири АДРЕСА_5 (приватизований), ІХ 4 кв.м підвал квартири АДРЕСА_6 (приватизований), ХІІ 2 кв. м підвал квартири АДРЕСА_7 (неприватизований), ХІІІ 4кв.м підвал квартири АДРЕСА_1 (приватизований).

Мотиви прийняття рішення судом

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права, обравши спосіб захисту, передбачений п.2 статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно до положень ч. 1 ст. 316 та ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

В силу ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зазначена правова норма кореспондується з ч. 4 ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом

Добросовісне придбання, відповідно до ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Тобто, віндикацією є особливий спосіб захисту права власності, який застосовується в тому випадку, коли власник майна фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Таким чином, вбачається, що на підставі вищевказаної норми закону власник має право реалізувати своє право на захист зверненням до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених відповідним процесуальним законом, тобто з поданням доказів, що підтверджують його право власності на річ, що вибула з його користування.

Згідно ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником.

За частиною 4 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 1 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що інститут реєстрації права власності - це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою введення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно.

Отже, сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 10.05.2018 у справі № 910/15993/16.

Судовим розглядом було встановлено, що реєстрація права власності 137,8 кв.м підвальних нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 відбулась як на підставі договорів дарування № 4540 від 16.09.2014р. та № 4592 від 17.09.2014р., а також договору купівлі-продажу № 277 від 29.03.2019 року, що відповідає вимогам законодавства, так і на підставі висновку щодо відповідності будівельним нормам об`єкту нерухомого майна, наданого ТОВ «Галбудпроект, який не може вважатись підставою виникнення права власності, оскільки ОСОБА_2 ніколи не була власником нежитлових приміщень, окрім підвалів площею 20 кв.м.

Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ч. 8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до п.30 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сесії вирішуються питання відчуження об`єктів комунальної власності.

Отже правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Львівська міська рада. Територіальна громада як власник спірного об`єкта нерухомості делегує Львівській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

За статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 цього Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Враховуючи, що спірні нежитлові приміщення є комунальною власністю, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження ними можуть здійснюватися від імені та в інтересах територіальної громади Львівською міською радою, а тому спірне нерухоме майно могло бути відчужене виключно у разі наявності волевиявлення відповідної територіальної громади, оформленого у вигляді рішення, яке відповідає вимогам законодавства.

Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Враховуючи, що дійсним власником спірного нерухомого майна є територіальна громада м Львова, а ЛМР рішення про відчуження спірного майна не приймалося, не було волевиявлення законного власника на його відчуження, оскільки право власності територіальної громади на вказане майно не припинялось, а дії відповідача свідчать про його недобросовісність, суд приходить до висновку, що це майно підлягає витребуванню від ОСОБА_13 на користь ЛМР на підставі ст. 388 ЦК України.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про витребування об`єкту нерухомого майна із відкриттям нового розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При цьому суд не погоджується з позицією представника відповідача, що спірні приміщення є допоміжними, оскільки відповідно до наявних у справі документів, таке спірне майно було зареєстровано державним реєстратором на ОСОБА_2 саме як нежитлові приміщення на підставі об`єднання об`єктів нерухомого майна.

Доводи представника відповідача про відсутність доказів права власності територіальної громади м Львова на підвальні приміщення у будинку АДРЕСА_1 спростовуються матеріалами справи, зокрема рішенням Галицького (Ленінського) райвиконкому м Львова від 14.04.1987 № 222.

В той же час, судом встановлено, що належними та допустимими доказами підтверджується право власності відповідача ОСОБА_2 на нежитлові підвальні приміщення у будинку АДРЕСА_1 загальною площею 20 кв.м та право власності ТзОВ «Старий Рояль» на нежитлове підвальне приміщення у вказаному будинку площею 8.3 кв.м, а тому підлягають витребуванню з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 до комунальної власності територіальної громади м Львова в особі Львівської міської ради об`єкту нерухомого майна - нежитлових приміщень підвалу площею 109,5 кв.м (137,8 кв.м 4 кв.м 4 кв.м-10 кв.м-2 кв.м 8.3 кв.м).

Згідно ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом Принцип змагальності один з основних принципів цивільного судочинства, а забезпечення змагальності одне з головних завдань судової реформи. Цей принцип створює необхідні умови для виявлення всіх обставин, що мають суттєве значення для справи, та винесення обґрунтованого рішення. Цивільний процес є змаганням осіб у доведенні перед судом своєї позиції (наявності порушеного права чи інтересу, що потребує захисту, або його відсутності). Принцип змагальності передбачає, що учасники справи, якщо вони прагнуть отримати сприятливе рішення для себе чи осіб, на захист прав яких пред`явлений позов, зобов`язані повідомити всі суттєві для справи юридичні факти, пред`явити докази, здійснити інші процесуальні дії, що мають переконати суд у правоті цієї сторони. Сутність принципу змагальності полягає у тому, що кожна зі сторін пред`являє свої докази позивач в обґрунтування своїх вимог, відповідач в обґрунтування заперечень щодо них чи визнання вимог, а суд аналізує їх та робить свої висновки. Процесуальна рівність сторін виступає умовою реалізації принципу змагальності, оскільки змагатися у відстоюванні своїх прав та інтересів сторони можуть лише в однакових правових умовах.

Суд враховує, що стороною відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження права власності відповідача на спірні нежитлові підвальні приміщення площею 109,5 кв.м.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року пункти 166 - 168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або в забезпеченні сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки -встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, пункти 40 - 43).

Найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинно бути законним Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Суд вважає легітимною мету у вигляді безоплатного позбавлення майна відповідача на користь територіальної громади, оскільки у останнього відсутні належні правові документи про придбання спірних приміщень підвалу, загальною площею 109,5 кв.м у законний спосіб.Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Львівської обласної прокуратури судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 13024,56 грн. (з розрахунку 109,5/117,8 х 14011,81 = 13024,56 грн.). Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов керівника Франківської окружної прокуратури м Львова, в інтересах позивача Львівської міської ради, до ОСОБА_2 , за участі третьої особи на стороні позивача: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про витребування з чужого, незаконного володіння об`єкту нерухомого майна,- задовольнити частково.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , до комунальної власності територіальної громади м Львова в особі Львівської міської ради об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення підвалу площею 109,5 кв.м по АДРЕСА_1 , які входять до складу нежитлових приміщень підвалу загальною площею 137,8 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) із відкриттям нового розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, , банк платника Державна казначейська служба України, м Київ, розрахунковий рахунок № UA0000774) 13024,56 грн. судового збору, сплаченого за подання до Галицького районного суду м Львова позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, , банк платника Державна казначейська служба України, м Київ, розрахунковий рахунок № UA0000774) 1240,50 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Повний текст рішення проголошено 24 лютого 2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м Львова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Головуючий суддя Л.Д. Мироненко