Справа № 944/5460/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 травня 2023 року Залізничний районний м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

при секретарі судових засідань: Каралюс Т.Р.,

за участі:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду зі позовом про стягнення із ОСОБА_3 боргу у розмірі 319916 доларів США. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами 20.08.2022 р. було укладено договір позики, згідно якого відповідач /позичальник/ отримала від позивача /позикодавця/ 319916 доларів США, які зобов`язувалася повернути частинами, однак порушила умови договору. Факт передачі та одержання відповідачем грошових коштів підтверджується власноруч написаною розпискою від 20.08.2022 року. Відтак, позивач звернувся до суду та просить стягнути суму боргу, що виникла. Просить суд задовольнити позов.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.01.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

20.02.2023 року на електронну адресу Залізничного районного суду м. Львова надійшло пояснення відповідача щодо суті позовних вимог.

Водночас, ЦПК України не містить норм, якими передбачено подання суду відповідачем пояснень щодо суті позовних вимог, натомість ст. 174 ЦПК України чітко вказує, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відтак, як було роз`яснено судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачу слід було подати відзив на позовну заяву, який мав би відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України.

Таким чином, подані письмові пояснення відповідача не є заявою по суті справи, у якій викладаються письмові пояснення щодо предмета спору, не відповідають вимогам ст. 178 ЦПК України, а тому судом подані письмові пояснення відповідача не приймаються до уваги.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав заявлених у позові, просив позов задовольнити.

У вказаний строк відповідач не надала суду відзив на позовну заяву, у судове засідання повторно не з`явилася, водночас про розгляд справи була повідомлена належним чином і не повідомила про причини неприбуття.

Враховуючи наведене, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача, яка у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, представник позивача не заперечив проти заочного розгляду справи. Відтак, суд приходить до переконання про можливість, відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення у справі.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши зібрані по справі докази, оглянувши оригінали договору позики та розписки від 20.08.2022 року, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч.2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України).

Судом встановлено, що 20 серпня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець ( ОСОБА_2 ) передає, а позичальник ( ОСОБА_3 ) приймає у власність грошову суму в розмірі 319916,00 доларів США. Факт позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. /а.с.5/

Згідно п. 2 даного договору позики, зазначену вищу суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в повному обсязі, готівкою, в доларах США, частинами в порядку та строки зазначені в Таблиці №1.

На виконання Договору позики позивач передав, а відповідач одержала у позику грошові кошти в сумі 319916,00 доларів США, що підтверджується розпискою від 20.08.2022, написаною власноруч ОСОБА_3 .

Так, відповідно до розписки від 20.08.2022 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи, ОСОБА_3 отримала відповідно до договору позики від 20.08.2022 року від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 319916,00 доларів США та зобов`язалася повернути отримані кошти в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені вищевказаним договором позики.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Така позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13.12.2017 р. у справі № 309/3458/14-ц, а також у справі № 6-2789цс16 від 18.01.2017 р.

Відтак, відповідач ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 319916,00 доларів США.

Розписка написана власноручно відповідачем, що не оспорила ОСОБА_3 і є фактом виникнення зобов`язання відповідача перед позивачем. Наявність у позивача розписки відповідача свідчить про неповернення нею боргу.

Представник позивача у судовому засіданні ствердив, що на даний час відповідач не повернула жодних коштів на виконання вимог вказаного договору позики, що не спростовано відповідачем, як і не надано суду доказів виконання умов, визначених даним договором, а тому відповідач не виконала своїх зобов`язань перед позивачем.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Так, чинне законодавство не містить заборони на виконання зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка зазначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 є підставними та підлягають до задоволення, оскільки відповідачем порушено умови підписаного нею договору позики та розписки.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом судовий збір у розмірі 12405,00 грн. слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст. 11, 203, 526, 612, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_2 /РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 / заборгованість за договором позики у розмірі 319916 /триста дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістнадцять/ доларів США 00 центів.

Стягнути із ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_2 /РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 / судові витрати у розмірі 12405 /дванадцять тисяч чотириста п`ять/ гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Текст судового рішення складений 08.05.2023 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.