ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5360/23 Справа № 422/7192/12 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа, в якій подану апеляційну скаргу Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2023 року за допомогою засобів поштового зв`язку Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп (далі ТОВ ФК Дніпрофінансгруп) звернулося до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2013 року, та які ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2014 року залишені без змін, було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ Надра заборгованість за кредитним договором № 8/2005/840-К/260-Н від 27 грудня 2005 року в розмірі 614 637,95 грн. та судовий збір по 1 609,50 грн. 50 коп. з кожного. На виконання рішення суду, 05 червня 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчі листи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року було замінено стягувача ПАТ КБ Надра його правонаступником ТОВ ФК Дніпрофінансгруп. Заявник зазначав, що зазначені виконавчі документи було втрачено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року (єдиний унікальний номер справи 422/7192/12, провадження № 6/205/74/23) у задоволенні заяви ТОВ ФК Дніпрофінансгруп відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ ФК Дніпрофінансгруп виклало вимогу про скасування ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви, посилаючись на те, що ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилався на те, що ним приведено достатньо правових підстав для задоволення заяви. Наголошував на тому, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання ним не пропущено, з урахуванням відповідних змін у законодавстві, які залишені судом першої інстанції без уваги. Звертає увагу на те, що виконавчий лист було втрачено по незалежних від стягувача причинахз.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту ухвали, яка оскаржена, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції з`ясовано, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2013 року, та які ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2014 року залишені без змін, було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ Надра заборгованість за кредитним договором № 8/2005/840-К/260-Н від 27 грудня 2005 року в розмірі 614 637,95 грн. та судовий збір по 1 609,50 грн. з кожного.

На виконання вказаного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2012 року, судом було видано виконавчі листи, які 05 червня 2014 року були отримані представником банку Шляхтіною А.В.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року було замінено стягувача ПАТ КБ Надра правонаступником ТОВ ФК Дніпрофінансгруп.

Згідно з листом Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27 березня 2023 року в провадженні виконавчої служби з 01 квітня 2016 року по 25 квітня 2016 року на примусовому виконанні перебував виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ КБ Надра в розмірі 614 637,95 грн. Постановою державного виконавця від 25 квітня 2016 року на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року) виконавчий лист було повернуто.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ ФК Дніпрофінансгруп звернулося до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання та не надало жодного належного та достатнього доказу, який би підтверджував факт втрати виконавчого документу.

Проте, суд апеляційної інстанції не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Із наведеними конституційними положеннями кореспондується частина перша статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року в справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 вказав, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі № 2-1053/10 (провадження № 61-18169св18) зроблено висновок, що «при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист».

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Аналізуючи зміст даної норми, єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата.

Дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази.

Із заявою про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу можна звернутися лише в межах строків пред`явлення їх до виконання. У разі пропуску такого строку одночасно із заявою про видачу дубліката слід подати і заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Зі змісту вищезазначених норм законодавства вбачається, що дублікат виконавчого листа може видаватись у випадках втрати його оригіналу та в межах строку пред`явлення його до виконання.

Таким чином, під час розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа суд повинен належним чином перевірити, чи дійсно виконавчий лист втрачено. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Видача дубліката виконавчого листа взаємопов`язана із визначеним Законом України «Про виконавче провадження» строком для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Строк звернення до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа спливає з строком для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Від вирішення питання про поновлення строку залежить вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа. В разі визнання неповажними причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем і відмови у поновленні пропущеного строку, суд відповідно відмовляє у видачі дубліката виконавчого листа.

Згідно із статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2013 року, та які залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2014 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ Надра заборгованість за кредитним договором № 8/2005/840-К/260-Н від 27 грудня 2005 року в розмірі 614 637,95 грн. та судовий збір по 1 609,50 грн. з кожного.

На виконання вказаного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2012 року, судом було видано виконавчі листи, які 05 червня 2014 року були отримані представником ПАТ КБ Надра Шляхтіною А.В.

Згідно з листом Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27 березня 2023 року в провадженні виконавчої служби з 01 квітня 2016 року по 25 квітня 2016 року на примусовому виконанні перебував виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ КБ Надра в розмірі 614 637,95 грн.

Постановою державного виконавця від 25 квітня 2016 року на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року) виконавчий лист було повернуто.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року було замінено стягувача ПАТ КБ Надра правонаступником ТОВ ФК Дніпрофінансгруп.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі Закон № 606-XIV) (у редакції на час пред`явлення виконавчого листа у даній справі стягувачем ПАТ КБ Надра), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів.

Тобто на час отримання виконавчих листів та на час пред`явлення їх до виконання вперше, стягувачем ПАТ КБ Надра строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив 1 рік.

25 квітня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі встановленою законом забороню щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 47 Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до ч.1 ст. 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного Суду у від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 242/2375/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі № 202/20331/13-ц.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що неможливість виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2012 року була пов`язана саме з тим, що державним виконавцем була встановлена наявна законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Тобто неможливість виконання рішення пов`язана саме із забороною, встановленою Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та відсутністю у боржника іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Відповідно до пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна.

Відповідно до пункту 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Кодексу України з процедури банкрутства через вісімнадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визнається таким, що втратив чинність.

Кодекс України з процедури банкрутства введено в дію 21 жовтня 2019 року, отже мораторій, встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з 21 квітня 2021 року втратив чинність.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII).

Таким чином, звернувшись до суду з даною заявою 06 квітня 2023 року, строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання, заявником не пропущено, оскільки він становить три роки та його перебіг розпочався саме з 23 вересня 2021 року.

Стягувач стверджував, що оригінал виконавчого листа в нього відсутній.

З листа Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що у відділі ДВС оригінал виконавчого листа № 2/422/4619/2012 відсутній.

Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06 (провадження № 61-11034св19) вказав, що факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби може свідчити про те, що оригінал виконавчого документу втрачено.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви ТОВ ФК Дніпрофінансгруп про видачу дубліката виконавчого листа щодо примусового виконання рішення про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, доводи ТОВ ФК Дніпрофінансгруп про втрату оригіналу виконавчого листа знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 17 перехідних положень ЦПК України за подання до суду заяви про видачу дублікату виконавчого листа особою сплачується судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Звертаючись до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, ТОВ ФК Дніпрофінансгруп сплатило судовий збір в розмірі 80,52 грн.

Згідно з підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду юридичною особою становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 2 684,00 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ТОВ ФК Дніпрофінансгруп сплатило судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Таким чином з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК Дніпрофінансгруп підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 2 764,52 грн.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп про видачу дубліката виконавчого листа задовольнити.

Видати Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп дублікат виконавчого листа № 2/422/4619/2012 на виконання рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості за кредитним договором № 8/2005/840-К/260-Н від 27 грудня 2005 року в розмірі 614 637,95 грн. та 1 609,50 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп () судовий збір в розмірі 2 764,52 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 серпня 2023 року.

Судді: