печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року суддя Печерського районного суду м. Києва, Хайнацький Є.С., розглянувши клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тарасової-Патрай Ксенії Андріївни про звільнення позивача від сплати судового збору у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача за договором № SAMDN5158 вклад «Стандарт на 12 міс» від 27.05.2013 року: 48 706,08 доларів США (вклад); 33 306,95 доларів США (проценти на вклад); 10 220,27 доларів США (3 % річних); 14 845 847,01 грн. (пеня).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів та призначено підготовче засідання у справі на 30.09.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2021 року відкладено підготовче засідання на 02.12.2021 року.

23.10.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, у якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2021 року відкладено підготовче засідання на 07.03.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2022 року відкладено підготовче засідання на 28.07.2022 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»).

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.11.2022 року відкладено підготовче засідання на 28.02.2023 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2023 року відкладено підготовче засідання на 16.05.2023 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.05.2023 року відкладено підготовче засідання на 07.08.2023 року.

05.09.2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача про звільнення позивача від сплати судового збору.

Дослідивши клопотання представника позивача про звільнення позивача від сплати судового збору та матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

У клопотанні про звільнення позивача від сплати судового збору представник позивача просить звільнити позивача від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», закрити підготовче засідання та перейти до розгляду справи по суті.

В обґрунтування клопотання представник позивача зазначає, що за обставинами даної справи рішення суду, що набрало законної сили, про розторгнення договору банківського вкладу між сторонами відсутнє. Тому правові висновки, що містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17 не підлягають застосуванню у даній справі у зв`язку з необхідністю застосування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 25.06.2023 року у справі № 757/62734/19, які сформульовані після висновків Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17, отже суд має враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.08.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ТОВ «ФК «Фінілон», про стягнення грошових коштів залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору у встановлених Законом України «Про судовий збір» порядку і розмірі та надання суду документів, що підтверджують сплату судового збору.

В цій ухвалі суд зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що договір № SAMDN5158 вклад «Стандарт на 12 міс» від 27.05.2013 року є розірваним на підставі п.п. 6, 9 цього договору та заяви позивача від 16.04.2021 року. З огляду на зазначене, оскільки правовідносини за вказаним договором банківського вкладу припинені у зв`язку з розірванням цього договору та існують правовідносини з виконання грошового зобов`язання, на які не поширюється дія умов договору та Закону України «Про захист прав споживачів», позивач не звільнена від сплати судового збору.

При цьому суд врахував правовий висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17.

Так, у вказаній постанові міститься висновок, що Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача. Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи ст. 625 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) у разі його невиконання. Велика Палата Верховного Суду скасувала судові рішення в частині позовних вимог про стягнення процентів за договорами банківського вкладу та пені за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки суди вважали, що між банком та кожним з позивачів існують споживчі правовідносини. Проте суди не врахували, що такі правовідносини припинені рішенням суду про розірвання договорів та існують правовідносини з виконання грошового зобов`язання, на які не поширюється дія умов договорів та Закону України «Про захист прав споживачів», тому позивачі не звільнені від сплати судового збору.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 727/898/19 вказано, що у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (ст.ст. 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у ст.ст. 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.

Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 757/71432/17-ц.

У даній справі п. 9 укладеного сторонами договору № SAMDN5158 вклад «Стандарт на 12 міс» від 27.05.2013 року передбачено, що вкладник та банк мають право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору.

З матеріалів справи вбачається, що 16.04.2021 року позивач направила відповідачу заяву про розірвання договору банківського вкладу та повернення вкладу та нарахованих процентів. Ця заява отримана банком 20.04.2021 року.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

Відповідно, через два банківських дні з моменту отримання відповідачем повідомлення позивача про розірвання договору укладений сторонами договір банківського вкладу вважається розірваним, і АТ КБ «Приватбанк» зобов`язане було виплатити позивачеві суму вкладу із нарахованими на нього процентами.

З огляду на зазначене, постановляючи ухвалу від 07.08.2023 року у даній справі, суд виходив з того, що після припинення правовідносин, що виникли з договору банківського вкладу, який є розірваним, існують правовідносини з виконання грошового зобов`язання, на які не поширюється дія умов договору та Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд врахував висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17, у якій вирішувався спір, що виник у подібних правовідносинах.

Суд вважає, що зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду слід тлумачити так, що в разі припинення правовідносин за договором банківського вкладу у зв`язку з його розірванням існують правовідносини з виконання грошового зобов`язання, на які не поширюється дія умов договорів та Закону України «Про захист прав споживачів», тому позивач не звільнений від сплати судового збору.

Тобто, ключовим чинником є факт розірвання договору банківського вкладу та, як наслідок, припинення правовідносин, що виникли з цього договору, та виникнення правовідносин з виконання грошового зобов`язання.

При цьому спосіб розірвання договору - за рішенням суду чи за заявою вкладника в разі односторонньої відмови від договору, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, вирішального значення не має.

Суд також врахував, що Велика Палата Верховного Суду не відступала від свого висновку, викладеного у постанові від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17.

Разом з тим, 25.06.2023 року Верховний Суд прийняв постанову у справі № 757/62734/19, у якій зазначив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17 зроблено висновок, що «пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону № 1023-ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Разом з тим після ухвалення судового рішення Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 04 грудня 2014 року (справа № 320/9186/14-ц), яке набрало законної сили 25 березня 2015 року, розірвано договори банківського вкладу, тому між сторонами, кожним із вкладників та банком, припинилися договірні правовідносини з договорів банківського вкладу. Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи ст. 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону № 1023-ХІІ, а відтак пеня відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону № 1023-ХІІ не нараховується». Отже, у вказаній справі Верховний Суд виходив з того, що договори вкладу було розірвано за рішенням суду. Водночас у справі, що переглядається депозитні договори у судовому порядку розірвані не були. Оскаржувані судові рішення також не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 321/404/19-ц, від 08.12.2021 року у справі № 757/26746/17-ц, від 21.12.2021 року у справі № 369/7118/18-ц, від 16.02.2022 року у справі № 757/38605/19-ц, на які посилається заявник у касаційній скарзі, оскільки у вказаних справах Верховний Суд виходив з того, що депозитні договори були достроково розірвані за ініціативою вкладників, а з моменту припинення договору банківського вкладу на правовідносини сторін не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Водночас, у справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що дострокове розірвання депозитних договорів за заявами ОСОБА_1 не відбулося.

Таким чином, правовідносини у справі № 757/62734/19, за результатами розгляду якої Верховним Судом прийнято постанову від 25.06.2023 року, не є подібними з правовідносинами у справі № 757/35855/21-ц, оскільки в даній справі укладений сторонами договір банківського вкладу є розірваним через два банківських дні з моменту отримання відповідачем (20.04.2021 року) повідомлення позивача про розірвання договору, і АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язане було виплатити позивачеві суму вкладу із нарахованими на нього процентами, а у справі № 757/62734/19 суд апеляційної інстанції встановив, що дострокове розірвання депозитних договорів за заявами ОСОБА_1 не відбулося.

Посилання представника позивача у клопотанні на положення Умов та правил банківського обслуговування в редакції станом на 01.04.2014 року суд оцінює критично, оскільки представником позивача не надано доказів на підтвердження того, що саме з цими Умовами та Правилами позивач ознайомилась, погодилась і приєдналась до них при укладанні договору банківського вкладу.

Крім того, представник позивача посилається на Умови та Правила в редакції станом на 01.04.2014 року, в той час як договір банківського вкладу укладено сторонами 27.05.2013 року, коли така редакція Умов та Правил не була чинною.

При цьому, договір № SAMDN5158 вклад «Стандарт на 12 міс» від 27.05.2013 року містить умови щодо порядку його дострокового розірвання, стосовно яких сторонами досягнуто згоди при підписанні договору.

З огляду на зазначене, враховуючи вищевказані обставини, висновки Верховного Суду та норми ЦК України, суд приходить до висновку, що позивач не звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, представником позивача не надано доказів, що позивач має інші підстави для звільнення її від сплати судового збору, передбачені ст. 136 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Отже, позивачу необхідно виконати вимоги ухвали Печерського районного суду м. Києва від 07.08.2023 року, сплативши суму судового збору, зазначену в цій ухвалі, та надавши суду документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно з вимогами ч. 13 ст. 187 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

У разі усунення недоліків, позовну заяву необхідно подати разом із копіями заяв та доданими до неї документами, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, відповідно до кількості учасників процесу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 187, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В клопотанні представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тарасової-Патрай Ксенії Андріївни про звільнення позивача від сплати судового збору у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів - відмовити.

Продовжити строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 07.08.2023 року, у справі № 757/35844/21-ц.

Роз`яснити позивачу право протягом п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали усунути виявлені недоліки, шляхом подання позовної заяви з додержанням вимог, встановлених ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є.С. Хайнацький