ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 серпня 2023 року

м. Харків

справа № 612/204/23

провадження № 22-ц/818/1266/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом)- ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом)- ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог - служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, служба у справах дітей Новомосковської районного державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області про визначення місця проживання малолітніх дітей і стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Шчекіч Інни Вікторівни на ухвалу Близнюківського районного суду Харківської області від 15 травня 2023 року, постановлену під головуванням судді Масло С.П., -

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на їх утримання.

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю.

Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 15.05.2023 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю та об`єднано в одне провадження.

Разом з зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила на час розгляду судом цивільної справи та до набрання законної сили рішенням суду по справі, тимчасово визначити місце проживання малолітніх дітей у обох батьків по адресі місця фактичного проживання кожного з батьків у продовж двох тижнів з кожним із батьків по черзі, а саме, тимчасово визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спочатку разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 впродовж двох тижнів поспіль (чотирнадцяти календарних днів поспіль) починаючи з дати ухвалення судом рішення по заяві про забезпечення позову, а потім з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою АДРЕСА_2 також впродовж двох тижнів поспіль після чого знов з матір`ю та знов з батьком і так далі; зобов`язати ОСОБА_1 не чинити жодних перешкод матері малолітніх дітей ОСОБА_2 в її участі у вихованні та розвитку малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; заборонити ОСОБА_1 чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та особистому контакті без його присутності з її малолітньою донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та з малолітнім сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 15 травня 2023року у задоволенні заяви представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Шчекіч Інна Вікторівна просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що з 29.12.2022 року батько дітей, ОСОБА_1 самостійно, без її згоди вирішив, що діти будуть постійно проживати разом з ним та не повернув дітей до місця проживання матері, при цьому він почав чинити перешкоди їй, як матері у спілкуванні з дітьми. Крім того і на теперішній час обмежує її участь у вихованні та розвитку їх спільних дітей, створює всі можливі перешкоди для того, щоб виключити особистий контакт матері з дітьми. Залякує її, щоб вона не приїжджала до дітей. Також ОСОБА_1 налаштовує дітей проти неї. Вказує, що з приводу застосування фізичного насилля, вона неодноразово зверталась до поліції. ОСОБА_1 грубо порушує права матері малолітніх дітей, які захищені ст. 141 СК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з доводів та вимог заяви про забезпечення зустрічного позову вбачається, що заявниця фактично просить вирішити цивільний спір щодо усунення перешкод у спілкуванні, вихованні дітей та визначенні способу участі батьків у вихованні дітей, що суперечить змісту заходів забезпечення позову та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб. Крім цього, заявниця не обґрунтувала, яким чином невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у разі якщо буде задоволено вимоги зустрічного позову.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені статтею 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 провадження № 14-729цс19 зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 3 якої передбачено, що позов може забезпечуватись встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Частиною десятою статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами дійсно існує спір щодо визначення місця проживання дітей.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

З аналізу зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини випливає, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Як вбачається із матеріалів справи, на даний час діти сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом із батьком - ОСОБА_1 .

Про наявність конфліктної ситуації між сторонами з приводу участі матері у спілкуванні з дітьми свідчить факт звернення ОСОБА_2 до відділу поліції з приводу того, що ОСОБА_1 взявши дітей на прогулянку 29.12.2022 року, не повернув дітей додому - матері ОСОБА_2 .

Обставини, викладені в заяві про забезпечення зустрічного позову та докази, надані на їх підтвердження, свідчать про наявність фактичних обставин, з яким пов`язується застосування заходів забезпечення зустрічного позову.

Мати, яка проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей і таке спілкування відбувається саме в інтересах дітей.

Враховуючи предмет зустрічного позову, обраний позивачем за зустрічним позовом вид його забезпечення в частині зобов`язання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не чинити перешкод матері малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в її участі у вихованні, розвитку, спілкуванні та особистому контакті з її малолітніми дітьми: донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту дітей з їх матір`ю.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки наданим заявником доказів існування перешкод у спілкуванні з дітьми, що призвело до помилкового висновку про недоведеність існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення первісного позову.

При цьому судом першої інстанції не враховано, що тривалий розгляд даної справи без можливості спілкування дітей з матір`ю може призвести до втрати емоційного зв`язку між ними, що в свою чергу ускладнить або зробить неможливим виконання рішення про задоволення зустрічного позову.

Надання можливості побачення та спілкування дітей з матір`ю до вирішення даного спору по суті необхідне для нормального розвитку дітей та відповідає інтересам дітей.

Сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей особисто з матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 та у постанові від 20 липня 2023 року у справі № 128/214/21.

Відмовляючи в забезпеченні позову суд першої інстанції на зазначені обставини належної уваги не звернув, що призвело до передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення поданої заяви.

Враховуючи викладене, виходячи з існування спору між батьками, щодо визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, визначення місця проживання дітей з матір`ю та спілкуванні з нею не вирішено, зважаючи на те, що ОСОБА_2 чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми, з урахуванням рівності у правах батьків, щодо виховання дітей, колегія суддів дійшла висновку про доцільність забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не чинити перешкод матері малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в її участі у вихованні, розвитку, спілкуванні та особистому контакті з її малолітніми дітьми: донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим колегія суддів вважає, що застосування інших вимог заяви про забезпечення позову в даному випадку є недоцільним, оскільки заявник фактично просить визначити спосіб участі батька у вихованні дітей, що не узгоджується з інститутом забезпечення позову відповідно до вимог частини десятої статті 150 ЦПК України.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Шчекіч Інни Вікторівни задовольнити частково.

Ухвалу Близнюківського районного суду Харківської області від 15 травня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову- задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не чинити перешкод матері малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в її участі у вихованні, розвитку, спілкуванні та особистому контакті з її малолітніми дітьми: донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В решті вимог заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 09.08.2023 року.