Справа № 450/531/23 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/499/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю представника апелянта Пецух Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , третя особа: державний реєстратор Відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівська Оксана Михайлівна про визнання незаконним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

в січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 12/5 від 02 січня 2023 року.

07 лютого 2023 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити Міністерству юстиції України та/або його структурним підрозділам, у тому числі, але не виключно Офісу протидії рейдерству, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, Державному підприємству «Національні інформаційні системи», державним реєстраторам до вирішення по суті справи вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв.м. та будівлі приміщення котельні «Г-12», загальною площею 116,9 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що оскаржуваним наказом порушені права заявника і для заявника можуть настати негативні наслідки, у вигляді того, що записи про право власності нерухомого майна, а саме: приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв.м. та будівлі приміщення котельні «Г-12», загальною площею 116,9 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить заявнику на підставі чинних правовстановлюючих документів будуть скасованими на виконання оскаржуваного наказу, що саме по собі призведе до ускладнення чи взагалі унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Заборонено Міністерству юстиції України та/або його структурним підрозділам, у тому числі, але не виключно Офісу протидії рейдерству, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, Державному підприємству «Національні інформаційні системи», а також будь-яким іншим суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та іншим суб`єктам) до вирішення по суті справи вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: приміщення механічної майстерні «Б-1», загальною площею 781,7 кв.м. та будівлі приміщення котельні «Г-12», загальною площею 116,9 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала мотивована тим, що наслідком виконання спірного наказу стане припинення права власності на спірне майно у теперішнього власника (позивача у справі), а відтак, позивачем обґрунтовано наведено припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі та, як вбачається з матеріалів справи, призвести до порушення його прав та законних інтересів. На сьогоднішній день існує висока вірогідність того, що в ході розгляду справи оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України № 12/5 від 02 січня 2023 року «Про задоволення скарги» буде виконаний, що значно утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі, виходячи з того, що предметом спору є вимога про визнання протиправним та скасування спірного наказу. З урахуванням наведеного, забезпечення позову у виді заборони вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна є співмірним із позовними вимогами, які заявник пред`явив до суду, а тому в разі невжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб матиме негативні наслідки у вигляді того, що запис про право власності нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований за заявником буде скасованим на виконання оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України і у такому випадку у ОСОБА_2 виникне право на звернення до реєстратора з заявою про реєстрацію за нею майна та такі наслідки можуть стати для неї невідворотними та може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову. У свою чергу, зупинення реєстраційних дій не буде мати негативних наслідків для інших учасників, оскільки в разі встановлення судом правомірності винесення наказу, реєстраційні дії щодо майна будуть відновлені.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржило Міністерство юстиції України, подавши в лютому 2023 року апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2023 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- зі змісту оскаржуваної ухвали не вбачаються обґрунтовані мотиви, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення. Заявником не надано доказів на підтвердження наявності підстав вважати, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам;

- судом першої інстанції вжито заходи забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню позовних вимог;

- задовольняючи заяву про забезпечення позову, судом не враховано, що предметом позову є визнання незаконним та скасування наказу, який є актом індивідуальної дії, і рішення у таких справах не потребують виконання, у разі задоволення позову. Відтак, не може бути ускладненим чи унеможливленим виконання судового рішення в даній справі;

- забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна може вважатися прямим втручанням у дискреційні повноваження Мінюсту, які він реалізовує під час розгляду скарг у сфері державної реєстрації;

- місцевим судом не встановлено факту виконання оскаржуваного наказу та не досліджено питання подальшої реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за іншою особою, чим порушено основні принципи права власності.

Міністерство юстиціїї в поданій апеляційній скарзі звертає увагу, що пункт 2 наказу №12/5 від 02 січня 2023 року виконаний посадовою особою 03 січня 2023 року у відповідності до вимог частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є, зокрема, заборона вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Таким чином, державна реєстрація є лише офіційним визнанням права власності, а не підставою для його виникнення.

У справі, що переглядається, встановлено, що у лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача державний реєстратор Відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівська Оксана Михайлівна, у якому просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від № 12/15 від 02 січня 2023 року, яким скасовано рішення від 12 серпня 2022 року №№ 64472403, 64472220, прийняті державним реєстратором Відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівською Оксаною Михайлівною.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 посилалася на те, що на виконання оскаржуваного наказу буде скасованим запис про державну реєстрацію права власності належного їй нерухомого майна, на підставі чинних правовстановлюючих документів, що саме по собі призведе до ускладнення чи взагалі унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, в обраний позивачем спосіб, адже предметом позову є оскарження акта індивідуальної дії, який вичерпав свою дію у зв`язку із його виконання наступного дня після прийняття (що підтверджено в суді апеляційної інстанції), обґрунтування заяви про забезпечення позову ґрунтуються лише на припущенні заявника про те, що їх невжиття саме по собі призведе до ускладнення чи взагалі унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

При цьому, з огляду на те, що оскаржуваним наказом скасовано державну реєстрацію позивача на спірне нерухоме майно, яка є лише офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, тобто у разі задоволення позову не відбудеться автоматичного відновлення такої реєстрації, а між сторонами наявний спір щодо такого нерухомого майна, а також його реєстрації за відповідачем ОСОБА_2 , спосіб забезпечення позову, обраний позивачем, є неспівмірним заявленим позовним вимогам.

Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду 16 листопада 2022 року у справі № 464/8946/21 (провадження № 61-8645св22) за участю позивача, з аналогічними позовними вимогами та схожими обставинами справи.

Доводи заяви про забезпечення позову, а також відзиву на апеляційну скаргу про те, що під час вирішення питання слід врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 липня 2022 року у справі №910/4445/21, є безпідставними, оскільки фактичні обставини у цій справі є відмінними від обставин у справі, яка переглядається.

Пунктом другим частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, а не судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2023 року скасувати, та прийняти нове судове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , третя особа: державний реєстратор Відділу «Центр надання адміністративних послуг Заболотцівської сільської ради» Львівської області Золочівська Оксана Михайлівна про визнання незаконним та скасування наказу - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 травня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич