Справа № 446/1457/21 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У. І.
Провадження № 22-ц/811/773/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю представника позивача адвоката Прохорова О.А., представника відповідача адвоката Микити Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02 березня 2023 року (повний текст ухвали складено 06 березня 2023 року) та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07 березня 2023 року (повний текст ухвали складено 10 березня 2023 року), у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Кам`янка-Бузька міська рада Львівської області про усунення перешкод в користуванні нежитловими будівлями,

В С Т А Н О В И В:

у провадженні Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Кам`янка-Бузька міська рада Львівської області про усунення перешкод в користуванні нежитловими будівлями.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02 березня 2023 року провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Кам`янка-Бузька міська рада Львівської області про усунення перешкод в користуванні нежитловими будівлями закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що проаналізувавши зміст позовної заяви, яка є предметом розгляду у даній справі, та зміст позовної заяви, яка була предметом розгляду у справі № 2-1970/11, суд дійшов висновку про те, що склад сторін, предмет та підстави позову у даній справі та у справі № 2-1970/11 є тотожними, а відтак відповідно до вимог статті 255 ЦПК України суд вважає за можливе закрити провадження у справі, роз`яснивши сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07 березня 2023 року у задоволенні заяви представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Микити Тараса Володимировича про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, що понесені відповідачем по цивільній справі № 446/1457/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Кам`янка-Бузька міська рада Львівської області про усунення перешкод в користуванні нежитловими будівлями відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що судом не встановлено з боку позивачки, а представником відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами, або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, що виключає право відповідача заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

В березні 2023 року ОСОБА_1 оскаржила ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02 березня 2023 року та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що закриваючи провадження у справі місцевий суд зробив помилковий висновок про подібність предмета та підстав позову в справі, що переглядається, та у справі № 2-1970/11, що призвело до неправильного рішення щодо їх тотожності, і як наслідок, безпідставного закриття провадження у справі та відмові у доступі позивача до суду. Не заперечуючи факт звернення до суду у 2011 році, особа, що подала апеляційну скаргу вважає, що у справі № 2-1970/11 та у справі, що переглядається, різні за об`єктом способи захисту права та підстави позовів, а тотожні лише сторони у справі. Так, позов у справі № 2-1970/11 було заявлено, як віндикаційний, адже такий стосувався захисту прав на земельну ділянку, а в даній справі заявлено негаторний позов, спрямований на захист права власності на нерухоме майно нежитлові приміщення. Окрім цього, позов у справі, що переглядається обґрунтовано новими доказами правомірного володіння позивачем нерухомим майном, котрі не досліджувались в межах справи № 2-1970/11. З огляду і на це відсутні передумови для закриття провадження у справі. Вказує також і на те, що у підготовчому провадженні розглядалося клопотання відповідача про закриття провадження у справі, проте в його задоволенні судом було відмовлено.

В квітні 2023 року ОСОБА_2 оскаржила ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, подавши апеляційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 , в якій просить скасувати ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про стягнення понесених витрат з надання правової (правничої) допомоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи в задоволенні заяви представника відповідачки про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, що понесені відповідачем в суді першої інстанції, суд першої інстанції не врахував того, необґрунтованість дій позивача полягає саме в повторному зверненні з тим же позовом, внаслідок чого відповідач не може закінчити приватизацію належної йому земельної ділянки, розпочатої у 2011 році, через що зазнає значних переживань. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 145/193/21. Позивач, перебуваючи у ворожих відносинах з відповідачем, подаючи даний позов діє виключно на шкоду останньому.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвал суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що: «за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що підстави та предмет позову у справі, що переглядається, та у справі № 2-1970/11 не є тотожними.

Звертаючись до суду у справі № 2-1970/11 позивач просив суд зобов`язати відповідача знести огорожу, збудовану на її земельній ділянці, повернути їй самовільно захоплену земельну ділянку, площею 0,04 га, та привести межу між будинковолодіннями у попередній стан, усунувши, таким чином, їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Позов обґрунтовано порушенням норм земельного законодавства, зокрема щодо добросусідства.

У справі, що переглядається, позивач просив суд зобов`язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні нежитловими будівлями, шляхом перебудови паркану, влаштувавши таку огорожу не менш ніж за 1 метер від задньої стіни нежитлових будівель сараю, льоху, дровітні, належних позивачці на праві власності.

Позов мотивовано порушеннями прав власника нерухомого майна.

Тобто, рішення у справі 2-1970/11 ухвалене з приводу спору хоча і між тими самими сторонами, проте не про той самий предмет і не з тих самих підстав.

Відтак, суд першої інстанції помилково задовольнив клопотання про закриття провадження у справі, попередньо вірно відмовивши у задоволенні такого, тим самим позбавив позивача у доступі до правосуддя, адже з огляду на підставі закриття провадження у справі, повторне звернення з вказаним позовом не допускається.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про закриття провадження у справі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (стаття 379 ЦПК України).

Оскільки під час вирішення питання про закриття провадження у справі місцевим судом допущено порушення норм процесуального права, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки підлягає скасуванню ухвала про закриття провадження у справі, слід також скасувати ухвалу про відмову в стягненні на користь відповідача судових витрат, як таку, що пов`язана за характером вирішуваного питання з ухвалою про закриття провадження у справі.

У цьому зв`язку, доводи апеляційної скарги щодо невірного постановлення ухвали від 07 березня 2023 року, колегія суддів не убачає підстав аналізувати детально.

Проте, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Пунктом другим частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновку щодо суті апеляційних скарг, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, а не судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 379, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02 березня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07 березня 2023 року скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 травня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич