КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року

м. Київ

справа №761/23822/21

провадження №22-ц/824/3421/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Ішутка Сергія Юрійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року у складі судді Сіромашенко Н.В.

та апеляційну скаргу представника відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» - Савченко Яни Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року у складі судді Сіромашенко Н.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «НАЕК «Енергоатом», в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіна П.Б. від 28 травня 2021 року № 672-к про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи ДП «НАЕК «Енергоатом» за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України;

поновити ОСОБА_3 на займаній посаді директора Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи ДП «НАЕК «Енергоатом»;

стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_3 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 01 червня 2021 року по день поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що наказом відповідача № 688-к від 17 грудня 2010 року він був прийнятий на роботу на посаду директора Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи ДП «НАЕК «Енергоатом».

Наказом відповідача від 28 травня 2021 року №672-к його було звільнено з роботи із займаної посади у зв`язку зі скороченням посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Посилався на те, що наказом № 798 від 05 жовтня 2020 року «Про затвердження організаційної структури (додаток 1 до наказу) та штатного розпису (додаток 2 до наказу) ДП «НАЕК «Енергоатом» було проведено зміни в організаційній структурі та штатному розписі Дирекції відповідача. Однак, фактичного скорочення штату та його посади не відбулось.

На думку позивача, відповідачем було порушено порядок розірвання трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП, оскільки на підприємстві були наявні вакантні посади за його професійною спеціальністю та ним було надано згоду на переведення на одну з таких посад, проте, його на обрану ним посаду працевлаштовано не було.

Також зауважував, що у порушення статті 43 КЗпП звільнення відбулося без попередньої згоди профкому Дирекції підприємства.

Крім того, звертав увагу, що наказ № 798 від 05 жовтня 2020 року надійшов до Дирекції з контрольно-ревізійної роботи та до Департаменту з проведення контрольних заходів, який він очолював, без додатку 2 - «Штатний розпис Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом», про що свідчить його письмове застереження на наказі.

За таких обставин, вважав, що оскільки він не був у встановленому порядку ознайомлений із додатком 2 (штатний розпис), що затверджений Наказом № 798, тому був позбавлений можливості переконатися, що дійсно у відповідача відбулося скорочення чисельності або штату працівників.

На підставі викладеного, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіна П.Б. від 28 травня 2021 року №672-к про звільнення ОСОБА_1 з посади директора департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи ДП «НАЕК «Енергоатом» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на займаній посаді директора департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи ДП «НАЕК «Енергоатом» з 31 травня 2021 року.

Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1 194 769, 84 грн, судові витрати у розмірі 28 908 грн, а всього 1 223 677,84 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

У серпні 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ішутко С.Ю. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 24 000 грн, а також допустити негайне виконання рішення в частині виплати ОСОБА_1 середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць, оскільки під час ухвалення рішення судом першої інстанції ці питання вирішені не були.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року допущено негайне виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць.

В іншій частині - відмовлено.

Не погоджуючись з указаними рішенням та додатковим рішенням, 28 грудня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - Ішутко С.Ю. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 1 194 769 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 1 311 569,70 грн. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року в частині судових витрат також просить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ДП НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 судових витрат у сумі 52 908 грн.

Вважає, що рішення та додаткове рішення в оскаржуваних частинах прийняті з порушенням норм процесуального права, які полягають у неповному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, неповного дослідження та оцінки поданих доказів, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

На думку апелянта, судом першої інстанції було помилково здійснено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 31 травня 2021 року, замість 01 червня 2021 року.

Не погоджується з обґрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині додаткового рішення щодо неприйняття двох послуг із акту №2 про надання правової допомоги, вважає що воно не відповідає матеріалам та обставинам справи.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 23 грудня 2022 року представник відповідача ДП «НАЕК «Енергоатом» - Савченко Я.О. звернулася до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Вважає оскаржуване рішення таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що підставою для прийняття Наказу про звільнення є затвердження нової організаційної структури та штатного розпису ДП «НАЕК «Енергоатом», у зв`язку з чим відбулось скорочення чисельності працівників у структурному підрозділі, де працював позивач.

Вказує, що підбір персоналу є правом роботодавця і при призначенні на новостворені посади немає переваг між працівниками, посади яких скорочені.

Зауважує, що відповідачем із дотриманням норм законодавства було повідомлено позивача про майбутнє звільнення під підпис 22 березня 2021 року, за два місяці до дати звільнення та одночасно з попередженням про звільнення запропоновано вакансії станом на 22 березня 2021 року, з якими позивач ознайомився під підпис того ж дня. Також 26 травня 2021 року на прохання позивача на його електронну адресу направлено список вакансій станом на 20 травня 2021 року, а отже, на думку відповідача, звільнення ОСОБА_1 відбулось законно.

Уважає, що місцевим судом при обчисленні розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню за час вимушеного прогулу, дійдено помилкового висновку, що датою, починаючи з якої необхідно стягувати середній заробіток за час вимушеного прогулу, є день звільнення - 31 травня 2021 року, оскільки датою звільнення ОСОБА_1 є останній його робочий день 31 травня 2021 року, за який відповідачем нараховано заробітну плату, а тому розрахунковим періодом є 01 червня 2021 року - 18 серпня 2022 року (дата ухвалення оскаржуваного рішення).

Уважає, що суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно розраховувати наступним чином: 3 745,36 грн (середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці - березень-квітень 2021 року) * 310 днів (загальна кількість робочих днів) = 1 161 061,60 грн.

Наголошує на помилковості висновку суду про порушення відповідачем вимог частини першої статті 43 КЗпП України стосовно отримання згоди Профспілкового комітету Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» з підстав відсутності у рішеннях профспілки правового обґрунтування відмови в наданні згоди на звільнення позивача.

Звертає увагу суду на те, що під час пред`явлення компанії для виконання рішення суду в частині сплати за один місяць суми середнього заробітку ОСОБА_1 усно було повідомлено про його офіційне працевлаштування за іншим місцем роботи, де він отримував заробітну плату за той самий період, який суд визнав вимушеним прогулом та стягував середній заробіток.

08 лютого 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду представником відповідача ДП «НАЕК «Енергоатом» - Ковтуном А.М. надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ішутка С.Ю. без задоволення, апеляційну скаргу представника відповідача ДП «НАЕК «Енергоатом» - Савченко Я.О. задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

09 лютого 2023 року Київським апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу відповідача від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ішутка С.Ю., в якому останній просить апеляційну скаргу представника відповідача ДП «НАЕК «Енергоатом» - Савченко Я.О. залишити без задоволення.

Зокрема зазначає, що ОСОБА_1 не інформував відповідача про працевлаштування на іншій роботі, а також не пред`являв рішення суду для виконання; ДП «НАЕК «Енергоатом» мав інформацію про працевлаштування позивача на іншій роботі ще у вересні 2022 року, отримавши відомості про страховий та трудовий стаж ОСОБА_1 через особистий кабінет на порталі Пенсійного Фонду України 16 вересня 2022 року.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02 вересня 2020 року у справі №752/19847/16-ц, зазначає, що інші види заробітку, отримані за новим місцем роботи, не підлягають вирахуванню із середнього заробітку визначеного за час вимушеного прогулу.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги своєї апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги поданої ним апеляційної скарги просив задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги позивача - відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося із порушенням вимог чинного трудового законодавства.

При цьому, чинним законодавством встановлена відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування, який суд відповідно до вимог обчислення середньої заробітної плати, враховуючи день звільнення позивача - з 31 травня 2021 року до моменту ухвалення судом рішення встановив у розмірі 1 194 769,84 грн (без відрахування обов`язкових платежів).

Також ураховуючи складність справи, оскільки остання є незначної складності та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, наданих позивачу адвокатом, оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката встановленим чинним законодавством критеріям, дійшов висновку, що заявлені витрати на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 28 000 грн.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» №688-к від 17 грудня 2010 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду директора Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи ДП «НАЕК «Енергоатом», що також підтверджується випискою з трудової книжки, копія якої міститься в матеріалах справи.

Наказом відповідача №798 від 05 жовтня 2020 року «Про затвердження організаційної структури та штатного розпису ДП «НАЕК «Енергоатом» з метою оптимізації адміністративних та виробничих витрат в умовах реалізації Закону України «Про ринок електричної енергії» відповідно до затвердженого фінансового плану Компанії та з урахуванням погодженої Міністерством енергетики України загальної організаційної структури ДП «НАЕК «Енергоатом»:

1. затверджено та введено в дію організаційну структуру ДП «НАЕК «Енергоатом» (додаток № 1 до цього наказу).

2. затверджено та введено в дію штатний розпис Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» (додаток № 2 до цього наказу), складений з урахуванням організаційної структури ДП «НАЕК «Енергоатом» згідно з п. 1 цього наказу (далі - наказ № 798 від 05.10.2020).

22 березня 2021 року ОСОБА_1 ознайомлено із Попередженням про наступне вивільнення, згідно змісту якого, відповідно до наказу № 798 від 05 жовтня 2020 року попереджено про вивільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Дирекції відповідача, запропоновано розглянути вакантні посади, які є в наявності у Компанії та у разі відмови продовжити роботу в ДП «НАЕК «Енергоатом» трудовий договір буде розірвано згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП після спливу двомісячного строку з дати одержання цього попередження. При цьому, на Попередженні позивачем зроблено письмове застереження про те, що наказ №798 від 05 жовтня 2020 року був наданий йому на ознайомлення без додатку-2 (штатний розпис) до нього.

Директором з управління людськими ресурсами Янішевським В. направленням №245/01-07 від 29 березня 2021 року директору з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики Скопичу О.Д. направлено претендента ОСОБА_1 на вакантні посади, відповідно до списку вакансій Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» станом на 22 березня 2021 року.

23 квітня 2021 т.в.о. президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіним П. направлено подання №290-01/07 Профспілковому комітету Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом», в якому останній просив надати згоду на звільнення позивача за скороченням штату за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

За рішенням профкому вказане подання повернуто роботодавцю без розгляду у зв`язку з неможливістю його розгляду за відсутності працівника з поважних причин та закінчення строку його розгляду, що підтверджується витягом з протоколу профкому працівників Дирекції відповідача від 11 травня 2021 року №22.

18 травня 2021 року Директором з управління людськими ресурсами Янішевським В. повторно надіслано директору з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики Скопичу О.Д. направлення № 308/01-07, яким ОСОБА_1 направлено на вакантні посади із зазначенням, що останній згоден на посаду Начальника відділу контрольних заходів енергогенеруючих підрозділів, ВП «Складське господарство» та ВП «Атомкомплект» Департаменту з контрольно-ревізійної роботи Дирекції контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики, відповідно до списку вакансій станом на 18 травня 2021 року.

18 травня 2021 року позивачем засобами поштового зв`язку надіслано т.в.о. Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіну П.Б. письмову заяву з проханням перевести його на зазначену вакантну посаду, а також повідомлено про те, що він не відмовляється продовжити роботу в ДП «НАЕК «Енергоатом» на вказаній або іншій рівнозначній посаді, яке вручено відповідачу 20 травня 2021 року, про що свідчить відповідне поштове відправлення, копія якого долучена до матеріалів справи.

19 травня 2021 року виконавчим директором з персоналу Бояринцевим О. направлено Профспілковому комітету Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» лист №313-01/07 від 19 травня 2021 року з проханням вдруге розглянути питання про надання згоди на звільнення позивача за скороченням штату за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

24 травня 2021 року відбулося засідання Профспілкового комітету працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом», на порядок денного якого винесено питання про надання згоди (відмови в наданні згоди) профкому на звільнення позивача на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП, у зв`язку зі скорочення штату працівників, що підтверджується Витягом з протоколу засідання профспілкового комітету працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 24 травня 2021 року №24, за результатами розгляду якого вирішено не надавати згоду на звільнення позивача за скороченням штату за пунктом 1 статті 40 КЗпП у зв`язку з наявністю вакантної посади, на яку працівник був направлений та погодився. При цьому, зауважено, що про результат розгляду заяви позивача від 18 травня 2021 року з проханням перевести його на вакантну посаду, працівнику не повідомлено.

Однак, Наказом тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіна П. від 28 травня 2021 року №672-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з роботи із займаної посади 31 травня 2021 року у зв`язку зі скороченням посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП з виплатою вихідної допомоги у розмірі його середньомісячної заробітної плати згідно зі статтею 44 КЗпП України. Також, зобов`язано бухгалтерію виплатити позивачу грошову компенсацію за 58 календарних днів невикористаної ним щорічної відпустки за період роботи з 20 грудня 2018 року по 31 травня 2021 року. Підстава: попередження про наступне вивільнення від 22 березня 2021 року.

З відповідним наказом позивач був ознайомлений 31 травня 2021 року у день звільнення, з яким останній не згоден.

Відповідно до статті 4 КЗпП законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підстави для припинення трудового договору встановлені статтею 36 КЗпП України.

Однією з підстав для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, зокрема, стаття 40 КЗпП України, яка регулює порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

За пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 та 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі №367/3870/16-ц (провадження № 61-38248св18), при вирішенні трудового спору щодо поновлення на роботі працівника, звільненого у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників, суд зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення та дотримання відповідачем порядку вивільнення працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до статті 235 КЗпП в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення (Постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №641/5330/16-ц).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до штатного розпису Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 14 вересня 2020 року, який діяв до видання Наказу від 05 жовтня 2020 року №798, функції з контрольно-ревізійної роботи виконувала Дирекція з контрольно-ревізійної роботи, яка за штатним розписом налічувала 17 шт.од.: директора з контрольно-ревізійної роботи - 1 шт.од.; заступника директора з контрольно-ревізійної роботи - 1 шт.од.; директора Департаменту з проведення контрольних заходів, а також, 3-х відділів: відділ контрольних заходів енергогенеруючих підрозділів ВП «Складське господарство» та ВП «Атом комплект» - 6 шт. од.; відділ контрольних заходів неосновного виробництва - 5 шт.од.; відділ методології, аналізу контрольних заходів та звітності - 3 шт. од.

У свою чергу, відповідно до штатного розпису Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 05 жовтня 2020 року, введеного в дію відповідно до наказу від 05 жовтня 2020 року №798, створена Дирекція з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики, яка за штатним розписом налічує 27 шт.од. та яку очолює Директор з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики, до складу якої входять новостворені Департамент з контрольно-ревізійної роботи, який налічує 12 шт.од. та Департамент економічної безпеки та комплаєнс політики, який налічує 14 шт.од.: директор Департаменту, відділ економічної безпеки та комплаєнсу - 11 шт.од., група забезпечення роботи уповноваженого з антикорупційної діяльності - 2 шт.од.

Функції з контрольно-ревізійної роботи виконуються новоствореним Департаментом з контрольно-ревізійної роботи, до штату якого входять: директор Департаменту - 1 шт.од.; 2 відділи: відділ контрольних заходів енергогенеруючих підрозділів, ВП «Складське господарство» та ВП «Атомкомплект»: заступник директора департаменту - начальник відділу - 1 шт.од., провідний бухгалтер-ревізор - 4 шт.од.; відділ контрольних заходів неосновного виробництва: начальник відділу - 1 шт.од., провідний бухгалтер-ревізор - 3 шт.од.; група методології, аналізу контрольних заходів та звітності - 3 шт.од. та група методології аналізу контрольних заходів та звітності - 2 шт.од.

Таким чином, проведеними у жовтні 2020 року змінами згідно з наказом від 05 жовтня 2020 року №798, відбулася ліквідація структурного підрозділу - Дирекція з контрольно-ревізійної роботи, в якому працював позивач, та замість Дирекції з контрольно-ревізійної роботи у кількості 17 шт.од. створена нова Дирекція з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики у загальній кількості 27 шт.од.

Зважаючи на положення статті 64 Господарського кодексу України, якою передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, питання доцільності зміни організаційної структури або скорочення чисельності або штату працівників на підприємстві не може бути предметом з`ясування під час розгляду судом спору про незаконність звільнення, оскільки це є виключним правом роботодавця, яке ним реалізується на власний розсуд як складова права на управління діяльністю підприємством, що й було ним реалізовано.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що посаду, яку займав ОСОБА_1 - директор Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, безпосередньо підпорядковувалася директору Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, в свою чергу, Директору Департаменту безпосередньо підпорядковувалися: відділ контрольних заходів енергогенеруючих підрозділів та відділ контрольних заходів неосновного виробництва, про що свідчить п. 5 посадової інструкції Директора департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи ІП-К.6.14.003-17, затвердженої президентом ДП «НАЕК «Енергоатом» 21 червня 2017 року.

При цьому, створена Група методології, аналізу контрольних заходів та звітності є по суті трансформованою з відділу методології у складі Дирекції з контрольно-ревізійної роботи.

Поряд з цим, відділ методології, аналізу контрольних заходів та звітності до червня 2020 року перебував в безпосередньому підпорядкуванні директора Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, а з червня 2020 року - у безпосередньому підпорядкуванні заступника директора з контрольно-ревізійної роботи, посаду якого введено у червні 2020 року на підставі заявки на організаційну зміну від 18 червня 2020 року №1, що підтверджується посадовою інструкцією заступника Директора з контрольно-ревізійної роботи ІП-К.6.14.019-20.

Відповідно до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 28 грудня 2020 року №1422-к позивач здійснював керівництво Відділом методології у складі Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, виконуючи обов`язки директора Дирекції з контрольно-ревізійної роботи на час його відсутності, а також тимчасово виконував обов`язки заступника директора з контрольно-ревізійної роботи під час перебування останньої у відпустці у період з 24 грудня 2020 року по 06 січня 2021 року.

Як вказував відповідач, функції з контрольно-ревізійної роботи виконуються новоствореним Департаментом з контрольно-ревізійної роботи у складі Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики.

При цьому, як вже встановлено судом, позивач обіймав посаду директора Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи відповідача.

З огляду на викладене вище, а також, виходячи зі штатних розписів Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 14 вересня 2020 року, від 05 жовтня 2020 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підрозділ, з якого звільнили позивача та посада, яку він обіймав, фактично залишилися, а отже, достатніх підстав для звільнення не вбачалося.

При цьому, у наявних списках вакансій новоствореної Дирекції відповідача станом на 22 березня 2021 року, 18 травня 2021 року, 31 травня 2021 року, які запропоновані позивачу, відсутня вакантна посада директора Департаменту з контрольно-ревізійної роботи та його заступника.

До того ж, як зазначено вище, 18 травня 2021 року позивача направлено на вакантну посаду Начальника відділу контрольних заходів енергогенеруючих підрозділів, ВП «Складське господарство» та ВП «Атомкомплект» Департаменту з контрольно-ревізійної роботи Дирекції контрольно-ревізійної роботи, економічної безпеки та комплаєнс політики, відповідно до списку вакансій станом на 18 травня 2021 року.

Того ж дня, ОСОБА_1 погодився на зайняття вакантної посади, про що власноруч зазначив на Направленні № 310/01-07 від 18 травня 2021 року.

Рішенням Профкому від 24 травня 2021 року відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП на підставі наявності вакантної посади на підприємстві, на яку працівник був направлений та погодився на неї.

При цьому, з Витягу з протоколу засідання Профкому від 24 травня 2021 року №24, зокрема, вбачається, що Профспілковим комітетом зауважено, що відмітку про результат розгляду направлення №308/01-07 від 18 травня 2021 року керівником вказаного підрозділу не проставлено та про результат розгляду заяви позивача від 18 травня 2021 року про переведення його на зазначену у заяві вакантну посаду, останньому не повідомлено.

Згідно з вимогами статті 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно тієї ж статті, роботодавець, не пізніш як через місяць з моменту отримання погодження має розірвати трудовий договір з працівником.

Окрім того, роботодавець має право на звільнення працівника не бравши до уваги відмову профспілкової організації у разі, якщо вона є необґрунтованою або не відповідає вимогам чинного законодавства.

Аналогічні приписи містяться, також у статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», якою визначено порядок надання згоди виборного профспілкового органу на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, відповідно до зазначеного якого, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником та повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття, а у разі його пропуску вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року у справі №487/2756/17, з аналізу частини сьомої статті 43 та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення профспілки виключає можливість виникнення цього права, суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст. 3 ЦК України), а також, лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Розглядаючи трудовий спір з урахуванням положень частини сьомої статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості (Постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі №226/1664/18).

Отже, рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення працівника не є абсолютним та не є обов`язковим як для суду, так і для власника або уповноваженого ним органу. Суд оцінює рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення працівника на предмет його обґрунтованості.

Так, частиною другою статті 40 КЗпП передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини третьої статті 49-2 КЗпП одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи.

Отже, обов`язок запропонувати працівнику, посада якого скорочується, вакантні посади на підприємстві покладається на власника підприємства з дня попередження про вивільнення і до дня розірвання трудового договору. Роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівнику були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 727/827/18.

З огляду на викладене та зважаючи на вказані приписи закону, місцевий суд дійшов правильного висновку, що відмова Профспілкового комітету в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем, у зв`язку з наявністю вакантної посади, на яку працівник був направлений та погодився, достатньо обґрунтована та містить посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги посилання відповідача на невідповідність кваліфікації, досвіду, ставлення до роботи та інші критерії, які слугували підставою незгоди призначення позивача на обрану ним посаду, зважаючи на обов`язок відповідача не лише запропонувати вакантні посади, а й працевлаштувати позивача, зважаючи на те, що він погодився на працевлаштування на запропоновану йому посаду.

При цьому, позивач, перебуваючи на посаді Директора Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи, відповідно до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» №1422-к від 28 грудня 2020 року, тимчасово виконував обов`язки Заступника Директора з контрольно-ревізійної роботи на час перебування останньої у відпустці.

Окрім цього, запропонована відповідачем та обрана позивачем вакантна посада є підпорядкованою посаді директора такого Департаменту, яку раніше обіймав позивач та є нижчою за кваліфікацією той, яку обіймав позивач - Директор Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи.

Також, про добросовісність, високий професіоналізм, сумлінну багаторічну працю, значні трудові досягнення, а також, значний особистий внесок у розвиток та функціонування атомної енергетики України свідчать подяка та грамота, якими нагороджений позивач Міністром енергетики та вугільної промисловості України та ДП «НАЕК «Енергоатом».

Враховуючи викладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог чинного трудового законодавства, у зв`язку з чим наказ тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП НАЕК «Енергоатом» Котіна П.Б. від 28 травня 2021 року №672-к про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Департаменту з проведення контрольних заходів Дирекції з контрольно-ревізійної роботи відповідача за пунктом 1 статті 40 КЗпП підлягає скасуванню з поновленням позивача на займаній посаді.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Чинним законодавством встановлена відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Відповідно до положень статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток працівника визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати працівника, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до пункту 3 розділу 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно пункту 8 розділу 4 Порядку зарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Крім того, положеннями статті 241-1 КЗпП України передбачено, що строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Відповідно до пункту 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (у редакції, чинній на час звільнення позивача з роботи) днем звільнення вважається останній день роботи.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звільнений 31 травня 2021 року, цей же день є його останнім робочим днем, за який відповідно до довідки №145/15 та наказу про звільнення від 28 травня 2021 року №672-к, останній отримав заробітну плату.

Тобто, травень 2021 року відповідно до положень пункту 4 Порядку включається у розрахунковий період, за який обчислюється середня заробітна плата, оскільки останнім днем роботи позивача було 31 травня 2021 року, місяць травень має 31 день, і позивач відпрацював повністю цей місяць до першого числа наступного місяця - червня 2021 року.

Отже, останні два календарні місяці роботи позивача, що передують звільненню позивача є квітень, травень 2021 року.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 липня 2019 року у справі № 188/731/15-ц (провадження № 61-13155св18).

Таким чином, зважаючи на те, що останнім робочим днем позивача було 31 травня 2021 року, вимушений прогул настав з 01 червня 2021 року.

Згідно довідки з особового рахунку про нараховано заробітну плату за квітень-червень 2021 року за останні два календарні місяці роботи позивачу здійснили наступні нарахування та виплати:

- за квітень 2021 року позивачем було відпрацьовано 10 робочих днів та виплачено посадовий оклад у розмірі 24 163,64 грн; надбавку за стаж в енергетиці у розмірі 3 624,55 грн;

- за травень 2021 року позивачем відпрацьовано 14 робочих днів та виплачено посадовий оклад у розмірі 41 346,67 грн; надбавку за стаж в енергетиці у розмірі 6 202 грн; премію за квітень у розмірі 9 665,46 грн;

- у червні 2021 року позивачу виплачено премію за травень у розмірі 16 538,67 грн.

Отже, за квітень-травень 2021 року ОСОБА_1 було нараховано всього 101 540,99 грн (24 163,64 грн + 3 624,55 грн + 9 665,46 грн + 41 346,67 грн + 6 202 грн + 16 538,67 грн).

Відпрацьовані робочі дні позивача за квітень-травень 2021 року складають всього 24 робочі дні (10 днів за вітень + 14 днів за травень).

Розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 4 230,87 грн (101 540,99грн/24 дні).

Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за 310 робочих днів становить (310 робочих днів * 4 230,87 грн) = 1 311 569,70 грн.

Зважаючи на викладене, колегія вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає 1 194 769,84 грн, оскільки при обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу місцевий суд неправильно визначив період нарахування березень-квітень 2021 року, не встановивши, що фактично в день звільнення 31 травня 2021 року ОСОБА_1 відпрацював повний робочий день, за який йому було нараховано заробітну плату ДП «НАЕК Енергоатом», а тому вірним періодом обрахунку є квітень-травень.

Безпідставними є посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 в період нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу був працевлаштований, а тому це має бути враховано при здійсненні розрахунку середнього заробітку з огляду на те, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь незаконно звільненого працівника є свого роду санкцією, яка застосовується до недобросовісного роботодавця, а тому інші види заробітку, отримані за новим місцем роботи, не підлягають вирахуванню із середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо незаконного звільнення позивача та наявності підстав для скасування наказу про звільнення і поновлення його на роботі, проте при обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 194 769,84 грн, невірно визначивши період розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів позивача адвокатом Ішутком С.Ю. до матеріалів справи долучено копії: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8815/10 від 13 березня 2020 року, ордера серії КС №186530 від 25 червня 2021 року, Договору про надання правової допомоги №210601 від 01 червня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським Об`єднанням «ЮРІСВЕСТ» (далі - Договір), Додаток №1 до Договору, Акт №1 надання правової допомоги від 24 червня 2021 року, квитанція №1 від 25 червня 2021 року про сплату позивачем 28 000 грн згідно Акту № 1 надання правової допомоги від 24 червня 2021 року.

Відповідно до п. 1 Додатку №1 до Договору сторонами досягнуто згоди, що вартість надання правої допомоги Адвокатським об`єднанням становить 2 000 грн без ПДВ за 1 годину.

За змістом п. 2 Додатку №1 до Договору, сторони погодили, що орієнтований обсяг годин, які АО витрачає на надання основних видів правової допомоги в залежності від обсягу та складності, зокрема, у цивільній справі складає:

- ознайомлення з матеріалами справи, формування попередньої правової позиції та надання консультацій і роз`яснення з правових питань: від 2 год. до 20 год.;

- складання: адвокатського запиту; звернень, заяв, скарг та інших документів у позасудовому порядку; заяв клопотань та пояснень у судовій справі від 2 год. до 10 год.;

- складання позовної зави від 5 год. до 15 год.;

- складання відповіді на відзив від 5 год. до 20 год.;

- представництво інтересів у суді під час участі у судовому засіданні від 1 год. до 8 год.

Згідно п. 3 Додатку №1 до Договору клієнт зобов`язаний оплатити адвокатському об`єднанню правову допомогу не пізніше 5 календарних днів з дня звернення клієнта із запитом (завданням) про надання правової допомоги у порядку, передбаченому п. 2.2 Договору у розмірі, що буде вказана у рахунку-фактурі та розрахована адвокатським об`єднанням орієнтовно, виходячи з приблизного розрахунку часу, необхідного для забезпечення її надання, визначеного п. 2, та вартості, що передбачена у п. 1 даного Додатку.

Остаточна оплата вартості наданої правничої допомоги здійснюється клієнтом протягом 5 календарних днів з дати підписання Акту про надання правничої допомоги. При цьому, клієнт зобов`язаний оплатити різницю між вартістю, що була визначена та оплачена у порядку, що передбачений п. 3 даного Додатку та вартістю правничої допомоги, що була фактично надана та надана в Акті про надання правничої допомоги (п. 4 Додатку № 1 до Договору).

24 червня 2021 року між позивачем та АО «ЮРІСВЕСТ» підписано Акт № 1 надання правової допомоги, згідно умов якого, відповідно до Договору та на виконання завдань клієнта адвокатського об`єднання надана наступна правова допомога:

- ознайомлення з матеріалами справи, формування попередньої правової позиції та надання консультації і роз`яснення з правових питань клієнту - 2 год.;

- складення та направлення адвокатського запиту від 02.06.2021 № 210601/1 на адресу відповідача щодо надання документів, необхідних для належного надання правової допомоги - 2 год.;

- складення позовної заяви та направлення її до суду - 10 год.

Відповідно до п. 2 Акту № 1 на надання правової допомоги, що вказана у п. 1 даного Акту, адвокатським обєднанням витрачено 14 годин на загальну суму 28 000 грн без ПДВ.

Позивачем сплачено 28 000 грн, що підтверджується квитанцією №1 від 25 червня 2021 року згідно Акту №1 надання правової допомоги від 24 червня 2021 року.

Також представником позивача подано до суду клопотання про понесені судові витрати у розмірі 24 000 грн, на підтвердження чого надано копії Акту № 2 надання правової допомоги від 21 червня 2022 року та квитанції про оплату правової допомоги від 21 червня 2022 року.

Відповідно до п. 1 Акту №2 на виконання завдань клієнта адвокатським об`єднанням надана наступна правова допомога:

- складення та направлення адвокатського запиту від 06 липня 2021 року №210601/3 на адресу відповідача щодо надання документів, необхідних для належного надання правової допомоги - 2 год.;

- представництво інтересів у суді під час участі у судовому засіданні 24 вересня 2021 року - 1 год.;

- складення відповіді на відзив, направлення її учасникам справи та до суду - 5 год.;

- складення письмових пояснень від 23 лютого 2022 року, направлення їх учасникам справи та до суду - 2 год.;

- складення клопотання від 21 червня 2022 року про приєднання доказів, направлення його учасникам справи та до суду - 2 год.

Згідно п. 2 Акту № 2 на надання правової допомоги, що вказана у п. 1 даного Акту, адвокатським об`єднанням витрачено 12 годин на загальну суму 24 000 грн без ПДВ.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що витрати на надання правової допомоги, які вказані в Акті № 1 на загальну суму у розмірі 28 000 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки такі витрати співмірні з обсягом робіт адвоката, наданих позивачу згідно Акту №1, є фактичними та неминучими.

Відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 24 000 грн, виходив з того, що не є обґрунтованою та співмірною вартість послуг адвоката зі складністю, обсягом та часом витраченим на складення позовної заяви, формування попередньої правової позиції та надання консультації і роз`яснення з правових питань складності щодо складення адвокатського запиту від 06 липня 2021 року, клопотання від 21 червня 2022 року про приєднання доказів понесених судових витрат у справі, відповіді на відзив, складення письмових пояснень у справі, зважаючи на вартість надання правової допомоги у фіксованому розмірі 2 000 грн за 1 годину.

Вказав, що у відповіді на відзив, представник позивача по суті підтримав зміст викладених у позовній заяві обставин, просив залишити аргументи, наведені у відзиві, без уваги та задовольнити позов у повному обсязі, що свідчить про вже сформовану правову позицію у справі, як то зазначено в Акті № 1.

Щодо витраченого адвокатом часу на складення та направлення адвокатського запиту від 06 липня 2021 року №210601/3 на адресу відповідача про надання документів, то позивач не був позбавлений можливості отримати їх у відповідача самостійно, враховуючи зміст витребуваних документів, при цьому штатний розпис від 05 жовтня 2020 року був доданий представником відповідача до свого відзиву.

Разом з тим, суд першої інстанції, повністю відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 24 000 грн, не врахував, що адвокат надав позивачеві послуги, передбачені в Акті №2, у повному обсязі, при цьому адвокат вправі самостійно визначатися зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Адвокат Ішутко С.Ю. у відповіді на відзив навів значну частину обґрунтувань, самостійно проведених розрахунків та правових позицій Верховного Суду, яких не було у позовній заяві.

При цьому, згідно умов додатку №1 до договору про надання правової допомоги мінімальний обсяг годин для підготовки відповіді на відзив складає 5 годин.

Документи, що витребовувались стороною позивача адвокатським запитом, підтверджували обставини справи щодо неправомірності звільнення позивача та після їх отримання були відображені у поясненнях. Також через адвокатський запит були витребувані документи щодо заробітної плати позивача з метою проведення розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Окрім того, адвокат приймав участь у судовому засіданні 24 вересня 2021 року.

Таким чином, зважаючи на складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг, враховуючи, що стороною позивача не доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість вимог сторони позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з ДП «НАЕК Енергоатом» на користь ОСОБА_1 у розмірі 24 000 грн.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також відмови у стягненні витрат на правову допомогу та ухвалення в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1 311 569,70 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 24 000 грн. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Щодо оскарження додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року.

У серпні 2022 року представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Ішутко С.Ю. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 24 000 грн, а також допустити негайне виконання рішення в частині виплати ОСОБА_1 середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць, оскільки під час ухвалення рішення судом першої інстанції ці питання вирішені не були.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року допущено негайне виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць.

В іншій частині - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви сторони позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що у задоволенні витрат на правову допомогу у розмірі 24 000 грн згідно Акту №2 від 21 червня 2022 року судом вирішено відмовити з підстав їх необґрунтованості та неспівмірності вартості послуг адвоката зі складністю, обсягом та часом, витраченим згідно Акту №1 від 24 червня 2021 року надання правової допомоги.

Таким чином, питання про стягнення витрат на правничу допомогу у повному обсязі було вирішено в основному рішенні суду, а тому підстави для скасування додаткового рішення в частині відмови у задоволенні витрат на правничу допомогу у розмірі 24 000 грн відсутні.

В апеляційній скарзі представник позивача Ішутко С.Ю. просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до Акту №3 надання правової допомоги від 28 грудня 2022 року адвокатським об`єднанням надана наступна правова допомога:

- складення та направлення до суду апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року у справі №761/23822/21 та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року - 5 год.

Зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, колегія суддів уважає, що стороною позивача доведено понесення ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн та вважає таку суму співмірною з ціною позову, складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ДП «НАЕК Енергоатом» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 грн (за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) та за подання апеляційної скарги - 1 362 грн.

Стягнути з ДП «НАЕК Енергоатом» на користь держави судовий збір за подання позовної заяви (за позовні вимоги про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі) у розмірі 1 816 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргупредставника позивача ОСОБА_1 - Ішутка Сергія Юрійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» - Савченко Яни Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відмови у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 24 000 грн - скасувати.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (, місцезнаходження: 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 311 569,70 грн (один мільйон триста одинадцять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять).

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (, місцезнаходження: 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 000 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року - залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги всього у розмірі 2 270 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 816 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «28» лютого 2023 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик