07.08.2023
Справа № 642/1197/23
Провадження №4-с/642/13/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2023 року м. Харків

Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Вікторова В.В.,

при секретарі Шнайдер Д.С.,

скаржника ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2

представника боржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Харкові дистанційно в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Холодногірсько- Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про закінчення виконавчого провадження, боржник: ОСОБА_4 , -

встановив:

Стягувач ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову Ленінського відділу ДВС м. Харкова про закінчення виконавчого провадження № 11675244 від 24.04.2017 р., у межах якого здійснювалося стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_5 . В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 зазначив, що оскаржувана постанова мотивована тим, що дитині ( ОСОБА_5 ) виповнилось 18 років, а отже закінчився строк для виконання стягнення. Однак у рамках виконавчого провадження існує непогашена заборгованість, що виключає закінчення виконавчого провадження з зазначених підстав.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16 березня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на подання скарги.

Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Харківського апеляційного суду від 12.07.2023 року ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 16.03.2023 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Ленінського районного суду м. Харкова.

25.07.2023 року цивільна справа № 642/1197/23 надійшла до Ленінського районного суду м. Харкова.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.07.2023 року цивільну справу № 642/1197/23 передано судді Вікторову В.В.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 25 липня 2023 року скаржнику поновлено строк для звернення зі скаргою та призначено скаргу до розгляду.

У судовому засіданні скаржник та його представник доводи скарги підтримали, та просили скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 11675244 від 24.04.2017 та зобов`язати відділ державної виконавчої служби здійснити заходи по стягненню з боржника суми заборгованості.

Представник боржника проти доводів скарги заперечувала, посилаючись на те, що ОСОБА_4 погасила свою заборгованість зі сплати аліментів, але докази сплати заборгованості не збереглися.

Представник державної виконавчої служби в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином., про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтями 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (який діяв на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню в тому числі рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (який діяв на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) Сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до ст. 477 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2007 року у справі № 2-966/07 було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, починаючи з 31.01.2007 року до його повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2007 року було видано виконавчий лист № 2-966/07 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, починаючи з 31.01.2007 року до його повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі виконавчого листа № 2-966/07 від 21.12.2007 року було відкрито виконавче провадження № 11675244.

24.04.2017 року державним виконавцем Ленінського ВДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у зв`язку з досягненням дитиною 18-річного віку, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "про виконавче провадження" виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-966/07 виданого 21.12.2007 Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) відповідачки закінчено, про що винесено відповідну постанову у виконавчому провадженні № 11675244.

Згідно супровідного листа від 24.04.2017 року копія постанови державного виконавця від 24.04.2017 була надіслана на адресу стягувача ОСОБА_1 саме в той час, коли він з 28.09.2016 по 12.10.2017 перебував на військовій службі в районі АТО, тобто за іншою адресою. Тому постанову державного виконавця від 24.04.2017 року скаржник дізнався лише у січні 2023 року.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

При розгляді справи суд бере до уваги, що листом Холодногірсько-Новобаварським відділом державної виконавчої служби в м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), що є правонаступником Ленінського ВДВС ХМУЮ від 21.09.2022 р. № 52039, повідомлено про знищення виконавчого провадження № 11675244 за строком давності. У зв`язку з цим, суд позбавлений можливості встановити факт наявності чи відсутності заборгованості шляхом дослідження матеріалів виконавчого провадження №11675244.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження заборгованості боржника ОСОБА_4 по сплаті аліментів скаржником ОСОБА_1 надано розрахунки заборгованості від 23.06.2008 р. на суму 5152,32 грн, від 25.02.2010 р. на суму 2984,53 грн, від 27.01.2011 р., на суму 18250,76 грн, від 20.01.2012 р. на суму 22415,84 грн, які були складені посадовими особами Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. Достовірність зазначених розрахунків учасниками справи не оспорювалась.

Суду не надано жодних доказів погашення зазначеної заборгованості боржником ОСОБА_4 .

Суд критично ставиться до твердження представника боржника про те, що не збереглося жодного платіжного документа, що підтверджують погашення заборгованості по сплаті аліментів боржником, оскільки йдеться про сплату періодичних платежів тривалістю 10 років. Крім того, боржник не була позбавлена можливості звернутися до відповідних банків чи інших фінансових установ про отримання відповідних архівних документів..

Крім того, в постанові державного виконавця від 24.04.2017р. про закриття виконавчого провадження також не міститься жодної вказівки на погашення заборгованості боржником.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до положень п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», в якому зазначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

У рамках зазначеного виконавчого провадження у боржника є непогашена заборгованість перед стягувачем, що виключає застосування п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець мав вчиняти дії по стягненню аліментів у т. ч. заборгованості за аліментами в разі виникнення такої.

Державний виконавець у порушення зазначених норм, не здійснював розрахунку фактичного виконання рішення суду та не перевірив даних щодо наявності чи відсутності заборгованості по сплаті аліментів перед закінченням виконавчого провадження.

Незаконне закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів у зв`язку із закінченням строку стягнення, при наявності у боржника заборгованості за аліментами, може бути підставою для оскарження такого рішення державного виконавця.

Отже, настання повноліття особи за умови, що існує заборгованість за аліментами не є підставою для закриття провадження у справі. Лише фактичне виконання в повному обсязі рішення тягне за собою закриття виконавчого провадження.

Разом з тим, за змістом ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Відтак, суд, з урахуванням доказів щодо наявності заборгованості по аліментам, та беручи до уваги принцип пріоритету інтересів дитини, прийшов до висновку про задоволення скарги скаржника про скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів.

Керуючись статтями 260, 261, 268, 447-451 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Холодногірсько- Новобаварський відділ державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (раніше Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області) про закінчення виконавчого провадження № 11675244 від 24 квітня 2017 року.

Зобов`язати Холодногірсько- Новобаварський відділ державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків ) в межах виконавчого провадження № 11675244 від 24 квітня 2017 року здійснити заходи по стягненню з боржника суми заборгованості.

Ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Вікторов