Справа № 314/2464/23
Провадження № 2/314/704/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2023 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі головуючого судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Вільнянськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/2464/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: виконавчий комітет Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: виконавчий комітет Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання майна особистою приватною власністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до довідки про право особистої приватної власності робітників або службовця на житловий будинок, що видається у зв`язку із відчуженням житлового будинку або його частини №90 від 23.05.1986 ОСОБА_3 була власницею житлового будинку загальною площею 28 кв.м в селі Новоселівка Вільнянського району Запорізької області. Підставою для набуття ОСОБА_3 права власності на вказаний житловий будинок стало рішення загальних зборів колгоспу ім.Ільїча №1 від 05.02.1983, про що зазначено у довідці №90 від 23.05.1986.

23.05.1986 між позивачем та його матір`ю, ОСОБА_3 , як власником житлового будинку, укладено договір дарування, за змістом якого ОСОБА_3 подарувала житловий будинок що належить їй на праві особистої власності і знаходиться в селі Новоселівка Вільнянського району Запорізької області, а ОСОБА_1 одержав у дар жилий будинок, що знаходиться в селі Новоселівка Вільнянського району Запорізької області і розташований на земельній присадибній ділянці присадибних земель колгоспу ім.Ільїча. На присадибній ділянці розташований житловий будинок глинобитний, критий шифером, загальною площею 28 кв.м з надвірними спорудами: літня кухня, підвал, літня кухня. Житловий будинок належить дарувальнику ОСОБА_3 на підставі запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Павлівської сільської ради народних депутатів.

Договір дарування підписано у присутності секретаря виконавчого комітету Павлівської сільської ради народних депутатів Бредун Г.О., дієздатність осіб перевірено, та посвідчено вказаною посадовою особою, зареєстровано в реєстрі за №54, від 23.05.1986, факти родинних відносин перевірено, про що зазначено на примірнику договору дарування, який зберігається у розпорядження Павлівської сільської ради. Крім того стягнуто державне мито за укладення правочину. Оригінал договорі та квитанції про оплату державного мита зберігається у позивача.

Оскільки відповідно до умов договору дарування не зазначено вулицю, на якій розташоване домоволодіння, станом на 1986 рік, не уявлялось можливим зареєструвати право власності у бюро технічної інвентаризації, а процедура оформлення права на житловий будинок тривала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача, ОСОБА_3 , померла, про що Вільнянським відділом ДРАЦС Південно-Східного МУМЮ м.Дніпро складено актовий запис про смерть за №863.

У подальшому, на підставі укладення договору дарування, Павлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області на ім`я позивача, ОСОБА_1 , 16.01.1991 видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до реєстраційного надпису, складеного 16.01.1991, Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності, у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством. При цьому, в якості підстави переходу права власності зазначено про виконком Вільнянської районної ради від 13.07.1989. Аналогічна інформація зазначена в листі ТОВ ЗМБТІ від 16.02.2023 №620 з додатком.

Листом від 20.04.2023 №05-07/У-757 Державний архів Запорізької області надав належним чином завірену копію рішення виконавчого комітету Вільнянської міської ради народних депутатів Запорізької області від 13.07.1989 за №125 та додаток до нього.

Так, відповідно до рішення виконавчого комітету Вільнянської районної ради народних депутатів від 13.07.1989 №125 «Про визнання належності будівель колгоспу ім.Ільїча виконкому Павлівської сільської ради народних депутатів і оформлення права власності на житлові будинки, що належать громадянам, що мешкають в населених пунктах Павлівської сільської ради» вирішено: визнати належність виконкому Павлівської сільської ради будівель, розташованих на території сільської ради. Оформити право особистої власності на житлові будинки які належать громадянам згідно списку, видати свідоцтва про право особистої приватної власності. Доручено виконавчому комітету Павлівської сільської ради оформити видачу власникам житлових будинків свідоцтв про право приватної власності, які зареєстровані в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації.

Рішенням виконавчого комітету Павлівської сільської ради від 13.07.1989 №34 «Про можливість оформлення документів про право власності на житлові будинки громадян в селі Новоселівка Вільнянського району» зазначено про те, що «розглянувши матеріали обстеження житлових будинків наданих Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації по селу Новоселівка та даних по господарських книг виконавчий комітет ради народних депутатів вирішив: вважати за можливе надані ЗМБТІ матеріали на житлові будинки що належать громадянам по с.Новоселівка і направити до виконкому Вільнянської районної ради для вирішення питання оформлення права власності на житлові будинки згідно додатку І, та після прийняття рішення Вільнянською районною радою по с.Новоселівка підготувати свідоцтва про право власності.».

Так, 26.01.1989 ЗМБТІ виготовлено технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду АДРЕСА_1 , відповідно до типової форми №2-ТИ, затвердженої наказом ЦСУ СССР від 15.07.85 р. №380, та у технічному паспорті первинним власником зазначено ОСОБА_3 , за згідно реєстрації поточних змін що відбулись 10.11.1995 року визначено наступного власника ОСОБА_1 .

Отже, рішенням Вільнянської районної ради від 13.07.1989 №125, рішенням Павлівської сільської ради від 13.07.1989 №34, технічним паспортом на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке стало підставою для прийняття рішення від 13.07.1989 №34, підтверджено те, що первинним власником домоволодіння була ОСОБА_3 , а наступним власником - позивач по справі, та при прийнятті рішень Вільнянської районної ради від 13.07.1989 №125, рішенням Павлівської сільської ради від 13.07.1989 №34, позивач ОСОБА_1 згідно з додатком І до рішення зазначений власником домоволодіння.

Вказаними рішеннями та технічним паспортом на домоволодіння, виготовленим ЗМБТІ 26.01.1989, які стали підставою для реєстрації за позивачем права приватної власності на спірне домоволодіння, чітко визначено про житлові будинки, які вже належать громадянам та відповідно до Списку будинків які належать громадянам на праві особистої приватної власності (додаток до рішення 1989 року) с.Новоселівка за порядковим номером 5 зазначено ОСОБА_1 , який є власником будинку АДРЕСА_1 .

Вищевикладеним підтверджується, що станом на 23.05.1986 (дата укладення договору дарування) АДРЕСА_1 , скоріш за все, була відсутня, а станом на 13.07.1989 (дата реєстрації права власності за позивачем у бюро технічної інвентаризації) АДРЕСА_1 вже існувала, отже процедура оформлення права приватної власності та адміністративного впорядкування населеного пункту села Новоселівка щодо належності до Павлівської сільської ради, тривала й у той період, коли позивач перебував у шлюбі.

При зверненні до приватного нотаріуса Чепець О.С. у травні 2023 року для вчинення правочину купівлі-продажу буд. АДРЕСА_1 , нотаріус листом від 09.05.2023 №206/01-16 надала роз`яснення про те, що відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з документа, що посвідчує право власності, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власності одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним та іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо.

Відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України, зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте до шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, тощо.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати житловий будинок АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Представником позивача адвокатом Зіменко О.В. подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, на задоволенні позовних вимог наполягала.

Відповідачем направлено на адресу суду заява, в якій просить суд позов задовольнити, розглянути справу без її участі.

Представник третьої особи подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника Павлівської сільської ради, щодо задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно з довідкою про право особистої приватної власності робітників або службовця на жилий будинок, що видається у зв`язку із відчуженням житлового будинку або його частини, №90 від 23.05.1986 ОСОБА_3 була власницею житлового будинку загальною площею 28 кв.м в селі Новоселівка Вільнянського району Запорізької області. Підставою для набуття ОСОБА_3 права власності на вказаний житловий будинок стало рішення загальних зборів колгоспу ім.Ільїча №1 від 05.02.1983, про що зазначено у довідці №90 від 23.05.1986.

23.05.1986 між позивачем та його матір`ю, ОСОБА_3 , як власником житлового будинку, укладено договір дарування, за змістом якого ОСОБА_3 подарувала жилий будинок що належить їй на праві особистої власності і знаходиться в селі Новоселівка Вільнянського району Запорізької області, а ОСОБА_1 одержав у дар жилий будинок, що знаходиться в селі Новоселівка Вльнянського району Запорізької області, і розташований на земельній присадибній ділянці присадибних земель колгоспу ім.Ільїча. На присадибній ділянці розташований жилий будинок глинобитний, критий шифером, загальною площею 28 кв.м з надвірними спорудами: літня кухня, підвал, літня кухня. Житловий будинок належить дарувальнику ОСОБА_3 на підставі запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Павлівської сільської ради народних депутатів.

Договір дарування підписано у присутності секретаря виконавчого комітету Павлівської сільської ради народних депутатів Бредун Г.О., дієздатність осіб перевірено та посвідчено вказаною посадовою особою, зареєстровано в реєстрі за №54, від 23.05.1986.

Павлівська сільська рада надала належним чином завірену копію договору дарування, довідку про належність домоволодіння матері позивача, ОСОБА_3 , на праві приватної власності від 23.05.1986 №90.

Павлівською сільською радою повідомлено про те, що надати інформацію про те коли була утворена АДРЕСА_1 не уявляється можливим, оскільки така інформація у сільській раді відсутня.

Оскільки відповідно до умов договору дарування не зазначено вулицю, на якій розташоване домоволодіння, станом на 1986 рік, не уявлялось можливим зареєструвати право власності у бюро технічної інвентаризації, а процедура оформлення права на житловий будинок тривала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача, ОСОБА_3 , померла, про що Вільнянським відділом ДРАЦС Південно-Східного міжміського управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) складено актовий запис про смерть за №863.

На підставі укладеного договору дарування Павлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області на ім`я позивача, ОСОБА_1 , 16.01.1991 видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до реєстраційного надпису, складеного 16.01.1991 Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством. При цьому в якості підстави переходу права власності зазначено про виконком Вільнянської районної ради від 13.07.1989. Аналогічна інформація зазначена в листі ТОВ ЗМБТІ від 16.02.2023 №620 з додатком.

Листом від 20.04.2023 №05-07/У-757 Державний архів Запорізької області надав належним чином завірену копію рішення виконавчого комітету Вільнянської міської ради народних депутатів Запорізької області від 13.07.1989 року за №125 та додаток до нього.

Рішенням виконавчого комітету Вільнянської районної ради народних депутатів від 13.07.1989 №125 «Про визнання належності будівель колгоспу ім.Ільїча і виконкому Павлівської сільської ради народних депутатів і оформлення права власності на житлові будинки, що належать громадянам, що мешкають в населених пунктах Павлівської сільської ради» вирішено: визнати належність виконкому Павлівської сільської ради будівель, розташованих на території сільської ради. Оформити право особистої власності на житлові будинки які належать громадянам згідно списку, видати свідоцтва про право особистої приватної власності. Доручено виконавчому комітету Павлівської сільської ради оформити видачу власникам житлових будинків свідоцтв про право приватної власності, які зареєстровані в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації.

Рішенням виконавчого комітету Павлівської сільської ради від 13.07.1989 №34 «Про можливість оформлення документів про право власності на житлові будинки громадян в селі Новоселівка Вільнянського району» зазначено про те, що «розглянувши матеріали обстеження житлових будинків наданих Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації по селу Новоселівка та даних по господарських книг виконавчий комітет ради народних депутатів вирішив: вважати за можливе надані ЗМБТІ матеріали на житлові будинки що належать громадянам по с.Новоселівка і направити до виконкому Вільнянської районної ради для вирішення питання оформлення права власності на житлові будинки згідно додатку І, та після прийняття рішення Вільнянською районною радою по с.Новоселівка підготувати свідоцтва про право власності.».

26.01.1989 Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду АДРЕСА_1 , відповідно до типової форми №2-ТИ, затвердженої наказом ЦСУ СССР від 15.07.85 р. №380, та у технічному паспорті первинним власником зазначено ОСОБА_3 , та згідно реєстрації поточних змін, що відбулись 10.11.1995, визначено наступного власника - ОСОБА_1 .

Отже, рішенням Вільнянської районної ради від 13.07.1989 №125, рішенням Павлівської сільської ради від 13.07.1989 №34, технічним паспортом на домоволодіння АДРЕСА_1 , які стали підставою для реєстрації за позивачем права приватної власності на спірне домоволодіння, чітко визначено про житлові будинки, які вже належать громадянам та відповідно до Списку будинків які належать громадянам на праві особистої приватної власності (додаток до рішення 1989 року) с.Новоселівка за порядковим номером 5 зазначено ОСОБА_1 , який є власником будинку АДРЕСА_1 .

Станом на 23.05.1986 (дата укладення договору дарування) АДРЕСА_1 була відсутня, а станом на 13.07.1989 (дата реєстрації права власності за позивачем у бюро технічної інвентаризації) АДРЕСА_1 вже існувала, отже процедура оформлення права приватної власності та адміністративного впорядкування населеного пункту села Новоселівка щодо належності до Павлівської сільської ради тривала й у той період, коли позивач перебував у шлюбі.

Відповідно до вимог статті 128 Цивільного кодексу Української РСР в ред.1963 року, який був чинний станом на час виникнення правовідносин щодо укладення у 1986 році договору дарування житлового будинку, передбачено, що момент виникнення права власності у набувача майна за договором: п раво власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтями 243, 244 Цивільного кодексу Української РСР в ред.1963 року було передбачено, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу.

Статтею 227 Цивільного кодексу Української РСР в ред.1963 року визначено, що Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Таким чином, станом на час укладення правочину дарування, було додержано вимог діючого на той час законодавства.

27.08.1988 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_4 ) укладено шлюб, зареєстрований 27.08.1988 Вільнянським райвідділом РАЦС Запорізької області, актовий запис №143.

Станом на час реєстрації за позивачем права приватної власності на буд. АДРЕСА_1 , (16.01.1991 реєстраційний напис ОП ЗМБТІ) ОСОБА_1 перебував у шлюбі, проте первинна підстава набуття вказаного житлового будинку у власність договір дарування укладений 23.05.1986, тобто до укладення шлюбу.

Земельні ділянка площею 0.2210 га, кадастровий номер :10:001:0073 з цільовим призначенням 02.01. - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою буд. АДРЕСА_1 , належить позивачеві на праві особистої приватної власності на підставі закону.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Право власності позивача стосовно земельної ділянки площею 0.221 га, кадастровий номер :10:01:0073, зареєстровано 20.03.2023 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про речове право 49659712, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 215.

Відповідно до витягу з ДЗК земельна ділянка площею 0.2210, кадастровий :10:001:0073, віднесена до земель житлової та громадської забудови, з цільовим призначенням 02.01- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , документ який є підставою для виникнення права власності Державний акт від 31.10.2000 серії І-ЗП 046176.

Право власності позивача стосовно житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано 15.03.2023 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про речове право 49608782, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060. Житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :10:01:0073.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.57 СК України, о собистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Крім того, ч.6 ст.57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Норми ст.57, 60 СК встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Положення статті 57 СК України не скасовують таку презумпцію, а дають право чоловіку або дружині довести, що майно хоча і набуте подружжям за час шлюбу, але за кошти, які належали йому, їй особисто.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Предметом даного спору є віднесення житлового будинку АДРЕСА_1 до особистої приватної власності позивача.

Враховуючи те, що договір дарування житлового буд. АДРЕСА_1 укладено та зареєстровано сільською радою 23.05.1986, тобто до укладення шлюбу (27.08.1988 дата укладення шлюбу) із відповідачем, діє норма права п.1 ч.1 ст.57 СК України (майно набуте до шлюбу), а враховуючи те, що оформлення та реєстрація права власності на вказаний будинок за позивачем відбулась в період укладення шлюбу (16.01.1991 реєстрація права власності ОП ЗМБТІ), то діє норма права п.2 ч.1 ст.57 СК України (майна набуте на підставі договору дарування).

Впорядкування населеного пункту села Новоселівка відбулась 13.07.1989 відповідно до рішення Вільнянської районної ради №125, яким визнано належність виконавчому комітетові Павлівської сільської ради народних депутатів будинків, які розташовані на території Павлівської сільської ради, та дозволено громадянам оформити право власності. До цього часу, адміністративно та територіально село Новоселівка відносилось до Павлівської сільської ради, разом із тим, нормативний документ з даного приводу був прийнятий лише 13.07.1989.

Джерелом набуття у приватну власність позивача ОСОБА_1 житлового будинку АДРЕСА_1 став договір дарування даного будинку, укладений 23.05.1986.

Зокрема, за вимогами ст.24 КЗпШС України, який був чинний у період до 01.01.2004, передбачено, що м айно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує в двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зістаттею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12. 2007 №11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Таким чином, у разі набуття права власності на майно до шлюбу на підставі договору дарування, але подальшого оформлення права власності в період шлюбу, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, який набув у порядку дарування майна.

Відповідно сам по собі факт реєстрації права власності спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

В даному випадку волевиявлення сторін ОСОБА_3 , як власника будинку, та ОСОБА_1 , щодо укладення й реалізації договору дарування відбулось у 1986 році, тобто до укладення шлюбу позивачем.

Процедура визнання належності адміністративної одиниці села Новоселівка до належності до Павлівської сільської ради була оформлена тільки із прийняттям рішення Вільнянської районної ради народних депутатів 13.07.1989 відповідно до рішення №125.

Станом на час укладення 23.05.1986 дарування ОСОБА_3 вже була власником спірного домоволодіння, що підтверджується листом сільської ради від 29.05.2023 та зазначено у довідці №90 від 23.05.1986 Павлівської сільської ради, а у відповідності до ст.ст. 243, 244 Цивільного кодексу Української РСР в ред.1963 року було передбачено, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Станом на час укладення 23.05.1986 договору дарування документи відповідали вимогам цивільного законодавства щодо порядку укладення правочинів та факту набуття майна у власність, а в подальшому, у зв`язку зі змінами в законодавстві, позивачем лише приведено у відповідність документи на домоволодіння.

Рішеннями від 13.07.1989 №125 Вільнянської районної ради та від 13.07.1989 №34 Павлівської сільської ради визначено громадян, які вже є (були на той час) власниками житлових будинків.

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та підстави набуття.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У даному випадку, презумпція права спільної сумісної власності на спірне майно спростовується позивачем. Сам по собі факт набуття в якості дару до укладення шлюбу, та реєстрація за позивачем права власності на майно у період шлюбу, не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статей 317, 318 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому позов задовольняє в повному обсязі.

Беручи до уваги те, що позивач не наполягав на стягненні з відповідача судових витрат, суд залишає за ним сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 76-80, 200, 259, 263-265, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: виконавчий комітет Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання майна особистою приватною власністю, задовольнити.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 10.07.2023.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

10.07.2023