Справа № 359/457/21 Головуючий в суді І інстанції Чирка С.С.
Провадження № 22-ц/824/2445/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Твердохліб В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що відповідно до підписаної заяви від 06.09.2019 року відповідач отримав кредит у розмірі 410 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказував, що відповідач своїх обов`язків за договором не виконує, в результаті чого, має заборгованість яка, станом на 15.11.2020 року, становить 571385,47 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 472572,87 гривень, 98812,60 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом.

На підставі викладеного та з урахуванням уточнених вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 429 409,11 гривень та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2022 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 409 409,1 1 гривень та судовий збір у розмірі 6141,13 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що місцевим судом не враховано, що в матеріалах справи не міститься належного розрахунку заборгованості, а відтак рішення суду про стягнення заборгованості ґрунтується на припущеннях.

Крім того, вказує, що місцевим судом не враховано, що нарахування пені здійснювалось банком у період дії заборони нарахування фінансових санкцій у зв`язку з карантином, а відтак стягнення пені за цей період є незаконним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, з урахуванням квитанції від 28.09.2022 року, у розмірі 409 409,11 гривень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.09.2019 року відповідач підписав заяву, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту (а.с.42 т.1).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана угода складає між ним і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві та, що відповідач ознайомлений та згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку».

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість у відповідача за вказаним кредитним договором станом на 10.08.2022 року становить 429409,11 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 429409,11 гривень (а.с. 217-218 т.1).

Отже, між сторонами виникли права і обов`язки, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також, з матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що він активував видані йому платіжні картки за допомогою коду, активно використовував як кредитні кошти, так і здійснював погашення кредиту неодноразово.

У виписці про рух коштів по рахунку чітко відображені як розмір коштів, які використовував відповідач, так і місце їх зняття або оплати (а.с.9-39 т.1).

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованість за тілом кредиту, яка виникла на підставі кредитного договору від 06.09.2019 року.

Крім цього, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував не вказані в уточненому розрахунку банку кошти у сумі 20000 грн., які сплачені відповідачем на погашення боргу 31 жовтня 2022 року, тобто після уточнення позовних вимог.

Твердження апелянта щодо неналежності розрахунку заборгованості оцінюються колегією суддів критично, позаяк наданий банком розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом по справі та кореспондує з іншими матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про нарахування банком пені у період дії заборони нарахування фінансових санкцій, відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки з матеріалів справи вбачається, що в заявлених банком позовних вимогах відсутня вимога щодо стягнення з відповідача неустойки (пені).

Інші доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до вимог ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий: Судді: