ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справуза апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк»

на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 травня 2021 року, ухвалене суддею Овсянніковим В.С., повний текст рішення складено 24 травня 2021 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

05 грудня 2017 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,в якому, після уточнення позовних вимог від 30.09.2020 року (т.1 а.с. 217-220), просив суд звернути примусове стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, кадастровий номер :00:000:0507, загальною площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для задоволення вимог за кредитним договором №ML-701/018/2008 від 21.01.2008 року у розмірі 12 320,29 доларів США; встановити спосіб реалізації предмету іпотеки за договором іпотеки №РML-701/018/2008 від 21.01.2008 року шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності; стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати у розмірі 5 006,56 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 21.01.2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір №ML-701/018/2008. У відповідності до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 12 800 доларів США на придбання нерухомого майна. У забезпечення виконання кредитного договору №ML-701/018/2008 від 21.01.2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки №РML-701/018/2008 від 21.01.2008 року, згідно якого в іпотеку банку передано земельну ділянку, загальною площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачу стало відомо про смерть позичальника. Банк, у визначені законодавством строки, звернувся до Десятої харківської державної нотаріальної контори із претензією до спадкоємців померлого. На підставі претензії банку нотаріусом відкрито спадкову справу. Відповідно до листа Десятої харківської державної нотаріальної контори, до нотаріуса зі спадкоємців ніхто не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Разом з ОСОБА_4 на момент його смерті проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Земельну ділянку, яка є предметом іпотеки, ОСОБА_4 було придбано, коли він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 . На купівлю вказаної земельної ділянки 21.01.2008 року ОСОБА_3 надала нотаріально посвідчені заяву та згоду. За таких обставин, дружині померлого належить до земельної ділянки, що є спільною сумісною власністю подружжя. 21.03.2018 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова у цій справі було замінено первісного відповідача ОСОБА_4 належними відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15.08.2018 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова було залучено співвідповідачем ОСОБА_3 . Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включається до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України АТ «ОТП банк» заявив вимоги до спадкоємців. Згідно до п.п. 4.4. ст. 4 договору іпотеку вартість предмету іпотеки визначено сторонами у розмірі 16 000 доларів США. Станом на 14.11.2017 року заборгованість боржника перед АТ «ОТП Банк» за кредитним договором №ML-701/018/2008 від 21.01.2008 року становить 12 320,29 доларів США, яка складається з: - 8 517,03 доларів США - заборгованість по сплаті кредиту; - 3 803,26 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом. Тож вартість предмету іпотеки, визначена сторонами, перевищує суму боргу, що заявлена до стягнення. Відповідачі є спадкоємцями померлого ОСОБА_4 , тож мають нести відповідальність за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_4 перед банком.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 травня 2021 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов є не доведеним, тому задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі АТ «ОТП Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не посилається на жодну норму діючого законодавства, яка б спростовувала викладені позивачем в позові обставини, суд надав неповну оцінку обставинам, що мають значення для справи. Також вказує, що суд погодився з позивачем щодо наявності спадкоємців померлого його батьків, які прийняли спадщину, проте, відмовив у позові. Крім того, судом жодним чином не спростовується посилання банку на ч.3 ст. 368 ЦК України, де вказано, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказує, що за заявою дружини померлого, їй нотаріусом буде видано свідоцтво про право власності на частину спільного майна, відповідачу ОСОБА_3 належить до 1/2 земельної ділянки, що є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки згідно ст. 368 ЦК України дружина померлого є законним спадкоємцем, що не спростовано судом у рішенні суду. Зазначає, що у позові позивач не вказував, що відповідачі відповідають у рівних частках, посилався на те, що усі відповідачі є спадкоємцями померлого, тож мають нести відповідальність за кредитним зобов`язанням померлого перед банком. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відриття спадщини згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємці права на спадщину, як це передбачено ч. 3 ст. 1296 ЦК України. При цьому, звертає увагу суду на те, що позивач просив звернути примусове стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку для задоволення вимог банку за кредитним договором. Вказує, що банк не просить стягнути заборгованість з відповідачів, тому, при реалізацї земельної ділянки в будь-якому випадку спадкоємці будуть нести відповідальність лише в межах вартості набутого майна. Вказує, що суд у рішенні аналізує суму заборгованості, проте, питання дослідження суми заборгованості у судовому засіданні не піднімалося. У рішенні суду зроблено посилання на вимоги ст. 1282 ЦК України, суд при цьому вказує, що позивачем не надано доказів вартості спадкового майна, проте, суд ігнорує ст. 39 Закону України «Про іпотеку», на яку посилається банк у позові, де чітко вказано, що у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішення суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вказує, що банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки, що у даному випадку регулюється ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 червня 2021 року справа витреьуваня з Дергачівського районного суду Харківськоїх області (т.2 а.с. 112).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 липня 2021 року у справі відкрито апеляційне провадження (т.2 а.с. 116).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 липня 2021 року справа призначена на апеляційного розгляду на 22.09.2021 року о 10-20 год. (т.2 а.с. 107).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 05.08.2022 року дана справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (т.2 а.с. 151).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26.08.2022 року справа призначена до розгляду на 27 лютого 2023 року о 10-40 год., з повідомленням учасників справи (т.2 а.с. 152).

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 14.02.2023 року судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.2 а.с. 154-156), заяв та клопотань від них про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 26 серпня 2022 розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 21.01.2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір №ML-701/018/2008, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 12 800 доларів США на придбання нерухомого майна з обов`язком виплачувати необхідні платежі, передбачені умовами договору (т.1 а.с. 7-11).

У цей же день укладено договір іпотеки №PML-701/018/2008, згідно умов якого іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку земельну ділянку, загальною площею 0,150 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 49-52).

18 квітня 2014 року до Десятої харківської державної нотаріальної контори кредитор ПАТ «ОТП Банк» звернувся з вимогою (претензією) до спадкоємців ОСОБА_4 (т.1 а.с. 48).

Заяв від інших спадкоємців про прийняття спадщини або про відмову від спадщини не надходило; свідоцтв про право на спадщину не видавалося (т.1 а.с. 202).

Відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1218, 1268, 1281, ч. 1 ст. 1221, ч. 1 ст. 1261 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно даних КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 49).

Разом з ним зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.1 а.с. 49) - батьки померлого, що не оспорюється відповідачами.

По справі вбачається, що заявляючи позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку, загальною площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , банк звертається до батьків та дружини боржника, зазначаючи, що всі вони прийняли спадщину.

Проте, як встановлено судом першої інстанцї, на час смерті ОСОБА_4 він був зареєстрований разом з батьками; дружина проживала за іншою адресою. При цьому, до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звертався ніхто. Тобто, боржник мав одне постійне місце проживання.

Позов до ОСОБА_3 - дружини померлого - з будь-яких інших підстав, окрім як до спадкоємця, заявлено не було. З тексту позовної заяви вбачається, що відповідачі відповідають у рівних частках.

Крім того, банком визначена заборгованість у сумі 12 320,29 доларів США, з яких 8 517, 03 - заборгованість по сплаті кредиту, 3 803, 26 - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості по відсоткам заборгованість нарахована за період з 22.04.2014 року по 13.11.2017 року (т. 1 а.с. 20 зв.б.). При цьому, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Банком не зазначені підстави нарахування відсотків за користування кредитом після смерті боржника, а тому підстав для врахування цієї суми не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 1282 ЦК України спадкоємці відповідають по боргах спадкодавця в межах суми отриманої спадщини.

Позивачем не надано доказів щодо вартості спадкового майна.

Банк посилається на те, що в договорі іпотеки вже визначена вартість земельної ділянки - предмету іпотеки - у сумі 16 000 доларів США.

Між тим, договір іпотеки укладався 21.01.2008 року; вартість земельної ділянки на той час сторони визначили у сумі 80 800 гривень, що на час укладення договору становить 16 000 доларів США (п. 4.4 договору) (т.1 а.с. 50).

Вартість спадкового майна позивачем не визначена; будь-яких клопотань з цього приводу позивачем заявлено не було.

Крім того, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на вимоги Закону України «Про іпотеку», але Закон України «Про іпотеку» не регулює правовідносини між кредитодавцем та спадкоємцями. Відповідальність спадкоємців врегульована ст.ст. 1281, 1282 ЦК України і звернення стягнення на предмет іпотеки цими вимогами закону не передбачена.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є звернення примусового стягнення на предмет іпотеки від 21.01.2008 року - земельну ділянку, кадастровий номер :00:000:0507, загальною площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для задоволення вимог за кредитним договором №ML-701/018/2008 від 21.01.2008 року у розмірі 12 320,29 доларів США; встановлення способу реалізації предмету іпотеки за договором іпотеки №РML-701/018/2008 від 21.01.2008 року шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, яка за життя належала позичальнику ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2008 року, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст. 1281 ЦК України (редакції від 01.01.2014 року, чинній на дату смерті позичальника) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

В уточненій позовній заяві позивач вказує, що спадкодавець ОСОБА_4 на час смерті проживав разом зі спадкоємцями ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується листом №3585/2/0705 від 20.02.2018 року КП «Жилкомсервіс», тому вважає, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, до складу якої входять також кредитні зобов`язання, забезпечені договором іпотеки.

Крім цього, у позові позивач вказує, що земельну ділянку, яка є предметом іпотеки, ОСОБА_4 придбав у період шлюбу з ОСОБА_3 , яка надала нотаріально завірену заяву про згоду на купівлю земельної ділянки, в якій вказувала, що гроші на її придбання є спільною сумісною власністю подружжя, земельна ділянка буде об`єктом права спільної сумісної власності, як набута за час шлюбу та в інтересах сім`ї, тому на підставі ч.3 ст. 368 ЦК України вказана земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а тому згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що Закон України «Про іпотеку» не регулює правовідносини між кредитодавцем та спадкоємцями. Відповідальність спадкоємців врегульована ст.ст. 1281, 1282 ЦК України і звернення стягнення на предмет іпотеки цими вимогами закону не передбачена.

Проте, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №522/407/15-ц зроблено наступні висновки, що приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України "Про іпотеку" регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Стаття 17 Закону України "Про іпотеку" визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідальність спадкоємців врегульована ст.ст. 1281, 1282 ЦК України і звернення стягнення на предмет іпотеки цими вимогами закону не передбачена, є помилковим.

Як встановлено судом першої інстанції, боржник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 199).

З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2014 року ОСОБА_3 подала до АТ «ОТП Банк» заяву, в якій повідомила, що її чоловік ОСОБА_4 19.03.2014 року загинув у ДТП, що на його ім`я був оформлений кредит у вказаному банку, що вона залишилася з трьома дітьми, просила не нараховувати ні тіло кредиту, ні відсотки по тілу кредиту. До заяви додала копію свідоцтва свідоцтва про смерть ОСОБА_4 (т.1 а.с. 77).

18.04.2014 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до Десятої харківської державної нотаріальної контори з претензією у порядку ст. 1281 ЦК України, в якій просив вжити заходів до повідомлення спадкоємців ОСОБА_4 про пред`явлення до них претензії кредитором АТ «ОТП Банк» за кредитним договором №РML-701/018/2008 від 21.01.2008 року, а також повідомити про наявність можливих спадкоємців ОСОБА_4 та про прийняття ними спадщини (т.1 а.с. 196).

Таким чином, кредитор АТ «ОТП Банк» з дотриманням вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, тобто в межах шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, пред`явив свої вимоги до спадкоємців померлого божника ОСОБА_4 , крім цього, стаття 1281 ЦК України застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою, оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини.

18.04.2014 року Десята харківська державна нотаріальна контора листом за №1381/0214 на адресу ПАТ АТ «ОТП Банк» на запит «щодо заведення спадкової справи» надала відповідь про те, що претензія банку була зареєстрована по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №506 та заведено спадкову справу №184/2014, заяви про прийняття або відмову від спадщини ніхто зі спадкоємців не подавав, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі №37195917 від 18.04.2014 року (т.1 а.с. 200).

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №37194969 від 18.04.2014 року відсутня інформація про спадкоємців та про видачу їм свідоцтв про право на спадщину (т.1 а.с. 198).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вказана Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру надана до спливу 6-ти місячного строку з часу відкриття спадщини, оскільки згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з 19.03.2014 року, та не є належним доказом відсутності спадкоємців після смерті ОСОБА_4 .

Також, позивачем надано лист Десятої харківської державної нотаріальної контори за №277/02-14 від 01.02.2018 року на його адресу, який також міститься і у ксерокопії спадкової справи, наданої суду, про те, що заяв від інших спадкоємців про прийняття або про відмову від спадщини не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (т.2 а.с. 48, 202).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що до цього листа не надано Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), тобто, станом після спливу 6-ти місячного строку після відкриття спадщини.

Таким чином, колегія суддів в цій частині приходить до висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів зі Спадкового реєстру (після спливу 6-ти місячного строку після смерті спадкодавця), чи були подані спадкоємцями померлого ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини, якщо були подані, то ким саме і хто саме є спадкоємцем після його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, які передбачають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів для задоволення позову, беручи до уваги наступне.

У постанові Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №496/4489/16-ц вказано, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Отже, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Позивач у позові вказує осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як спадкоємців померлого ОСОБА_4 .

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» від 20.02.2018 року за №3585/2/0705 (т.1 а.с. 49) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 знятий з реєстрації 09.04.2014 року у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підтвердження родинних стосунків Любашівський районний відділ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) надав на запит суду ксерокопію запису акту про народження №57 від 01.05.1974 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в якому ОСОБА_1 значиться - батьком, ОСОБА_2 мати (т.2 а.с. 56).

Проте, матеріали справи не містять доказів щодо перебування ОСОБА_4 на час смерті у шлюбі з ОСОБА_3 , надані сторінки паспорту громадянина України ОСОБА_4 також не містять відомостей про шлюб (т.1 а.с. 18), що позбавляє суд встановити родинні стосунки вказаних осіб та дати відповідну правову оцінку.

Крім цього, по справі вбачається, що у заявах до суду та до банку ОСОБА_3 вказує іншу адресу проживання, а саме: АДРЕСА_3 . Позивачем не надано належних та допустимих доказів відносно того, що вказана адреса є її місцем фактичного проживання, чи місцем її реєстрації. Якщо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на час смерті останнього не були зареєстровані за однією адресою, то у такому випадку ОСОБА_3 мала б подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, інакше, вона є такою, що пропустила строк подачі заяви і вважається, що спадщина нею не прийнята ні фактично, ні шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу, проте, із-за відсутності у справі Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (станом після спливу 6-ти місячного строку після відкриття спадщини) колегія суддів позбавлена дати відповідну правову оцінку фактичним обставинам в цій частині.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що у заяві до банку від 18.04.2014 року (т.1 а.с. 77) ОСОБА_3 вказує, що має трьох дітей. Є не зрозумілим по справі, чи є померлий ОСОБА_4 батьком цих дітей і чи не є вони його спадкоємцями, їх вік, чи мають вони повну цивільну дієздатність. Позивач в цій частині не надав суду належних та допустимих доказів для правильного встановлення фактичних обставин справи щодо дійсного кола спадкоємців та вирішення спору по суті.

Отже, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у даній справі спадкоємцями померлого можуть бути його батьки, дружина (у разі підтвердження наявності шлюбу на час смерті) та його діти (у разі підтвердження родинних стосунків), проте, позивачем не надано суду доказів в цій частині. Встановивши дійсне коло спадкоємців (за умови, якщо вони прийняли спадщину), можливо вирахувати частку кожного із них та розмір вимоги кредитора до кожного із них.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що банком не зазначені підстави нарахування відсотків за користування кредитом після смерті боржника, а тому підстав для врахування цієї суми не вбачається, оскільки, колегія суддів також звертає увагу, що сума заборгованості нараховувалася станом на 21.03.2014 року, станом на 22.04.2014 року, тобто після смерті боржника.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що висновок суду першої інстанції про відмову у позові є обгрунтованим, а із-за відсутності належних та допустимих доказів у справі колегія суддів позбавлена можливості правильно застосувати матеріальний закон та ухвалити нове судове рішення.

Згідно ч.ч. 1, 2 п.2,4 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не надав доказів того, що самостійно намагався отримати ці докази та які саме дії ним для цього вчинялися.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не посилається на жодну норму діючого законодавства, яка б спростовувала викладені позивачем в позові обставини, що суд надав неповну оцінку обставинам, що мають значення для справи, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки, як вказано вище, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження підстав позову. Із доказів, що містяться у справі, неможливо правильно встановити фактичні обставини справи та дати відповідну правову оцінку, правильно застосувати матеріальне право та вирішити спір по суті, судове рішення не може грунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд погодився з позивачем щодо наявності спадкоємців померлого його батьків, які прийняли спадщину, проте, відмовив у позові, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду, оскільки частки спадкоємців першої черги за законом є рівними, по справі не можливо встановити, хто є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 , від кількості спадкоємців залежить розмір частки кожного у спадковому майні та розмір відповідальності перед кредитором, достовірно неможливо встановити, хто з них прийняв спадщину і у який спосіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом жодним чином не спростовується посилання банку на ч.3 ст. 368 ЦК України, де вказано, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, що за заявою дружини померлого їй нотаріусом буде видано свідоцтво про право власності на частину спільного майна, що відповідачу ОСОБА_3 належить до 1/2 земельної ділянки, що є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки згідно ст. 368 ЦК України дружина померлого є законним спадкоємцем, що не спростовано судом у рішенні суду, то ці доводи є не підставою для скасування рішення суду першої інстанції як обгрунтованого та законного, оскільки наведені доводи є припущенням позивача, вони не грунтуються на належних та допустимих доказах, як зазначено вище у постанові. При цього, колегія суддів звертає увагу на те, що за умови придбання спірної земельної ділянки подружжям Єршовими у шлюбі, то дійсно її частина буде належати дружині ОСОБА_3 як придбана у шлюбі, а решта її частина буде входити до спадкової маси і у залежності від кількості спадкоємців (дружина, батьки, діти) може бути ними успадкована з визначенням розміру частки кожного.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позові позивач не вказував, що відповідачі відповідають у рівних частках, посилався на те, що усі відповідачі є спадкоємцями померлого, тож мають нести відповідальність за кредитним зобов`язанням померлого перед банком, що незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відриття спадщини згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, а відсутність свідоцтв про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщинну, як це передбачено ч. 3 ст. 1296 ЦК України, то ці доводи також не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки правильно встановити коло спадкоємців у даній справі неможливо із-за відсутності доказів, також неможливо встановити, чи прийняли вони спадщину, а тому рішення суду не може грунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач просив звернути примусове стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку для задоволення вимог банку за кредитним договором, що банк не просить стягнути заборгованість з відповідачів, тому при реалізації земельної ділянки в будь-якому випадку спадкоємці будуть нести відповідальність лише в межах вартості набутого майна, що суд у рішення аналізує суму заборгованості, проте, питання дослідження суми заборгованості у судовому засіданні не піднімалося, то ці докази не заслуговують на увагу, оскільки не є підставою для скасування рішення суду, при вирішення таких спорів суд повинен встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при правильному визначенні кола спадкоємців встановити, чи залучені вони до участі у справі як відповідачі; встановити дійсний розмір вимог кредитора, зокрема, розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини; встановити доведеність та обґрунтованість вимог кредитора боржника, обсяг спадкового майна та його вартість, визначити межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд проігнорував вимоги ст. 39 Закону України «Про іпотеку», на яку посилається банку у позові, де чітко вказано, що у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішення суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівнв, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, що банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки, що у даному випадку регулюється ст. 23 Закону України «Про іпотеку», то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду з мотивів, наведених у даній постанові.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов