Постанова

Іменем України

08 серпня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/6236/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Немировської О. В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва

від 24 січня 2023 року про передачу справи за підсудністю до іншого суду

в складі судді Остапчук Т. В.

у цивільній справі №761/16366/20-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_4

про визнання недійсними договорів

У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року справу передано на розгляд іншому суду з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про передачу справи за підсудністю до іншого суду.

Як на підставу скасування ухвали суду вказував, що суд дійшов помилкового висновку про передачу справи на розгляд Рівненському міському суду Рівненської області, оскільки не врахував, що предметом спору є визнання правочинів недійсними, а саме договорів кредиту, поруки та іпотеки, а тому спір у такому випадку не стосується нерухомого майна, яке є предметом договору іпотеки.

За наведених обставин просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24.01.2023.

Позивач, належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги в порядку письмового провадження, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням про отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження (а. с. 243).

Відповідач, належним чином повідомлявся про розгляд апеляційної скарги позивача в порядку письмового провадження (а. с. 240).

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи до іншого суду розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року дану справу передано за підсудністю до Рівненського міського суду Рівненської області для розгляду за правилами виключної підсудності.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що частина позовних вимог стосується нерухомого майна, місцезнаходження якого в м. Рівне, а тому спір повинен розглядатися Рівненським міським судом Рівненської області.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ "Райффайзен Банк Аваль" за захистом своїх порушених прав споживача та просив визнати недійсними, укладені 18.08.2008 між ним та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", кредитний договір та договір іпотеки, а також просив визнати недійсним укладений між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_3 договір поруки.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року відповідача у справі - АТ "Райффайзен Банк Аваль" замінено на його правонаступника ОСОБА_4. (а. с. 170).

Статтею 27 ЦПК України визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичної особи пред`являються за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За приписами ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживача можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди.

Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (ч. 1 ст. 30 ЦПК України).

Таким чином, законодавець визначив, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосується нерухомого майна як безпосередньо, так і опесоредковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так й інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 11 липня 2019 року у справі №462/7217/18 в подібних правовідносинах при застосуванні положень ст. 30 ЦПК України зазначив: "Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, у разі об`єднання позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Разом із тим, у пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо".

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у цій справі є, серед іншого, договір про визнання договору іпотеки недійсним, об'єктом якого є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , адреса місцезнаходження якої за адміністративним поділом віднесена до Рівненського міського суду м. Рівне.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що спір пов`язаний з правом позивача на нерухоме майно, позов у цій справі про визнання недійсними договорів має пред`являтися за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна за правилами виключної підсудності.

При таких обставинах апеляційнаскарга позивачає необґрунтованою, судом першої інстанції правильнозастосовано нормипроцесуального права, сумніви щодо їх застосування чи тлумачення відсутні;наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

До того ж, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції врахував правові висновки викладені у вищезгаданій постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року.

При цьому, колегія суддів зауважує, що правонаступник первісного відповідача АТ "Райффайзен Банк Аваль" - ОСОБА_4. має зареєстроване місце проживання в м. Рівне, що додатково виключає розгляд справи в Печерському районному суді м. Києва.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 369, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська