Суддя Клименко А. М.
Справа № 636/352/22
Провадження № 2/644/207/23
Рішення

Іменем України

(заочне)

08 травня 2023 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Клименка А.М.,

за участі секретаря судових засідань Джебраілової Е.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом адвоката Воробйова Василя Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Воробйов В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом і просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики, 3% річних від простроченої суми, а всього стягнути 43512 доларів США. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача у борг грошові кошти в сумі 43400 доларів США на строк до 08.03.2021, що підтверджується відповідною розпискою, однак по теперішній час боргу не повернув, заходи досудового врегулювання спору не дали результатів, тому він вимушений був звернутися до суду.

Ухвалою суду від 23.01.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.03.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, адвокат Воробйов В.В. надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про час та місце розгляду справи був належим чином повідомлений, про що свідчать рекомендовані листи суду з судовими повістками, направлені за зареєстрованим місцем проживання відповідача та повернуті суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», причину неявки суду не повідомив.

Враховуючи, що відповідач в судове засідання повторно не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення), що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

Судовим розглядом встановлено, що 13.01.2021 сторони уклали договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 43400 доларів США строком до 08.03.2021, а відповідач власноручно склав про це розписку (а.с. 6).

До теперішнього часу відповідач не повернув борг, чим не виконав взяті не себе зобов`язання.

Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з ч.1 ст.610ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 складено розписку, в якій він зазначив, що отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 43400 доларів США та зобов`язується повернути їх до 08.03.2021.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові)грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Верховний Суд Касаційного цивільного суду у постанові від 26.04.2022 у справі № 753/1349/20, провадження № 61-14052 св 21 зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2021 у справі № 501/1243/20, провадження № 61-14794 св 21.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.1046,1047 ЦК України, суд вважає, що надана позивачем письмова боргова розписка є доказом не лише факту укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , але й факту передання зазначеної грошової суми позичальнику, факт отримання відповідачем ОСОБА_2 коштів за договором позики, а також його зобов`язання повернути ці кошти ОСОБА_1 до 08.03.2021.

Відповідачем ОСОБА_2 жодних доказів на підтвердження виконання зобов`язання з повернення боргу суду не надано, факт отримання коштів ним не заперечувався. Заперечень проти суми боргу, еквівалентної 43400 доларів США, визначеної позивачем, виходячи з офіційного курсу долара станом на дату надання позики - також не надійшло.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

За таких обставин суд вважає, що вимога позивача до відповідача цілком обґрунтована, і тому з нього слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики від 13.01.2021 в сумі 43400 доларів США.

Частиною 1ст. 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд приймає приведений позивачем розрахунок та вважає, що з відповідача підлягають стягненню 3% річних від суми боргу 112 доларів США.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 7443 грн.

Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 530, 625, 1049, 1050 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Воробйова Василя Валентиновича (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), в інтересах ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 13.01.2021 в сумі 43400 доларів США а також 3% річних від суми боргу в розмірі112 доларів США, а всього стягнути 43512 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 7443 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: