Справа №705/1087/20
6/705/19/23
У Х В А Л А

17.03.2023 м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковський Р.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про відмову від примусового виконання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відмову від примусового виконання, заінтересованою особою вказавши ОСОБА_2 .

У своїй заяві просить суд спонукати ОСОБА_2 відмовитися від примусового виконання по виконавчому провадженню № 65480922 до закінчення перегляду касації і вирішення інших зобов`язань, що на розгляді у судах.

Зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 безпідставно стягнуті гроші по виконавчому документу № 705/1087/21 2/705/1194/21 від 18.05.2021 та стягнути з ОСОБА_2 судовий збір, незалежно від рішення суду.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.01.2023 року було відмовлено у відкритті провадження у справі та рекомендовано звернутися до державного виконавця у провадженні якого перебувають матеріали виконавчого провадження.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 23.02.2023 року вищевказану ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.01.2023 року скасовано та матеріали справи за заявою ОСОБА_1 про відмову від примусового виконання направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Нормами діючого ЦПК передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».

Згідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Оскільки розділом VІІ ЦПК України не встановлено спеціальних вимог до змісту та форми скарги на дії приватного/державного виконавця, тому, застосовуючи аналогію закону, скарга повинна відповідати вимогам, встановленим до позовної заяви згідно до ст. 175 ЦПК України.

Отже, у випадку невідповідності поданої заяви вимогам, встановленим до процесуальних документів певної категорії справ, застосуванню підлягають положення ст.185 ЦПК України.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. 175, ст. 177 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Аналогічні вимоги визначені до письмових заяв і у ст. 183 ЦПК України.

Так, у заяві/скарзі ОСОБА_1 ставиться вимога про зобов`язання учасника виконавчого провадження вчинити певні дії в частині виконання судового рішення, повернення йому коштів, отриманим по рішенню, яке набрало законної сили. При цьому, до заяви ОСОБА_1 додає копію відповіді Відділу ДВС у місті Умані Уманського району ЦМУ МЮ (м. Київ), згідно якої виконання рішення суду, по якому заінтересована особа ОСОБА_2 нібито безпідставно стягнула з нього кошти, станом на цей час зупинено. Тобто, фактично в межах виконавчого провадження державним виконавцем вжито заходів у зв`язку із зупиненням виконання рішення суду, що набрало законної сили, по якому ОСОБА_1 є боржником, а ОСОБА_2 стягувачем, і як наслідок, стягнення припинені. Щодо вимоги про повернення незаконно отриманих ОСОБА_2 коштів, скаржник має можливість звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Разом з тим, у зв`язку з наявністю виконавчого провадження, у межах якого саме державним виконавцем вчинялися дії по виконанню рішення суду, на думку суду, до участі у розгляді вказаної заяви/скарги, як учасник (заінтересована сторона або інший статус) має також бути залучений державний виконавець.

Крім того, в своїй заяві ОСОБА_1 фактично зазначає підстави непогодження із рішенням суду, яке набрало законної сили, отже виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, є неконкретизованим, а тому заявнику необхідно конкретизувати зміст вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; а також слід викласти чіткі та зрозумілі обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини.

За таких обставин, заява/скарга, повинна бути залишена без руху для усунення зазначених недоліків із наданням строків для їх усунення. В іншому випадку заява/скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 177, 185, 258-260 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про відмову від примусового виконання залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення без руху.

Роз`яснити заявнику, що в разі не усунення недоліків заяви, заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Піньковський