Справа № 183/376/22
№ 2/183/677/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про:

- визнання ОСОБА_3 особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про:

- усунення перешкод ОСОБА_3 створених ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення до будинку, -

В С Т А Н О В И В:

24.01.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді від 28.01.2022 відкрито провадження у справі, призначено позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позов, з урахуванням поданої в подальшому заяви про зміну підстав позову, з посиланням на норми ст.ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України обґрунтовано тим, що позивач за первісним позовом є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 19.05.2020, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 697 та на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності реєстраційний № 232 від 20.05.2020 та власником земельної ділянки, площею 0,2500 га., кадастровий № :02016:0370, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2020, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 698 та на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний № 232 від 20.05.2020. Відповідач за первісним позовом є рідним батьком позивача за первісним позовом, який продав вказані будинок та земельну ділянку, а за виручені від продажу кошти придбав собі квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з довідкою Орлівщинського старостинського округу № 3 Новомосковського району Дніпропетровської області від 17.01.2022 № 30 ОСОБА_3 зареєстрований в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 21.05.2015. Перед вчиненням правочину купівлі-продажу будинку відповідач за первісним позовом дав обіцянку знятися з реєстрації в будинку по АДРЕСА_1 , але своєї обіцянки не виконав. З моменту продажу будинку ОСОБА_3 не проживає в ньому, а лише інколи навідується, щоб порибалити, вчиняє з позивачем за первісним позовом, її сином ОСОБА_5 та невісткою сварки, каже що це його будинок, що він вижене їх з будинку. Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного старостою Орлівщанського старостинського округу № 3 Новомосковського району Дніпропетровської області Нікіпелов С. Д., за свідченнями депутата ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з червня 2019 року не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вказує, що у розумінні частини 2 статті 4 Сімейного кодексу України ОСОБА_3 , не зважаючи на те, що є батьком позивача за первісним позовом, не є членом її сім`ї, оскільки ніколи спільно з нею не проживав за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 втратив право користування житловим будинком за вказаною адресою з 19 травня 2020 року як особа, право власності якої припинено відповідно до пункту 1 частини 1 статті 346 ЦК України у зв`язку з відчуженням власником свого майна на користь ОСОБА_1 ОСОБА_3 наразі не є ані власником, ані членом сім`ї власника. Договірні зобов`язання між позивачем за первісним позовом та ОСОБА_3 , а також інші підстави, передбачені статтею 402 Цивільного кодексу України щодо надання йому права користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 також відсутні.

ОСОБА_3 втратив своє право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 у зв`язку із його відчуженням на її користь 19 травня 2020 року і тому ОСОБА_1 , як власниця житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач за первісним позовом створює їй перешкоди у здійсненні права розпорядження належним майном.

31.03.2022 до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 , у якому останній просить усунути йому перешкоди в користуванні житловим будинком зі сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Зустрічний позов, із посиланням на положення ст. 405 ЦК України, обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є батьком позивача ОСОБА_1 . До 19.05.2020 він був власником будинку по АДРЕСА_1 . До травня 2020 року включно він постійно проживав у цьому будинку і мав намір проживати у ньому і надалі. Однак, окрім відповідача за первісним позовом, у цьому будинку проживав разом з ним його онук - ОСОБА_5 відповідач-2 за зустрічним позовом. У березні 2018 року ОСОБА_3 за певних сімейних обставин видав своєму онукові довіреність на користування та розпорядження усім своїм майном. Відповідач за первісним позовом не заперечував проти проживання свого онука разом з ним у його будинку. Однак, згодом у ОСОБА_3 та ОСОБА_5 почали виникати певні непорозуміння та невеликі сварки з приводу певних побутових справ. Такі конфлікти зазвичай вирішувались мирним шляхом. Десь у травні 2020 року у позивача та відповідача-2 за зустрічним позовом виникла сварка через собаку відповідача-2, яка жила разом з ними у будинку. ОСОБА_3 вважав, що конфлікт вичерпаний та через день чи два по тому поїхав у гості до своєї дочки у м. Дніпро. На наступний день ОСОБА_5 привіз ОСОБА_3 у м. Дніпро особисті речі та повідомив про те, щоб позивач за зустрічним позовом більше не повертався у будинок по АДРЕСА_1 . Згодом позивач за зустрічним позовом дізнався, що відповідач-2 за зустрічним позовом за допомогою раніше наданої ОСОБА_3 довіреності здійснив відчуження будинку по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 .

На наступний день після того, як ОСОБА_5 вигнав ОСОБА_3 з будинку та привіз його речі у м. Дніпро до дочки, ОСОБА_3 , приїхавши до свого будинку виявив замок на воротах та хвіртці до свого двору. З цього приводу він викликав поліцію, але йому відповіли, що це цивільно-правові відносини. На запитання ОСОБА_3 щодо підстав вчинку, ОСОБА_5 відповів, що так треба. Після цього позивач за зустрічним позовом ще два чи три дні ночував у сусідки у гаражі та в наступному поїхав назад до м. Дніпро до своєї дочки.

Зазначає, що не отримував кошти від продажу будинку, оскільки спірний будинок ОСОБА_5 за довіреністю від його імені переоформив на ОСОБА_1 , а грошові кошти, які були його особистими коштами, а не коштами відповідача-1 за зустрічним позовом він роздав ще двом дочкам позивача за зустрічним позовом - по 10 000 доларів США і особисто позивач за зустрічним позовом ці грошові кошти не отримував. Квартиру у м. Дніпро ОСОБА_3 купував за свої особисті кошти та пізніше її продав. На момент позову він продовжує жити разом зі своєю іншою дочкою. А у будинку по АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_5 . Твердження позивача за первісним позовом про те, що відповідач не проживає у будинку з червня 2019 року не є таким, що відповідає дійсності. Не проживання у спірному будинку пояснюється не власним бажанням позивача за зустрічним позовом, а тим, що ОСОБА_5 вигнав позивача за зустрічним позовом з будинку та створив для нього перешкоди у користуванні спірним будинком і саме він, а не ОСОБА_1 , обмежив доступ до житлового приміщення, чим порушив права позивача за зустрічним позовом на користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 07.04.2022 у судовому засіданні постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 07.04.2022 прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду з первісним позовом.

27.04.2022 позивачем за первісним позовом подано відзив на зустрічний позов та заяву про зміну підстав позову, прийняту до розгляду в судовому засіданні ухвалою суду від 01.06.2022.

Ухвалою суду від 04.07.2022 задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 22.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, задоволено клопотання сторін про допит свідків.

У судовому засіданні 15.12.2022 прийнято відмову позивача за первісним позовом від допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .

У судовому засіданні 04.04.2023 допитано свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та прийнято відмову відповідача за первісним позовом від допиту свідка ОСОБА_7 .

Представник позивача та позивач за первісним позовом у судовому засіданні первісний позов підтримали та просили його задовольнити. Представник позивача за первісним позовом указав на те, що відповідач за первісним позовом не є членом сім`ї позивача від повноліття позивача за первісним позовом. Сторони не пов`язані спільним побутом та не живуть разом. зазначив, що між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який діяв за довіреністю від ОСОБА_3 , укладено договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріально. Довіреність не скасована, договір не оскаржується. Грошові кошти за договором передані. Просив відмовити в задоволенні зустрічного позову, як необґрунтованого. Вказав на те, що в зустрічному позові відсутнє його належне обґрунтування та відповідачем за первісним позовом не надано жодного доказу в його обґрунтування. Предметом зустрічного позову не є нечинність договору, або довіреність між сторонами. Послався на те, що у відповідача за первісним позовом відсутні письмові докази на підтвердження домовленостей. ОСОБА_1 розрахувалася в повному обсязі за договором купівлі-продажу, набула право власності на житловий будинок.

Позивач пояснила, що на момент відчуження квартири ОСОБА_3 в будинку не проживав. Її мати дружина відповідача за первісним позовом померла приблизно в 2013 році. Пів року надавалося на вступ у спадщину і всі її родичі відмовилися від спадщини. Жодних грошових коштів за відмову від спадщини не було обумовлено. В подальшому ОСОБА_3 , посилаючись на те, що йому потрібні гроші та самому йому важко утримувати будинок та ділянку почав його продавати, пояснюючи, що буде проживати у іншої доньки. Продав будинок ОСОБА_5 за 30 000,00 доларів США і вони домовилися. ОСОБА_5 , за домовленістю з відповідачем за первісним позовом віддав грошові кошти по 10 000,00 доларів США двом донькам ОСОБА_3 , вказавши, що віддавати 10 000,00 доларів США ОСОБА_1 можна на його розсуд. ОСОБА_3 не збирався проживати в будинку після його продажу. Конфліктні ситуації почалися між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 після 2019 року, оскільки після видачі довіреності в 2019 році, коли ОСОБА_5 почав виплачувати грошові кошти, ОСОБА_12 не проживав в будинку, переїхав до іншої доньки, приїздив до будинку по АДРЕСА_1 тільки щоб порибалити. Водночас, в 2020 році, з початком епідемії хвороби, він там проживав місяць. Власні речі ОСОБА_3 забрав частково. До продажу перевіз власні речі до іншої доньки. Переїхав до сестри він з власної волі.

Представник відповідача та відповідач за первісним позовом у судовому засіданні підтримали вимоги зустрічного позову та просили його задовольнити, відмовивши в задоволенні первісного. Пояснили, що відзив на первісний позов, відповідь на відзив на зустрічний подавати не мають бажання.

Представник позивача пояснив, що від імені відповідача за первісним позовом, на підставі довіреності, виданої ОСОБА_3 . ОСОБА_5 для оплати комунальних витрат за будинок, між відповідачами за зустрічним позовом були укладені договори купівлі-продажу, згідно з якими позивача за зустрічним позовом, без його відома позбавлено права власності на будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Однак, за умовами договору купівлі-продажу житлового будинку відповідач за зустрічним позовом не втратив права користування нерухомим майном, оскільки ОСОБА_1 було відомо щодо проживання в будинку ОСОБА_3 і підписуючи договір, яким не обумовлено обов`язку знятися з реєстрації ОСОБА_3 , ОСОБА_1 погодилася на його проживання в будинку. Зазначив, що фактично грошові кошти, отримані відповідачем-2 від відповідача-1 за зустрічним позовом залишилися у ОСОБА_5 . Він продовжив фактично проживати у будинку з ОСОБА_3 . З ОСОБА_1 не проживали як до, так і після укладення договору. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 була домовленість, згідно з якою позивач за зустрічним позовом надасть відповідачу-2 за зустрічним позовом будинок і ОСОБА_5 буде поступово віддавати грошові кошти за будинок. Зазначив, що після смерті дружини ОСОБА_3 , в зв`язку з домовленістю між родичами, всі спадкоємці відмовилися від спадщини і нерухоме майно квартиру після смерті дружини ОСОБА_3 у спадок отримала ОСОБА_1 . Також, ОСОБА_3 домовився з ОСОБА_5 , що відповідач-2 за зустрічним позовом викупить у позивача за зустрічним позовом житловий будинок по АДРЕСА_1 , віддавши грошові кошти не ОСОБА_3 , а його трьом донькам по 10 000,00 доларів США та з умовою, що ОСОБА_3 буде в подальшому проживати у будинку до кінця життя. Для того, щоб закріпити угоду позивач за зустрічним позовом склав довіреність на відповідача-2 за зустрічним позовом. Домовленість виконувалася та ОСОБА_5 поступово віддавав грошові кошти. Водночас, під час проживання в будинку почалися конфлікти між позивачем за зустрічним позовом та родиною ОСОБА_5 , вказані в зустрічному позові. Також, в будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не проживає, там проживає ОСОБА_5 , який виїхав з будинку, залишивши там охоронця. Продаж будинку не відбувся, оскільки ОСОБА_3 не давав згоди на продаж будинку ОСОБА_1 . В договорі купівлі-продажу відсутня умова щодо зняття з реєстрації ОСОБА_3 і позивач за первісним позовом знала про проживання в будинку відповідача та, уклавши договір, тим самим дала свою згоду на його подальше проживання. Відповідач за первісним позовом не добровільно залишив житлове приміщення, його змусив відповідач-2 за зустрічним позовом, в наступному створивши перешкоди у користування.

Відповідач за первісним позовом у судовому засіданні пояснив, що проживав та був власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 в минулому за 24 000,00 доларів США він разом з жінкою придбали квартиру для проживання їх онука - ОСОБА_5 , право власності на яку оформила на себе жінка відповідача за первісним позовом за умови, що ОСОБА_5 поступово віддає грошові кошти 24 000,00 доларів США та після розрахунку квартира буде переоформлена на відповідача-2 за зустрічним позовом. Коли його жінка померла, він не став вступати у спадщину. ОСОБА_5 запропонував оформити квартиру на ОСОБА_13 , а ОСОБА_3 погодився за умови, що вартість квартири виплатить ОСОБА_1 . ОСОБА_13 вступила у спадщину після смерті його жінки та спадкова квартира була оформлена на неї. Однак, грошові кошти в розмірі 24 000,00 доларів США відповідачі за зустрічним позовом не віддавали. В кінці 2017 року до нього у гості приїхав ОСОБА_5 із пропозицією продати йому будинок, на що ОСОБА_3 нагадав йому про борг в розмірі 24 000,00 доларів США. ОСОБА_5 сказав, щоб ОСОБА_3 проживав із ними. ОСОБА_3 погодився за умови, щоб грошові кошти вартості його будинку 30 000,00 доларів США були роздані порівну його трьом донькам, тобто по 10 000,00 доларів США кожній. Коли ОСОБА_5 передав кожній з його дочок по 10 000,00 доларів, в 2018 році ОСОБА_3 надав свою згоду на проживання в його будинку ОСОБА_5 та його родини. В 2018 році ОСОБА_5 приїздив тільки влітку та інколи вихідними днями, а з весни 2019 року він став приїздити вже зі своєю родиною та бабусею його дружини, яка мала захворювання. Для того, щоб облаштувати будинок та для сплати комунальних послуг він надав ОСОБА_5 довіреність. На початку березня 2020 року ОСОБА_5 приїхав разом з його родиною до будинку ОСОБА_3 і вони почали разом проживати. Через тиждень вони поїхали до міста, коли вже відмінили транспортне сполучення, для придбання продуктів і з цього моменту розпочалися конфлікти між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та його родиною. Не бажаючи продовження конфліктів ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_5 , що ОСОБА_5 ще винен йому 24 000,00 доларів США вартості квартири та що ОСОБА_3 віддасть йому ще 6 000,00 доларів США, а ОСОБА_5 повинен виїхати з його будинку. На другий день вони примирились, однак його почали більше ображати, намагаючись виселити з будинку. В травні 2020 року ОСОБА_3 поїхав на декілька днів до своєї донки в м. Дніпро. На другий день після виїзду до квартири доньки ОСОБА_3 приїхав ОСОБА_5 та привіз його речі, повідомивши, що забороняє ОСОБА_3 повертатися до будинку по АДРЕСА_1 . Він поїхав до свого будинку, однак потрапити на подвір`я не зміг, оскільки ОСОБА_5 його не впустив. Він викликав працівників поліції, які після з`ясування обставин повідомили, що це цивільні відносини та поїхали. Після чого ОСОБА_3 проживав 4-5 днів у сусідки в гаражі, а потім поїхав до доньки. В наступному ОСОБА_3 зібравши своїх доньок повідомив, щоб вони йому повернули по 10 000,00 доларів США, які віддав їм ОСОБА_5 . Дві доньки віддали одразу, однак ОСОБА_1 пів року віддавала цю суму та її віддав ОСОБА_5 . Коли ОСОБА_5 віддавав гроші то спитав, коли ОСОБА_3 скасує реєстрацію місця проживання, на що він повідомив, що коли йому віддадуть 24 000,00 доларів США. В листопаді 2020 ОСОБА_3 за власні кошти в розмірі 30 000,00 доларів США придбав квартиру по АДРЕСА_3 . Оформлюючи договір він прожив там чотири місяці та почав продавати квартиру, оскільки в ній було не можливо проживати через погані вікна та двері, внаслідок яких створювалися протяги, відсутність належного оздоблення та опалення, постійну низьку температуру в квартирі, яка не перевищувала 14 градусів взимку, а ремонт квартири коштував 10 000,00 доларів. Продав квартиру він за 29 000 доларів США, роздавши по 10 000,00 доларів США двом донькам, окрім позивача за первісним позовом і витратив частину грошей на лікування.

Відповідач-2 за зустрічним позовом ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Повторна неявка відповідача-2 за зустрічним позовом не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши вступні промови та пояснення позивача та відповідача, їх представників, допитавши свідків, перевіривши доводи сторін доказами, наявними у справи дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Так, наданою засвідченою копією паспорту громадянина України серія НОМЕР_1 підтверджено, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.20/. Вказані відомості підтверджуються також і довідкою, отриманою на запит суду, довідкою від 17.01.2022 № 30 /а.с.29, 25/.

13.03.2018 /а.с.21/ ОСОБА_3 надав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В. В., зареєстровану в реєстрі за № 318, якою уповноважив ОСОБА_5 користуватися та розпоряджатися всім своїм майном, що розташоване на території України, у зв`язку з цим укладати всі дозволені законом угоди, а саме: купувати, продавати, обмінювати будь-яке нерухоме та рухоме майно, визначати в усіх випадках строки та інші умови на свій розсуд, провадити розрахунки по укладених угодах, отримувати належне довірителю маймо, гроші, цінні напери з правом реєстрації права власності відповідно до чинного законодавства, у тому числі, але не виключно: користуватися та розпоряджатися належними довірителю житловим будинком та земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі подарувати зазначене майно ОСОБА_1 . Для чого представник має право, у тому числі, розписуватися за довірителя на документах та в їх одержанні, у тому числі підписувати будь-які правочини щодо користування та розпорядження вищевказаним нерухомим майном: попередній договір, договір купівлі-продажу, міни, застави, оренди, іпотеки, укласти від імені довірителя договір про встановлення розміру часток тощо, визначати суми, строки та інші умови договорів про відчуження та користування вищевказаним нерухомим майном на власний розсуд. Довіреність видана з правом передоручення, строком на п`ять років, якщо не буде скасована раніше цього терміну у встановленому для цього порядку чи припинена з інших підстав, передбачених цивільним законодавством України.

19.05.2020 /а.с.8-9/ ОСОБА_3 , в особі якого діяв на підставі довіреності від 13.03.2018 № 318 ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 прийняла житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж зазначеного будинку за домовленістю сторін вчиняється за ціною 75 008 грн. 00 коп., які отримані Продавцем від Покупця до підписання цього договору, шляхом безготівкового розрахунку. Умовами договору продавець засвідчив, що: обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо житлового будинку немає; договір не укладається під впливом тяжких для продавця обставин; своїм підписом він свідчить, що розрахунки по договору з ним проведено у повному обсязі до підписання цього договору, шляхом безготівкового розрахунку, та відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В. В., зареєстровано в реєстрі за № 697 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 36550180 /а.с.10/.

19.05.2020 /а.с.14-15/ ОСОБА_3 , в особі якого діяв на підставі довіреності від 13.03.2018 № 318 ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :02:016:0371, за яким до ОСОБА_1 перейшло право власності на вказану земельну ділянку. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В. В., зареєстровано в реєстрі за № 699 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 36558127 /а.с.13/.

19.05.2020 ОСОБА_1 надала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В. В., зареєстровану в реєстрі за № 707, якою уповноважила ОСОБА_5 користуватися та розпоряджатися належним їй житловим будинком та земельними ділянками, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:016:0370, кадастровий номер :02:016:0371 /а.с.24/.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_3 від 01.03.2021 /а.с.16-17/ вбачається, що відповідачу за первісним позовом станом на 01.03.2021 належали: на праві оренди строком на 49 років, з правом пролонгації земельна ділянка, площею 0,12 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0059 з цільовим призначенням - для сінокосіння і випасання худоби; на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 3220, виданого 30.11.2020 - квартира, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 39,6 кв.м, житловою площею 18,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з засвідченої копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного старостою Орлівщинського старостинського округу № 3 Новомосковського району, Дніпропетровської області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за свідченнями сусідів та родини за адресою: АДРЕСА_1 з червня 2019 року не проживає /а.с.26/. Акт підписано старостою ОСОБА_14 , депутатом округу Письменним Ю., сусідами ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_15 ( АДРЕСА_4 ).

Також судом досліджено засвідчені копії довідок про нарахування готівкових та безготівкових субсидій громадянам /а.с.70/ щодо ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 за період з травня по жовтень 2019 року та з листопада 2019 по квітень 2020 років, з яких вбачається нарахування субсидій з оплати ЖКП.

Свідок ОСОБА_9 , яка є донькою ОСОБА_3 та рідною сестрою ОСОБА_1 показала, що ОСОБА_5 просив ОСОБА_3 придбати квартиру, для чого дружина ОСОБА_3 та він сам придбали квартиру, власником якої стала дружина ОСОБА_3 . Коли дружина ОСОБА_3 померла, ОСОБА_3 вирішив продати будинок та розподілити виручені грошові кошти між його трьома доньками. ОСОБА_5 вмовляв ОСОБА_3 продати будинок йому, однак у нього не було суми, за яку ОСОБА_3 бажав продати будинок. ОСОБА_5 вмовив ОСОБА_3 продати квартиру на умовах, що грошові кошти він буде віддавати в наступному. Через рік ОСОБА_5 віддав їй, як одній з доньок ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США. ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_5 про необхідність повернення 24 000,00 доларів США вартості квартири, на що ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_3 , щоб той проживав разом із його родиною за адресою: АДРЕСА_1 . В 2017 році на літо ОСОБА_5 з родиною став приїздити до будинку ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Також ОСОБА_5 в літню пору року приїздив та проживав за вказаною адресою у 2018 та 2019 роках. В 2020 році ОСОБА_5 з родиною та матір`ю дружини став проживати разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , не відпускаючи ОСОБА_3 за межі села. В цей період між родиною ОСОБА_5 та ОСОБА_3 почалися сварки. В 2020 році ОСОБА_3 приїхав до неї в м. Дніпро допомогти по господарству. В наступному ОСОБА_5 привіз речі ОСОБА_3 та влаштував сварку. 08.06.2020 до неї додому прийшли інші її сестри, в тому числі і ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 повідомив про необхідність повернути йому по 10 000,00 доларів США, які були виплачені ОСОБА_5 в рахунок будинку. Від батька вона дізналася про сварки та те, що ОСОБА_5 не пускав його до будинку. Вона та ОСОБА_16 (інша донка ОСОБА_3 повернули по 10 000,00 доларів США. В наступному ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_5 . Коли вона приїхала в квартиру, то побачила відсутність ремонту стін, підлоги, погані вікна та зрозуміла те, що в квартирі було холодно. Температура не піднімалася вище за 11-13 градусів. Після 31.12.2020 батько продав квартиру та переїхав жити у неї. Повідомила, що увесь час ОСОБА_3 розумів та усвідомлював значення своїх дій.

Свідок ОСОБА_11 показав, що проживає по АДРЕСА_1 . Бачив, як приблизно в 2020-2021 році ОСОБА_3 разом з двома співробітниками поліції прийшов до будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З будинку вийшов чоловік, який не пустив ОСОБА_3 до подвір`я. Через два дні він запитав про причини події у ОСОБА_3 , на що той відповів, що його онук не пускає його додому та те, що ОСОБА_3 проживав через це у сусідки в гаражі. Вказав на те, що до часу розгляду справи довгий час чоловіка, який не пустив до подвір`я ОСОБА_3 не бачив.

Свідок ОСОБА_10 показала, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . З 2000 року знає ОСОБА_3 . В 2020 році вона бачила, як ОСОБА_3 разом з двома співробітниками поліції прийшов до будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З будинку вийшов чоловік, який не пустив ОСОБА_3 до подвір`я. В наступному онук ОСОБА_3 разом з невідомим чоловіком приніс у гараж до сусідки, в якому почав жити ОСОБА_3 диван. Через тиждень ОСОБА_3 поїхав.

Таким чином, убачається наявність спору між сторонами з приводу права користування ОСОБА_3 житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , наявності підстав та перешкод для проживання в ньому.

Вирішуючи спір суд виходить з такого.

За ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 334 ЦК України встановлює, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 29, ст. 310 ЦК України).

Частинами 1, 4 ст. 311 ЦК України встановлено, що житло фізичної особи є недоторканним. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом .

Водночас, за пунктом 1 частини 1 статті 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Таким чином, право власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням.

Відповідно до підпункту 2 пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).

Оскільки 19.05.2020 ОСОБА_5 діючи від імені ОСОБА_3 на підставі виданої довіреності уклав договір купівлі продажу, за яким ОСОБА_3 відчужив своє майно на користь ОСОБА_1 , з припиненням свого права власності, у порядку п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, з огляду на зміст ч. 2 ст. 319 та ч. 1 ст. 317 ЦК України, ОСОБА_3 , втратив і своє право на користування спірним майном.

При цьому, відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки відповідач за первісним позовом оспорює втрату свого права користування житловим приміщенням та залишаючись зареєстрованим в житловому приміщенні, порушує права нового власника майна ОСОБА_1 на належне користування та розпорядження спірним майном, первісний позов про визнання особи такою, що втратила право користування підлягає задоволенню.

Розглядаючи аргументи зустрічного позову, суд виходить з такого.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз норм ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, за ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В своїх вимогах позивач за зустрічним позовом посилається на ст. 405 ЦК України.

Так, за ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Водночас, за ч. 2 ст. 3 ЦК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Оскільки як до укладення договору купівлі-продажу, так і після нього відповідач за первісним позовом не є членом сім`ї ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_5 і суду не надано доказів на підтверджень наявності сімейних відносин, встановлених СК України, підстав для застосування положень статті 405 ЦК України до правовідносин, що виникли суд не вбачає.

Крім того, не надано суду і доказів на підтвердження інших обставин, які б встановлювали сервітут відповідача за первісним позовом, або інші правові підстави для користування ОСОБА_3 спірним майном після його відчуження іншій особі, так само, як і не надано доказів щодо згоди нового власника на подальше проживання позивача за зустрічним позовом у спірному майні.

Посилання представника відповідача за первісним позовом на те, що укладаючи угоду купівлі-продажу житлового будинку та не зазначаючи в договорі про обов`язок відповідача за первісним позовом знятися з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 фактично погодилася на подальше проживання в спірному будинку ОСОБА_3 , суд не приймає до уваги, оскільки саме ОСОБА_3 надав довіреність, якою наділив ОСОБА_5 повноваженнями відчужити майно, право власності на яке йому належало. І саме з відчуженням майна, яке на праві власності належало ОСОБА_3 припинилося і право користування колишнього власника таким майном.

Посилання позивача за зустрічним позовом на факт введення його в оману, зловживання правом відповідачами суд не приймає до уваги, з огляду на те, що дані посилання виходять за межі предмету доказування у даній справі, крім того не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Так, нормами статті 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України).

Відповідно до ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

За ч. 3 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Ч. 1 ст. 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладання інших, окрім договорів купівлі-продажу, правочинів щодо нерухомого майна, виникнення зобов`язань у ОСОБА_5 перед іншими особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, посилання ОСОБА_3 щодо наявності домовленостей про проживання, порушення зобов`язань щодо повернення грошових коштів на суму 24 000,00 доларів США є недоведеними.

При цьому, суд відноситься критично до показань свідка ОСОБА_9 , оскільки даний свідок є близьким родичем відповідача за первісним позовом, а показання щодо наявності домовленості, яка за своїми ознаками указує на укладання правочинів, які частково повинні вчинятися в письмовій формі, частково підлягають державній реєстрації, не є допустимим доказом.

Крім того, суд звертає увагу, що зустрічний позов стосується усунення перешкод в користуванні, шляхом вселення і те, що позивачем не заявлено вимог про визнання правочину недійсним внаслідок обману або помилки, фіктивного або удаваного правочину, вчиненого з перевищенням повноважень.

За таких обставин, оскільки позивач за зустрічним позовом під час відчуження спірного майна втратив і право користування ним, правових підстав для висновків про наявність у нього на час розгляду справи права користування таким житловим приміщенням і про неправомірне створення відповідачами перешкод в користуванні ОСОБА_3 таким житловим приміщенням, вселення, суд не вбачає, внаслідок чого приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову належить відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення первісного позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за таким позовом, понесені позивачем за зустрічним позовом витрати по зустрічному позову покладаються на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 10 квітня 2023 року.

Учасники справи:

позивач за первісним, відповідач за зустрічним позовами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрована та проживає: АДРЕСА_6 ;

відповідач за первісним, позивач за зустрічним позовами ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_7 ;

відповідач-2 за зустрічним позовом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; проживає: АДРЕСА_1 .

Суддя Д. О. Парфьонов