Справа № 541/1583/20
Номер провадження 2/541/9/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 квітня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

судді Городівського О. А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В

позивача ОСОБА_1 її представника адвоката Чернюк В.Д.

відповідача ОСОБА_2 його представника адвоката Педорич В.І.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в натурі,

установив:

25 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 з вимогами про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі із 24 листопада 1984 року. За час шлюбу, спільного проживання та ведення спільного господарства сторонами набуто у власність ряд майна. До складу такого майна належить: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ; 1/3 частина житлового будинку з господарськими будівлями, що розташована по АДРЕСА_2 ; автомобіль марки «ВАЗ 2104» днз НОМЕР_1 ; автомобіль «ГАЗ 3310 Валдай» днз НОМЕР_2 ; автомобіль «ГАЗ Соболь» днз НОМЕР_3 ; автомобільний причіп днз НОМЕР_4 . Окрім того, позивачка вказує на наявність спільних коштів на банківських рахунках відповідача. Позивачка прохала суд визнати за нею право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , з виділенням їй частини житлових кімнат та частини господарських будівель, визнати право власності на 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташована по АДРЕСА_2 , визнати право власності на автомобіль «ГАЗ 3310 Валдай» днз НОМЕР_2 .

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.19, том 1).

У встановлений судом строк ОСОБА_2 подав до суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги визнаються частково. Так, стороною відповідача визнається набуття права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 . Однак відповідне майно не являється майном подружжя, адже був власністю колгоспного двору. Відповідач заперечує наявність у власності частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташована по АДРЕСА_2 , а тому по вказаній вимозі не являється належним відповідачем. Відповідачем визнається набуття у власність за спільні кошти заявлених до поділу транспортних засобів, однак зауважує, шо автомобіль «ГАЗ Соболь» днз НОМЕР_3 фактично припинив існування як об`єкт права власності, адже у зв`язку зі зношеністю був зданий на металобрухт. При цьому відповідач вважає, що вартість майна, яка вказується позивачкою, не відповідає дійсності, а тому запропонував ціни майна, які, на його думку, є більш наближеними до ринкових. На підставі цього, прохав позов задовольнити частково, визнавши за позивачем право власності на автомобіль «ГАЗ 3310 Валдай» днз НОМЕР_2 , при цьому залишивши у власності відповідача автомобіль ВАЗ 2104 днз НОМЕР_1 та автомобільний причіп днз НОМЕР_4 , з одночасним стягненням з позивача компенсації у розмірі 30000,00 грн. (а.с.24-25).

У встановлений судом строк позивачка скористалася правом на подання відповіді на відзив, зазначивши, що жодних доказів знищення автомобіля «ГАЗ Соболь» днз НОМЕР_3 не надано. Позивачка вважає, що відповідач самовільно розпорядився спільним майном, отримавши з цього прибуток. Окрім того, позивачка наполягала, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру речових прав, відповідач являється власником частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташована по АДРЕСА_2 , а тому таке майно також підлягає поділу між сторонами (а.с.29, том 1).

Відповідач подав заперечення, вказуючи, що позивачем некоректно задані параметри пошуку нерухомого майна, яке значиться за ним, адже пошук здійснюється за частковим співпадінням, що впливає на достовірність результатів запиту (а.с.32-33).

29 квітня 2022 року позивачка подала до суду заяву про зменшення позовних вимог та їх уточнення. Зі змісту заяви вбачається, що позивач бажає відмовитися від вимог щодо поділу частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташована по АДРЕСА_2 , а також прохає визнати за нею право власності на 1/ 2 ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що становить 12/25 частин по варіанту №1 висновку комплексної судово будівельно-технічної, оціночно будівельно та земельно-технічної експертизи № 1376/1377/1378/1913-1921 від 15.11.2021 року, яку позначено бузковим кольором в додатку № 2, з покладенням на сторони обов`язку по проведенню будівельно-монтажних робіт. Окрім того позивачка прохала визнати за нею право власності на автомобіль «ГАЗ 3310 Валдай» днз НОМЕР_2 , при цьому залишивши у власності відповідача автомобіль ВАЗ 2104 днз НОМЕР_1 та автомобільний причіп днз НОМЕР_4 (а.с.167-168).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представника адвокат Чернюк В.Д. позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представника, адвоката Педорич В.І. позовні вимоги частково визнали, з підстав наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 1984 року (а.с.5, том 1).

За час шлюбу, спільного проживання та ведення спільного господарства сторонами набуто у власність ряд майна.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.03.2005 року, виданого Попівською сільською радою на підставі рішення сільської ради № 13 від 29.05.1998 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , являються співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , розмір частки кожного складає по 1/2 (а.с.6, том 1).

01 червня 2007 року було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на легковий автомобіль ВАЗ 210430-20 ЗНГ, 2006 року випуску, днз НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с.26, том 1).

17 червня 2009 року було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на легковий вантажопасажирський автомобіль ГАЗ 2752-414 ЗНГ, 2007 року випуску, днз НОМЕР_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 (а.с.26, том 1).

07 жовтня 2010 року було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на бортовий причіп до легкового автомобіля марки ПВА днз НОМЕР_4 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 (а.с.26, том 1).

15 листопада 2011 року було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на автомобіль ГАЗ 33104-318, 2006 року випуску, днз НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 (а.с.26, том 1).

Згідно висновку експерта № 1590 від 30.06.2021 року, ринкова вартість транспортних засобів:

- автомобіль ВАЗ 210430-20 ЗНГ складає 47059,43 грн.;

- автомобіль ГАЗ 2752-414 ЗНГ складає 84350,35 грн.;

- автомобіль ГАЗ 33104-318 складає 170780,23 грн.;

- причіп до легкового автомобіля марки ПВА 6394,37 грн. (а.с.109-132, том 1).

Надаючи оцінку встановленим обставинам , суд зауважує наступне.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Верховний Суд зазначає, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Стосовно поділу транспортних засобів.

Сторонами визнається спільне набуття відповідного майна, що у відповідності до ст. 82 ЦПК України, звільняє сторони від доказування такої обставини.

При здійсненні поділу, судом враховується, що транспортний засіб в розумінні ст. 183 ЦК України, являється неподільною річчю.

Сторони погоджуються на можливість розподілу спірного майна, шляхом визнання права приватної власності за кожним із подружжя на окремі транспортні засоби, з подальшою грошовою компенсацією.

За запропонованим сторонами варіантом поділу спільного майна, за позивачкою визнається право власності на транспортний засіб, автомобіль ГАЗ 33104-318, днз НОМЕР_2 вартістю 170780,23 грн., в той час коли, транспортні засоби : автомобіль ВАЗ 210430-20 ЗНГ днз НОМЕР_1 , вартістю 47059,43 грн., автомобіль ГАЗ 2752-414 ЗНГ вартістю 84350,35 грн., причіп до легкового автомобіля марки ПВА днз НОМЕР_4 вартістю 6394,37 грн. залишається у власності відповідача.

На переконання суду, розподіл майна у такий спосіб, забезпечить належне вирішення спору, з урахуванням інтересів кожного з подружжя.

В той же час, відповідний варіант поділу не забезпечує поділу спільного майна на ідеальні частки.

Тому вбачається необхідність у стягненні грошової компенсації на користь відповідача у розмірі 16488,04 грн. (170780,23 (47059,43 + 84350,35 + 6394,37) / 2).

Стосовно поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Вирішуючи по суті питання щодо можливості поділу даного майна з виділенням його в натурі, суд виходить з наступного.

Так, у відповідності до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

За змістом ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно з ч.1 ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно з ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

У відповідності до ч.1 ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно роз`яснень, викладених в п. п. «; а » п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 р. № 20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності » та п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду від 04.10.1991 р. № 7 « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок » про те, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

В ході розгляду справи судом, було проведене ряд експертних досліджень для визначення, зокрема, можливості поділу будинку в натурі між його співвласниками.

Так, згідно Висновку експертів № 1376/1377/1378/1913-1921, за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи від 15.11.2021, встановлено технічну можливість поділу спірного будинку з відступом від ідеальних часток співвласників з необхідністю проведення ряду будівельно-монтажних робіт, у зв`язку з чим запропоновано два варіанти поділу (а.с. 107-137 справи 541/1516/20; 2-з/541/18/2020).

Однак в ході розгляду справи, суд дійшов висновку про доцільність проведення повторної експертизи, так як в ході первинної експертизи не було враховано ряду істотних обставин, що впливають на правильність висновку.

З висновку експерта № 4 за результатами проведення повторної судової оціночно-будівельної, земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 15.03.2023 року, вбачається, що експертом встановлено технічну неможливість поділу спірного будинку, з огляду на самостійні об`єкти нерухомого майна, через невідповідності їх нормам 5.6, 5.19, 5.20, 5.22 ДБН В.2.2.-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» (а.с.7-21, том 2).

Під час вирішення справи по суті, судом надається перевага висновку експерта № 4 за результатами проведення повторної судової оціночно-будівельної, земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 15.03.2023 року, так як доводи Висновку експертів № 1376/1377/1378/1913-1921, за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи від 15.11.2021 суперечать нормам 5.6, 5.19, 5.20, 5.22 ДБН В.2.2.-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», що викликає сумніви в його правильності.

Таким чином, зважаючи на технічну неможливість здійснити розподіл будинку на окремі житлові приміщення, що б відповідали державним будівельним нормам, тому у задоволенні позовної вимоги про поділ даного майна слід відмовити.

Судові витрати

Позивачка ОСОБА_1 повідомляла суд про понесення нею судових витрат, котрі складають з витрат на сплату судового збору у розмірі 1529,40 грн., сплаченого при пред`явлені позову та 3081,48 грн після зміни позовних вимог, 420,40 грн, при подачі заяви про забезпечення доказів, витрат на залучення експертів для проведення автотехнічної-товарознавчої експертизи в сумі 8825,76 грн, витрат на проведення комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи в сумі 9806,40 грн, а всього 23663,44 грн.

Відповідач ОСОБА_2 повідомляв суд про понесення ним судових витрат, що складаються з витрат на проведення повторної судової оціночно-будівельної, земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи у розмірі 5000,00 грн.

При розподілі судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Позивач (з урахуванням заяви від 29.04.2022 року) пред`явив майнових позов з ціною позову 461 088,23 грн. (з яких 170780,23 грн вартість транспортного засобу, автомобіль ГАЗ 33104-318, днз НОМЕР_2 , а 290308,00 грн вартість частки будинку, яку позивачка прохала їй виділити).

Позов задоволено частково у розмірі 170780,23 грн, що становить 37,04 %.

Таким чином, судові витрати позивача підлягають розподілу лише у розмірі, еквівалентному задоволеній частині позову, тобто 8764,94 грн. (23663,44 грн*37,04% /100%).

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, судові витрати відповідача підлягають частковому розподілу у розмірі 62,96 %, тобто 3148 грн. (5000,00 грн*62,96%/100% ).

Враховуючи положення ч.10 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне зробити взаємозалік судових витрат, покладених на сторін спору.

За наслідками цього, на користь позивачки ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути 5616,94 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 264, 265 , 354 ЦПК України,

ухвалив:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 частково.

Поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) право власності на автомобіль марки «ГАЗ 33104-318» «Валдай», д.н.з. НОМЕР_2 , 2006 року випуску вартістю 170780 грн. 23 коп.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_10 ) право власності на наступні транспортні засоби: автомобіль «ВАЗ 210430-20» д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, вартістю 47059 грн. 43 коп.; автомобіль «ГАЗ 2752-414» д.н.з. НОМЕР_3 , 2007 року випуску, вартістю 84350 грн. 35 коп. та автомобільний причіп «ПВА-2» д.н.з. НОМЕР_4 вартістю 6394 грн. 37 коп.

В рахунок різниці у вартості часткок присудженого майна стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_10 ) компенсацію в сумі 16488 грн. 04 коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ в натурі будиковолодіння розташованого за адресою : АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) понесені судові витрати в сумі 5616 грн. 94 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 05.05.2023.

Суддя О. А. Городівський