Провадження № 22-ц/4808/363/23
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Петрів Д. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна дільниця «Експрес-Комфорт» - Липінського Святослава Романовича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 13 січня 2023 року в складі судді Кіндратишин Л. Р, постановлену у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якої складено 13 січня 2023 року, в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна дільниця «Експрес-Комфорт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ТОВ«Житлово-експлуатаційна дільниця «Експрес-Комфорт» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником кількох нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 , зокрема, 1/1 частки нежитлового приміщення «торгове приміщення №55», загальною площею 350,7 кв.м, 1/1 частки нежитлового приміщення «торгове приміщення №56А», загальною площею 125 кв.м та 1/2 частки нежитлового приміщення «паливна А», загальною площею 8,8 кв.м. ТОВ«Житлово-експлуатаційна дільниця «Експрес-Комфорт» є управителем вказаного будинку. У порушення умов договору про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд від 01 червня 2017 року відповідач не виконує свої обов`язки по оплаті житлових послуг, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. Позивачем неодноразово направлялись претензії та листи з проханням оплатити наявну заборгованість, однак ігнорувались відповідачем. Відповідно до розрахунку загальний розмір заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 листопада 2019 року по 31 серпня 2022 року становить 48 970,20 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ТОВ«Житлово-експлуатаційна дільниця «Експрес-Комфорт» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у розмірі 48 970,20 грн., а також судові витрати по справі.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13 січня 2023 року провадження за позовом ТОВ«Житлово-експлуатаційна дільниця «Експрес-Комфорт» закрито. Роз`яснено позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_1 з 10 липня 2015 року зареєстрований як фізична особа-підприємець. Нежитлові приміщення щодо яких виник спір з приводу надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, використовуються відповідачем для розміщення торгового приміщення, тобто з метою здійснення господарської діяльності підприємництва. Отже, оскільки спір у цій справі виник за участю суб`єктів господарювання, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ТОВ«Житлово-експлуатаційна дільниця «Експрес-Комфорт» - Липінський С. Р., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нежитлові приміщення перебувають у власності ОСОБА_1 , як фізичної особи, а не як фізичної особи підприємця. Між ТОВ«Житлово-експлуатаційна дільниця «Експрес-Комфорт» та ОСОБА_1 жодних договорів не укладалось, оскільки договір на обслуговування будинку є загальнобудинковим і підписаний уповноваженою особою. А тому вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір у цій справі підлягає розгляду у порядку господарського судочинства. При цьому невірно врахував постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №904/7183/17, оскільки обидві сторони у ній були суб`єкти господарювання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи та актуальній судовій практиці. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 13 січня 2023 року - без змін.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «Житлово-експлуатаційна дільниця «Експрес-Комфорт» - Липінського С. Р., який просив апеляційну скаргу задовольнити, представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ТОВ«Житлово-експлуатаційна дільниця «Експрес-Комфорт» є управителем будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень у цьому будинку, а саме: нежитлового приміщення «торгове приміщення №55», загальною площею 350,7 кв.м, нежитлового приміщення «торгове приміщення №56А», загальною площею 125 кв.м та 1/2 частки нежитлового приміщення «паливна А», загальною площею 8,8 кв.м (а.с.10-12).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ОСОБА_1 з 10 липня 2015 року зареєстрований як фізична особа підприємець (а.с. 39-40).

Згідно із договором найму нежилого приміщення від 28 листопада 2018 року ФОП ОСОБА_1 передав ТОВ «СІНЕВО УКРАЇНА» в строкове платне користування нежитлове приміщення №56, загальною площею 125 кв.м ( а.с. 91-98).

Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 21 березня 2019 року, ФОП ОСОБА_1 передав ТОВ «Корвет» у користування частину нежитлового приміщення №55, площею 78,4 кв.м, яке розташоване у підвалі будинку по АДРЕСА_1 . Об`єкт оренди надається в оренду з метою здійснення господарської діяльності (а.с. 99-102).

Згідно з договором оренди нежитлового приміщення від 29 лютого 2020 року ФОП ОСОБА_1 передав ФОП ОСОБА_3 у користування частину нежитлового приміщення №55, площею 60,5 кв.м, яке розташоване у підвалі будинку АДРЕСА_1 для здійснення господарської діяльності (а.с. 103-107).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, вказані приміщення він використовує для здійснення господарської діяльності, а отже спір у цій справі виник за участю суб`єктів господарювання, тому підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, визначено у статті 20 ГПК України.

Так, частиною 1 статті 20 ГПК України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) передбачалося, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах між суб`єктами господарювання.

За змістом статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб`єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі розуміються відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, необхідно керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

За частиною першою статті 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаній вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Виконавець - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Предметом спору у справі, що переглядається, є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у належних йому на праві власності нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 за період з 01 листопада 2019 року по 31 серпня 2022 року у розмірі 48 970,20 грн.

Згідно з частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з частиною десятою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ОСОБА_1 з 10 липня 2015 року зареєстрований як фізична особа підприємець. Видом господарської діяльності є, зокрема, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідно до договорів оренди ФОП ОСОБА_1 передав ТОВ «СІНЕВО УКРАЇНА» в строкове платне користування нежитлове приміщення №56, загальною площею 125 кв.м у будинку АДРЕСА_1 , а ТОВ «Корвет» та ФОП ОСОБА_3 частину нежитлового приміщення №55 у цьому будинку.

Отже, належні на праві власності вказані нежитлові приміщення використовуються відповідачем як ФОП з метою здійснення ним господарської діяльності.

Тому спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, про що правильно вказано судом першої інстанцій та закрито у зв`язку з цим провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції суду та не дають підстав вважати, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права щодо визначення судової юрисдикції цієї справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна дільниця «Експрес-Комфорт» - Липінського Святослава Романовича залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 13 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева