ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4580/23 Справа № 205/8536/21 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Барильської А.П., Зайцевої С.А.

за участю секретаря Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2023 року за позовом керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах Дніпропетровської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство» про визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації та усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення,

В С Т А Н О В И Л А:

30 вересня 2021 року керівник Західної окружної прокуратури м. Дніпра звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська в інтересах Дніпропетровської облдержадміністрації та ДП «Дніпровське лісове господарство» з позовом до ОСОБА_1 , Дніпровської міськради та ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення.

Позивач у своєму позові та відповіді на відзив, а його представник у ході судового розгляду, посилалися на те, що земельна ділянка кадастровий № :08:825:1042 входить до складу земель лісогосподарського призначення і знаходиться в кварталі 15, виділ 15 Новокодацького лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство». Відповідно до листа Секретаріату КМУ факт передачі у приватну власність та зміну цільового призначення земельної ділянки із кадастровим № :08:825:1042, яка перебувала у користуванні ДП «Дніпровський лісгосп», яка розташована на території Новокодацького району м. Дніпра, став відомим із запиту прокуратури. КМУ рішень стосовно передачі з державної у приватну власність та зміну цільового призначення спірної земельної ділянки не приймалося. Відповідно до Публічної кадастрової карти України спірна земельна ділянка згідно з планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2014 року входить до складу земель лісогосподарського призначення Новокодацького лісництва ДП «Дніпровський лісгосп». Рішенням Дніпровської міської ради № 255/53 від 22 січня 2020 року було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою про відведення земельної ділянки площею 0,1 га кадастровий № :08:825:1042 у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Право власності на спірну земельну ділянку відповідача ОСОБА_1 у встановленому законом порядку було зареєстровано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. Спірна земельна ділянка вибула з державної власності з порушенням вимог земельного і лісового законодавства України та перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З 15 березня 2012 року до компетенції обласної державної адміністрації віднесено повноваження з вилучення земель лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб. Проте, Дніпровською міською радою всупереч вказаних норм законодавства надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку за рахунок земель ДП «Дніпровське лісове господарство» без належної зміни цільового призначення землі та її вилучення у землекористувача. ЗК України встановлений вичерпний перелік видів використання земель лісогосподарського призначення, для яких їх можуть надавати у власність і передавати у користування громадянам органи місцевого самоврядування та виконавчої влади. Докази, на які відповідач Дніпровська міська рада посилається як на підставу своїх заперечень, зокрема, довідка з Державної статичної звітності про перебування спірної земельної ділянки у комунальній власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, не є належними доказами, які б підтверджували право власності, та не є належним і допустимим доказом. Рішенням Дніпровської міської ради № 139/2 від 27 січня 2021 року було передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку у районі буд. АДРЕСА_1 . Відповідач Дніпровська міська рада не є уповноваженим органом на розпорядження спірною земельною ділянкою та визначення її категорії. Просили визнати недійсним рішення Дніпровської міської ради № 139/2 «Про передачу земельної ділянки у районі буд. АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» від 27 січня 2021 року та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :08:825:1042, яка розташована в Новокодацькому районі м. Дніпра, за ОСОБА_1 з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; усунути перешкоди у здійсненні Дніпропетровською державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення, площею 0,1 га, кадастровий номер :08:825:1042, яка розташована на території Новокодацького району м. Дніпра шляхом її повернення (витребування) на користь держави в особі Дніпропетровською державною адміністрацією з правом постійного користування ДП «Дніпровське лісове господарство» із незаконного володіння ОСОБА_1 ; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :08:825:1042 у Державному земельному кадастрі та стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2023 року керівникові Західної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах Дніпропетровської обласної державної адміністрації у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство» про визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації та усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2023 року скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

1) Вилучення земельної ділянки із земель лісового фонду, надання у приватну власність, зміна цільового призначення та реєстрація кадастрового номеру на вказану земельну ділянку лісгоспом не погоджувалось.

2) Належність земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення Новокодацького лісництва ДП Дніпровський лісгосп також підтверджується інформацією ДП Харківська державна лісовпорядна експедиція від 01.07.2021 №398.

3) Кабінетом Міністрів рішень стосовно передачі з державної у приватну власність та зміну цільового призначення зазначеної земельної ділянки не приймалось.

4) Дніпровська міська рада не мала повноважень на вилучення земель лісогосподарського призначення для не лісогосподарських потреб.

28 квітня 2023 року представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, зазначає, що вивчивши позовну заяву та апеляційну скаргу заступника керівника Західної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі: Дніпропетровської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, з`ясовано, що прокурором не наведено жодних доказів порушення прав позивачів з боку Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, зокрема не доведено, які саме перешкоди Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області створює Дніпропетровський обласній державній адміністрації в праві користування та розпоряджання спірною земельною ділянкою (кадастровий номер :08:825:1042).

На підставі вищевикладених обставин, вважаємо, що Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області права позивача не порушувалися і немає підстав для скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки.

28 квітня 2023 року представник Дніпровської міської ради надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін. Відзив на апеляційну скаргу, мотивований наступним. Оскільки проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки був погоджений всіма уповноваженими органами, а тому оспорюване рішення Дніпровської міської ради на підставі наданих доказів не може бути визнане незаконним та скасоване, оскільки позивачем не наведено належними доказами відсутність повноважень міської ради щодо розпорядження земельною ділянкою , що належить до комунальної власності або порушень процедури ухвалення спірного рішення.

26 травня 2023 року Дніпропетровська обласна прокуратура надала відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому, просить суд скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2023 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Частиною 1 статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено, що 18 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 39).

Рішенням Дніпровської міської ради № 255/53 від 22 січня 2020 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га у АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 35-38).

Рішенням Дніпровської міської ради № 139/2 від 27 січня 2021 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ТОВ «Земстройінвест», та умови передачі у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 49-51).

08 лютого 2021 року державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку кадастровий № :08:825:1042 площею 0,1 га за ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 28-29).

Згідно з відомостями, зазначеними у довідці ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 31-4-0.38-1407/167-20 від 18 лютого 2020 року з державної статистичної звітності з кількісного обліку земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 01 січня 2016 року земельна ділянка площею 0,1000 га у районі буд. АДРЕСА_1 відноситься до земель запасу комунальної форми власності (т. 2 а.с. 91).

Містобудівним висновком ГоловАПУ Дніпровської міської ради щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 № 14/27-302 від 13 квітня 2020 року встановлено, що за матеріалами генерального плану розвитку міста земельна ділянка розташована на існуючій території садибної житлової забудови. Розміщення жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на зазначеній території відповідає вимогам чинної містобудівної документації. Земельна ділянка знаходиться в охоронних зонах дощової каналізації та водопроводів, які перетинають ділянку. За результатами розгляду вказаних матеріалів, з урахуванням вимог, зазначених у листі Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області № 214/11-20 від 07 лютого 2020 року, та в межах наданих повноважень управління погоджує за містобудівними вимогами, визначеними чинною містобудівною документацією, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 135-136).

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, зокрема, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (п. «ґ» ч. 4 ст. 84 ЗК України).

За змістом ст. 35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

В силу ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 6, 7, 9 ст. 118 ЗК України (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Із положень ст. 125 ЗК України слідує, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як передбачено ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону №1952-ІV державній реєстрації прав підлягає право власності на земельну ділянку.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно (п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону №1952-ІV).

В силу ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Статтею 56 ЗК України визначено, що землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом (ч. 3 ст. 57 ЗК України).

Таким законом є Лісовий кодекс України (далі ЛК України).

Згідно зі ст. 5 ЛК України (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Із положень ч. 1 ст. 12 ЛК України слідує, що громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 17 ЛК України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території, серед іншого, передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території (п. 4 ч. 1 ст. 31 ЛК України).

Статтею 48 ЛК України встановлено, що у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Відповідно до ст. 49 ЛК України державний лісовий кадастр на території України ведеться з метою ефективної організації охорони і захисту лісів, раціонального використання лісового фонду України, відтворення лісів, здійснення систематичного контролю за якісними і кількісними змінами лісів. Державний лісовий кадастр ведеться на основі державного земельного кадастру.

За змістом пункту 5 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

В силу ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державний земельний кадастр є основою для ведення кадастрів інших природних ресурсів (ст. 193 ЗК України).

Як передбачено ст. 202 ЗК України, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

В силу ч. 1 ст. 1 Закону України від 7 липня 2011 року №3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі Закон №3613-VI) державна реєстрація земельної ділянки внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Із положень ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що громадяни та юридичні особи як суб`єкти права можуть набувати земельні ділянки державної або комунальної власності у приватну власність.

Приватизація земельних ділянок, у тому числі земельних ділянок для ведення індивідуального або колективного садівництва, здійснюється за відповідним рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх компетенції. Право власності громадян на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Громадяни набувають земельні ділянки у власність, зокрема, в порядку їх відведення із земель державної та комунальної власності. Надання земельних ділянок у межах норм безоплатної приватизації здійснюється відповідними органами після вибору місця розташування земельної ділянки та виготовлення проекту землеустрою з її відведення.

Для відведення земельної ділянки у власність громадянин подає відповідному органу державної виконавчої влади або органу місцевого самоврядування клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Після погодження цих документів указаний орган надає дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У подальшому орган державної виконавчої влади або орган місцевого самоврядування своїм рішенням затверджує проект землеустрою та передає земельну ділянку у власність громадянина.

Землекористування в Україні здійснюється з дотриманням правового режиму використання земель. У зв`язку з цим, чинне законодавство встановлює поділ земель України на відповідні категорії на основі природних (екологічних) ознак та соціально-економічних і виробничих характеристик використання земель. При цьому законом визначено порядок встановлення та зміни цільового призначення земель, а саме, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень уповноважених органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

До земель лісогосподарського призначення належать як лісові ділянки, так і нелісові ділянки, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

За загальним правилом землі лісогосподарського призначення не можуть передаватися у приватну власність. Громадяни та юридичні особи можуть набувати у власність для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Віднесення земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення може бути підтверджено як матеріалами лісовпорядкування, так і даними державного лісового кадастру, який ведеться на основі державного земельного кадастру.

Земельні ділянки як об`єкти цивільних прав мають бути сформовані та зареєстровані у Державному земельному кадастрі в установленому законом порядку.

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння майном.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. У разі доведення в установленому законом порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як на підставу своїх позовних вимог в інтересах Дніпропетровської обласної державної адміністрації прокурор посилається на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення державної власності та не могла передаватися ОСОБА_1 у приватну власність на підставі рішення органу місцевого самоврядування Дніпровської міської ради, але подані прокурором докази у сукупності з іншими даними справи об`єктивно та достатньо не підтверджують факт передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення.

Зібрані докази, які є в матеріалах справи, навпаки вказують на те, що спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з дотриманням вимог чинного законодавства із земель запасу комунальної форми власності.

У зв`язку з цим підстави для визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради № 139/2 «Про передачу земельної ділянки у районі буд. АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» від 27 січня 2021 року, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :08:825:1042, яка розташована в Новокодацькому районі м. Дніпра, за ОСОБА_1 з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; усунення перешкод у здійсненні Дніпропетровською державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення, площею 0,1 га, кадастровий номер :08:825:1042, яка розташована на території Новокодацького району м. Дніпра шляхом її повернення (витребування) на користь держави в особі Дніпропетровською державною адміністрацією з правом постійного користування ДП «Дніпровське лісове господарство» із незаконного володіння ОСОБА_1 ; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :08:825:1042 у Державному земельному кадастрі - відсутні.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позову та необхідність відмови у ньому.

Доводи апеляційної скарги спростовуються зібраними матеріалами справи, а тому вони фактично підтверджують факт передачі спірної ділянки у власність ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази у справі, надані сторонами, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша та друга статті 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є необґрунтованими.

Рішення суду першої інстанції ґрунтуються на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалені з додержанням норм закону, а тому підстав для їх скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2023 року залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: А.П. Барильська

С.А. Зайцева