ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5385/23 Справа № 211/5887/19 Суддя у 1-й інстанції - Сарапт Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Слісаренко Олег Алімович на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2023 року, ухваленого суддею Сарат Н.О. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 05 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який був уточнений.

В обґрунтування позову зазначив, 29.09.2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №131/315-ПН/010.

Для забезпечення виконання кредитного договору, між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №131/244-ПНЗ/010 від 29.09.2005 року. Відповідно до якого ОСОБА_3 передала банку в іпотеку належну їй квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 . Однак квартира, що була передана в іпотеку набута в період зареєстрованого шлюбу, тому він вважає, що укладений іпотечний договір суперечить нормам чинного законодавства України та порушує його права як співвласника квартири.

Просив суд визнати недійсним у повному обсязі іпотечний договір №131/244-ПНЗ/010 від 29.09.2005 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» та ОСОБА_3 ( т. 1, а.с. 106-112).

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним іпотечного договору.

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Слісаренко О.А., будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, оскільки воно порушує матеріальне та процесуальне право позивача, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати спірний іпотечний договір недійсним та стягнути з відповідача судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 152,60 грн.

При цьому, скаржник зазначає, що судом була встановлена обізнаність позивача з 29 вересня 2005 року про передачу майна в іпотеку за оспорюваним правочином, а відтак визначений законодавством трирічний строк позовної давності позивачем пропущено, проте суд не застосував позовну давність, оскільки відмовив у задоволенні позову за відсутності порушеного суб`єктивного матеріального права на захист якого було подано позов.

Також представник позивача зазначає, що Відповідач-1 не надав суду оригіналів договору кредиту, іпотечного договору та оригінал нотаріально засвідченої Згоди Позивача на передачу квартири в іпотеку, які є суттєвими доказами, що підтверджують факт виникнення правовідносин за вказаними договорами та між вказаними особами. Вказує, що у рішенні суд не зазначає про відсутність оригіналів вказаних доказів та не надає їм оцінку в цілому і не мотивує відхилення або врахування кожного з перелічених доказів.

Представник позивача наголошує на тому, що якщо не зберігся оригінал Згоди, то Позивач, який оскаржує існування такого документа може посилатися на те, що він таку Згоду не підписував і у цьому випадку підтвердити підписання Згоди останнім, шляхом проведення почеркознавчої експертизи її копії буде неможливо, тому що це не оригінал, окрім того, лише за наявності оригіналу, копія документа матиме юридичну силу.

Представник позивача вважає, що оскільки Відповідач 2 не надав суду оригінал Згоди, тому відповідно до положень п.10 ст.84 ЦПК України, суд мав би відмовити у визнанні обставини, для з`ясування якої витребувався цей доказ. Отже, сторона позивача вважає, що ненадання Відповідачем-1 оригіналу нотаріально засвідченої Згоди, як єдиного належного доказу у справі, надає підстави для визнання правочину (Іпотечного договору) недійсним, оскільки квартира придбана за час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя (позивача та Відповідача-3).

Також сторона позивача вказує на те, що надана Відповідачем-1 Згода Позивача на передачу квартири в іпотеку не містить ні дати, ні номеру Іпотечного договору та в порушення вимог п.п.43,44 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, Іпотечний договір не підписаний Позивачем як співвласником майна переданого в іпотеку та не містить наявності його згоди з посиланням на реєстровий номер за яким ця Згода посвідчена та дату її посвідчення. Зазначає, що Позивач не був обізнаний з іпотечним договором та не розумів на яких умовах він укладався, що на документальному рівні підтверджено текстом Іпотечного договору та Згоди.

Представник позивача не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Позивачем пропущено строк позовної давності та вказує на те, що початок перебігу позовної давності починається не від дня укладення Іпотечного договору (29.09.2005), а від дня коли Позивач дізнався про заочне рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.02.2019 по цивільній справі №211/4001/18 за позовом АТ «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, по якій Позивач взагалі не був стороною по справі. Вказує, що з урахуванням дати ухвалення заочного рішення у справі №211/4001/18 15.02.2019, з датою подачі позову у цій справі вересень 2019 року, строк позовної давності для позивача не сплинув.

Сторона позивача вважає, що судом при ухваленні рішення були порушені такі норми процесуального права як ч.2 ст.78, ч.1 ст.80, ч.1 ст.81, ч.ч.3,8,9 ст.83 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Слісаренка О.А., який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 07.02.1968 року перебувають у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 17 копія свідоцтва).

29 вересня 2005 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») (правонаступником якого є Акціонерне Товариство «СЕНС БАНК»), було укладено Договір кредиту №131/315-ПН/010, згідно з яким Банк надав ОСОБА_2 в кредит грошові кошти у розмірі 96800,00 гривень, зі сплатою 18 % річних ( т. 1 а.с. 11-12).

Для забезпечення виконання основного зобов`язання ОСОБА_2 перед Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»), за вказаним Договором кредиту, 29.09.2005 року між ОСОБА_3 (Іпотекодавець) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») було укладено Іпотечний договір №131/244-ПНЗ/010, який було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. Предметом іпотеки за цим договором є квартира за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.13-14).

Як видно із заяви посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. 29.09.2005 та зареєстрованою в реєстрі за №1118, ОСОБА_1 дав згоду на передачу своєю дружиною ОСОБА_3 , в іпотеку квартири АДРЕСА_2 , набутої ними в період перебування в зареєстрованому шлюбі, для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед АКБ «УКРСОЦБАНК» згідно договору кредиту від 29.09.2005 року. Юридичне значення та наслідки укладення договору іпотеки, а також порядок зверення стягнення на майно, що передане в іпотеку у безспірному порядку у разі невиконання боржником своїх зобов`язань, йому нотаріусом особисто роз`яснено. Цією заявою ОСОБА_1 підтвердив, що діє добровільно, без будь-якого примусу і усвідомлює повністю зміст та юридичне значення укладання договору іпотеки (т.1 а.с.120).

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, на підставі досліджених доказів виходив з того, що матеріали справи містять належні і допустимі докази нотаріально посвідченої згоди позивача ОСОБА_1 на передання майна в іпотеку та про волевиявлення останнього на взяття на себе відповідних договірних зобов`язань за таким договором, тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами сторони позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою законодавства, яке полягає у наданні особі, що вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб, встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним.

Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (частина перша статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частин другої та третьої статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Іпотекодавець зобов`язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Згідно з абзацом 3 частини другої статті 369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Судом встановлено, що оспорюваний правочин від 29 вересня 2005 року укладений в період перебування сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі, а відтак майно набуте ними під час перебування у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя.

В силу вимог статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Стаття 578 ЦК України та частина друга статті 6 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року по справі №442/8645/14-ц (провадження №61-6481св18).

Якщо майно, яке є спільною частковою власністю, передано в іпотеку без згоди інших співвласників, то наявність цих обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень частини першої статті 203, частини першої статті 205 ЦК України.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Так матеріали справи містять ксерокопію заяви позивача ОСОБА_1 від 29 вересня 2005 року, яка нотаріально посвідченою приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. 29.09.2005 та зареєстрованою в реєстрі за № 111. (а.с.120, т.1).

Зазначеною вище заявою встановлено, що позивач ОСОБА_1 дав згоду на передачу своєю дружиною ОСОБА_3 , в іпотеку квартири АДРЕСА_2 , набутої ними в період перебування в зареєстрованому шлюбі, для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед АКБ «УКРСОЦБАНК» згідно договору кредиту від 29.09.2005 року. Юридичне значення та наслідки укладення договору іпотеки, а також порядок зверення стягнення на майно, що передане в іпотеку у безспірному порядку у разі невиконання боржником своїх зобов`язань, йому нотаріусом особисто роз`яснено. Цією заявою ОСОБА_1 підтвердив, що діє добровільно, без будь-якого примусу і усвідомлює повністю зміст та юридичне значення укладання договору іпотеки (т.1 а.с.120).

Наявність вищевказаної нотаріально посвідченої письмової згоди на передачу в іпотеку спірної квартири в силу статті 369 ЦК України не потребує підпису позивача на Іпотечному договорі, тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, колегія суддів вважає вірним і повністю з ним погоджується.

Позовною давністю відповідно до ст.256 ЦК України є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому, є важливим встановлення факту наявності у особи, яка звертається з позовом, суб`єктивного матеріального права, на захист якого подано позов, тобто застосування позовної давності можливо лише у тому випадку, коли позов є обґрунтованим.

У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, у позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 29 вересня 2005 року був обізнаний про передачу квартири в іпотеку за оспорюваним договором, у зв`язку з чим останнім пропущено визначений законом трирічний строк позовної давності, при цьому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування позовної давності, колегія суддів також вважає правильним, оскільки у позові відмовлено через відсутність порушеного суб`єктивного матеріального права, на захист якого подано позов.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги представника позивача, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки місцевого суду є достатньо аргументованими, апеляційний суд зробив висновок про відсутність підстав повторно давати відповідь на ті самі аргументи заявника, при цьому колегія суддів враховує, що як, неодноразово зазначав ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року № 303А, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, № 49684/99, § 2).

ЄСПЛ визначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року №63566/00, § 23, ЄСПЛ).

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Слісаренко Олег Алімович залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 серпня 2023 року.

Головуючий:

Судді: