ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3905/23 Справа № 243/4688/17 Суддя у 1-й інстанції - Пронін С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство «Сбербанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сбербанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2019 року, ухваленого суддею Проніним С.Г. в місті Слов`янськ Донецької області, повний текст судового рішення складено 25 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ

АТ Сбербанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до укладеного між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 кредитного договору №14284-ФО/2012/120 від 09.07.2012 року, ОСОБА_1 отримала кредитні кошти на поточні потреби у розмірі 550 000 гривень з відсотковою ставкою 23,11% річних, із кінцевим строком повернення до 07.07.2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №14284-ФО/2012/120 від 09.07.2012 року, а також договір поруки з ОСОБА_3 №14284-ФО/2012/120/2 від 09.07.2012 року.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 05.05.2017 року у сумі 580 286,61 гривень, що складається з заборгованості за кредитом у сумі 329 999,92 гривень, процентів за користування кредитом у сумі 249 626,09 гривень, пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитом в розмірі 366,60 гривень, пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом в розмірі 294,00 гривень.

15 вересня 2016 року позивачем на адресу відповідачів були направлені повідомлення-вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості за вказаним кредитним договором, однак станом на 05.05.2017 року заборгованість за кредитним договором відповідачами не погашена.

У зв`язку з чим позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 580 286,61 гривень, що складається з заборгованості за кредитом у сумі 329 999,92 гривень, процентів за користування кредитом у сумі 249 626,09 гривень, пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитом в розмірі 366,60 гривень, пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом в розмірі 294,00 гривень, а також судові витрати у сумі 8704,30 гривень.

Уточнивши свої позовні вимоги позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №14284-ФО/2012/120 від 09.07.2012 року, що становить у розмірі 579 626,01 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 329 999,92 гривень, процентів за користування кредитом у сумі 249 626,09 гривень, а також судові витрати у сумі 8704,30 гривень.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Сбербанк» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сбербанк» суму заборгованості за кредитним договором №14284-ФО/2012/120 від 09.07.2012 року, що становить у розмірі 579 626 (п`ятсот сімдесят дев`ять тисяч шістсот двадцять шість) гривень 01 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 329 999,92 гривень, процентів за користування кредитом у сумі 249 626,09 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сбербанк» судовий збір у розмірі 8704 (вісім тисяч сімсот чотири) гривень 30 копійок.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства «Сбербанк» відмовлено.

Позивач АТ «Сберрбанк», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення в частині відмови у стягненні заборгованості з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ухваленого у цій частині з неправильним застосуванням норм матеріального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вимоги Банку у цій частині повністю.

При цьому, скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що договори поруки є припиненими, вважає, що такі висновки не ґрунтуються на сталій судовій практиці щодо застосування положень 559 ЦК України, як Верховного Суду України так і Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Звертає увагу на те, що з 04 лютого 2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» та у відповідності до п.2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону він застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також і до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію. Вказує на те, що цим Законом були внесені зміни до ч.4 ст.559 ЦК України, згідно яким порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя.

Вказує, що для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Зазначає, що кредитні зобов`язання відповідачів по справі, зокрема поручителів на момент пред`явлення позову до суду та під час вирішення спору у даній справі, не припинились на підставах встановлених договором або законом (оскільки не були виконані), а тому підстав вважати, що відносини між сторонами припинили свою дію немає. Отже, відносини по кредитному договору продовжують існувати до дня фактичного повернення кредиту в повному обсязі, що обумовлено умовами кредитного договору, який погоджено сторонами, тому суд першої інстанції при вирішенні цієї справи мав би застосувати, в тому числі і норми ч.4 ст.559 ЦК в редакції з 04 лютого 2019.

Скаржник звертає увагу на те, що заборгованість по кредиту виникла з серпня 2014 року, Банк звернувся до суду у травні 2017 року, а кредитний договір передбачає кінчевий термін повернення кредиту 07 липня 2017 року, отже Банк звернувся до суду в межах строків позовної давності.

Відзив представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гуревича Р.Г. на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки його подано з порушенням норм ч.4 ст.360 ЦПК України без надання доказів надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, зокрема позивачу та відповідачу ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника позивача ОСОБА_4 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у скарзі підстав, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ухвалити у цій частині нове судове рішення, про солідарне стягнення з боржника та поручителів заборгованості за спірним кредитним договором, представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гуревича Р.Г., який просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, заявлених до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до укладеного між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «Сбербанк», а на теперішній час Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» та ОСОБА_1 кредитного договору №14284-ФО/2012/120 від 09.07.2012 року, ОСОБА_1 отримала кредитні кошти на поточні потреби у розмірі 550000,00 грн. з відсотковою ставкою 23,11% річних, із кінцевим строком повернення до 07.07.2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є позивач, а на теперішній час Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №14284-ФО/2012/120 від 09.07.2012 року, а також договір поруки з ОСОБА_3 №14284-ФО/2012/120/2 від 09.07.2012 року.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 05.05.2017 року у сумі 579 626,01 грн., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 329 999,92 грн. та процентів за користування кредитом у сумі 249 626,09 грн.

15 вересня 2016 року позивачем на адресу відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були направлені повідомлення-вимоги №10385/7/28-3, №10382/7/28-3, №10253/7/28-3, про дострокове повернення повної суми заборгованості за вказаним кредитним договором.

Відповідно до накладних №3364354 від 19.09.2016 року, №3364357 від 19.09.2016 року, №3364355 від 19.09.2016 року та №3364356 від 19.09.2016 року повідомлення-вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачами отримані не були, та були повернуті на адресу позивача. Станом на 05.05.2017 року заборгованість за кредитним договором відповідачами не погашена.

Ухвалюючи рішення в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав позов в цій частині доведеним належними і допустимими доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вирішення позовних вимог до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , місцевий суд встановив, що кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителів, тому в силу частини четвертої статті 554 ЦК України в редакції Кодексу, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є припиненою.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції та часткового погоджується з доводами сторони позивача, з огляду на таке.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (тут і надалі в редакції Кодексу, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що у законі передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц (провадження №4-680цс19) зазначила: «строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у вказаній редакції, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Тому, враховуючи припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання зі спливом визначеного договором або законом строку, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вказане не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11 (пункт 62), від 19 червня 2019 року у справі №523/8249/14-ц (пункт 76), від 3 липня 2019 року у справі №1519/2-3165/11 (пункт 59), а також постанову Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15)».

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив призводить до припинення певного суб`єктивного права кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Сторони у договорі поруки не визначили строк її дії, тому до спірних правовідносин застосовуються положення частини четвертої статті 559 ЦК України.

Відповідно до пункту 4.3 договорів поруки поручитель протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту поштового відправлення йому кредитором письмового повідомлення або в інший термін, зазначений у такому повідомленні, зобов`язаний погасити заборгованість боржника за реквізитами, зазначеними в повідомленні.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, оскільки договором кредиту передбачено, що чергові платежі позичальник повинен був здійснювати кожного місяця відповідно до графіка платежів, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та згідно з частиною четвертою статті 559 цього Кодексу - обрахування встановленого шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя (строк існування права кредитора).

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя зі спливом строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку (або стосовно усієї суми боргу, якщо строк виконання зобов`язання в повному обсязі є таким що настав).

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12 (провадження №14-145цс18), відповідно до якого строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 3 лютого 2016 року у справі №6-1599цс15 щодо застосування положення частини четвертої статті 559 ЦК України, наявні підстави для висновку, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Відповідно, істотним під час вирішення цього спору є питання, чи була чинною порука відповідачів на момент звернення позивача до суду з позовом до них.

Ухвалюючи рішення в частині вирішення позовних вимог до поручителів, суд першої інстанції зазначив, що за змістом поданого банком розрахунку за кредитним договором №14284-ФО/2012/120 позивачу стало відомо про порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору в частині сплати заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом з 10 липня 2014 року, тому порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинилася через шість місяців з цієї дати 10 січня 2015 року.

Проте зазначені обставини не свідчать про припинення поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у повному обсязі, а вказують про її припинення в частині солідарної відповідальності з позичальником щодо повернення ним певних щомісячних платежів, за якими банк пропустив визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк; в іншій частини відсутні підстави вважати поруку припиненою.

Верховний Суд у постанові від 3 березня 2021 року у справі №522/799/16-ц (провадження №61-2887св20) зазначив, що «законодавець не визначив імперативного правила щодо умов та підстав настання строку виконання основного зобов`язання у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з повернення кредиту, процентів у певні строки та у визначеному кредитним договором розміром. Як правило, такі умови визначаються сторонами у договорі.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуваннями вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 628 ЦК України та статті 629 ЦК України закріплено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторонами кредитних договорів на власний розсуд можуть бути визначені певні конкретні умови виникнення права вимоги щодо настання строку повернення кредиту у повному обсязі. Так, настання зазначеного строку повернення кредиту в тексті договору сторонами може: а) бути зумовлене безпосередньо виникненням у позичальника прострочення з погашення заборгованості; або б) пов`язується з моментом направлення вимоги боржнику; або в) пов`язується з моментом отримання боржником вимоги; або г) визначається кредитором у вимозі (якщо у кредитному договорі такі повноваження кредитора окремо застережені)».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц (провадження №14-600цс18) зазначила, що «аналіз змісту статей 1054, 1050 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то відповідний строк для пред`явлення вимоги до боржника обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення.

Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яке направляється позичальнику, є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України), недотримання якого може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд».

Таким чином, момент та порядок настання строку виконання основного зобов`язання визначається сторонами за правилами, викладеними у кредитному договорі, а також кредитором у вимозі у разі невизначення такого моменту у кредитному договорі.

Визначаючи момент настання строку виконання основного зобов`язання, суди мають враховувати зміст умов кредитного договору, що регулюють спірні правовідносини, а також зміст вимоги, направленої кредитором позичальнику.

Суд апеляційної інстанції враховує, що визначення моменту настання права вимоги у кредитора за кредитними договорами, обрахованого з часу відправлення банком такої вимоги позичальнику, не суперечить чинному законодавству та є прийнятним, якщо це передбачено у самому кредитному договорі.

Це перебуває у межах права на саморегулювання цивільних відносин їх учасниками, визначеного у статті 6 ЦК України та загальними засадами цивільного права (стаття 3 цього Кодексу).

У справі, яка переглядається, зі змісту пункту 8.5 кредитного договору встановлено, що позичальник, у разі отримання від банку письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобов`язаний здійснити усі платежі на користь банку (при цьому строкові платежі - проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і до дати повернення повної суми заборгованості за цим договором) у строк не пізніше 60 (шістидесяти) календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від банку.

15 вересня 2016 року АТ «Сбербанк» направило ОСОБА_1 повідомлення-вимогу, в якій вимагало дострокового повернення позичальником повної суми заборгованості за кредитним договором не пізніше 60 календарних днів з моменту отримання такого повідомлення-вимоги.

З накладних ТОВ «ТЕКС Україна» №3364354 від 19 вересня 2016 року встановлено, що повідомлення-вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором позичальник ОСОБА_1 не отримала.

Встановивши, що направлена позичальнику повідомлення-вимога остання не отримала, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати зміненим за ініціативою банку строк кредитування за кредитним договором.

Суд першої інстанції не врахував, що частина четверта статті 559 ЦК України пов`язує припинення поруки зі спливом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, який на час пред`явлення позову у цій справі не закінчився.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що позивачу стало відомо про порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору в частині сплати заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом з 10 липня 2014 року. Докази на спростування вказаних обставин матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції не врахував, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя зі спливом строку виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Отже, оскільки з позовом банк звернувся до суду 22 травня 2017 року, тому поручителі відповідають солідарно з позичальником за неналежне виконання останнім зобов`язань за кредитним договором за щомісячними платежами в межах шестимісячного строку, та сумою платежів за тілом кредиту, яку банк просив стягнути достроково (за період з дати звернення з позовом до закінчення строку основного зобов`язання).

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем суду надано наступні докази: розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором (а.с.5, т.1); виписка по особовим рахунокам ОСОБА_1 з 09.07.2012 по 05.05.2017 (а.с.6-8, т.1); кредитний договір від 09 липня 2012 року (а.с.9-12, т.1); графік повернення кредиту та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, де номінальна процентна ставка становить 23,11 % річних (Додаток №1) (а.с.13-16, т.1); графік повернення кредиту та визначення сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, та абсолютного подорожчання кредиту з врахуванням максимального розміру змінюваної процентної ставки, що передбачений п.1.2.2 Договору, де номінальна процентна ставка визначена 28% (додаток №2) (а.с.17-20, т.1); договід поруки укладений з поручителем ОСОБА_2 та договір поруки, укладений з поручителем ОСОБА_3 (а.с.21-34).

З графіків повернення кредиту (Додаток №1 та Додаток №2) видно, що позичальник ОСОБА_1 , починаючи з 10.08.2012 і по день закінчення Договору 07.07.2017 року повинна була щомісячно 10 числа кожного місяця сплачувати Банку основну щомісячну суму кредиту в розмірі по 9 166,67 грн., що разом становить 550 000 грн. суму отриманого нею кредиту, а також щомісячно 10 числа повинна сплачувати й проценти, які за Додатком №1 становлять 23,11% річних, а за Додатком №2 становлять 28 % річних.

З пункту 1.2 кредитного договору видно, що на дату укладення кредитного договору 09 липня 2012 року розмір змінюваної процентної ставки становить 23,11% річних, а з пункту 1.2.2 Договору слідує, що максимальний розмір збільшення змінюваної процентної ставки від розміру змінюваної процентної ставки, визначеного на дату укладення цього договору та зазначеного у п.1.2 Договору складає 4,89% річних і таким чином максимальний розмір збільшення змінюваної процентної ставки буде дорівнювати 28% річних.

У п.1.2.7.2 Договору визначено, що сторони погоджуються, що за користування кредитом буде нараховуватись максимальний розмір змінюваної процентної ставки, зазначений у п.1.2.2 цього Договору, тобто 28 процентів річних.

Оскільки позов подано 22 травня 2017 року Банк має право на солідарне стягнення з боржниці ОСОБА_1 і поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тіло кредиту в межах 6-ти місячного строку за період з дати звернення з позовом до закінчення строку основного зобов`язання, який становить з травня 2017 по грудень 2016 (6 місяців) плюс по 07.07.2017 закінчення строку кредитного договору, тобто 8 місяців помножити на 9 166,67 грн. (щомісячний платіж тіла кредиту), становить становити 73 333,36 грн. (9166,67*8 міс=73 333,36 грн.).

Розмір процентів за 6 місяців з грудня 2016 року по травень 2017 року, згідно Додатку №2 буде складать 7 108,22 грн. (641,66 грн. нараховані проценти у грудні 2016 року+884,07 грн. нараховані проценти у січні 2017 року+998,14 грн. нараховані проценти у лютому 2027 року+1326,11 грн. нараховані проценти у березні 2017 року+1547,13 грн. нараховані проценти у квітні 2017 року+1711,11 грн. нараховані проценти у травні 2017 року, що дорівнює 7 108,22 грн.).

Таким чином загальна сума боргу, яка підлягає солідарному стягненню з позичальника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 складає 80 441,72 грн., з яких 73 333,36 грн. заборгованість за тілом кредиту та 7 108,22 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом.

З урахуванням того, що борг позичальника ОСОБА_1 , як за тілом кредиту так і за відсотками зменшується в загальному розмірі на 80 441,72 грн., які стягуються солідарно з боржника і кожного поручителя, відповідно рішення суду першої інстанції в частині повного задоволення позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь правонаступника Акціонерного товариства «Сбербанк» - Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» підлягають суми заборгованості за кредитним договором №14284-ФО/2012/120 від 09.07.2012 року, у розмірі 499 184,29 грн. (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч сто вісімдесят чотири гривні двадцять дев`ять копійок), яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 256 666,56 грн. (двісті п`ятдесят шість тисяч шістсот шістдесят шість гривень п`ятдесят шість копійок), процентів за користування кредитом в розмірі 242 517,87 грн. (двісті сорок дві тисячі п`ятсот сімнадцять гривень вісімдесят сім копійок).

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Стаття 141 ЦПК України встановлює, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 8 704,30грн., при подачі апеляційної скарги - 13 056,45 грн., при подачі касаційної скарги 17 408,60 грн., що разом становить 39 169,35 грн.

Позов щодо поручителів задоволено на 14 % від заявленої суми боргу 579 626,01, відповідно стягненню з поручителів підлягає сплаті судовий збір за розгляд справи в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій в розмірі 5483,71 грн., а з ОСОБА_1 - 28 201,93 грн. (різниця між 39 169,35 грн. - 5483,71 грн*2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , солідарно з відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 та солідарно з відповідачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 на користь правонаступника Акціонерного товариства «Сбербанк» - Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», місцезнаходження: 01034, м.Київ, вул.Володимирська, буд. 46, , суму заборгованості за кредитним договором №14284-ФО/2012/120 від 09.07.2012 року, у розмірі 80 441,72 грн., (вісімдесят тисяч чотириста сорок одну гривню сімдесят дві копійки), яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 73 333,36 грн. тіло кредиту (сімдесят три тисячі триста тридцять три гривні тридцять шість копійок), процентів за користування кредитом в сумі 7 108,22 грн. (сім тисяч сто вісім гривень двадцять дві копійки).

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь правонаступника Акціонерного товариства «Сбербанк» - Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» суми заборгованості за кредитним договором №14284-ФО/2012/120 від 09.07.2012 року, у розмірі 499 184,29 грн. (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч сто вісімдесят чотири гривні двадцять дев`ять копійок), яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 256 666,56 грн. (двісті п`ятдесят шість тисяч шістсот шістдесят шість гривень п`ятдесят шість копійок), процентів за користування кредитом в розмірі 242 517,87 грн. (двісті сорок дві тисячі п`ятсот сімнадцять гривень вісімдесят сім копійок).

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 на користь правонаступника Акціонерного товариства «Сбербанк» - Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», місцезнаходження: 01034, м.Київ, вул.Володимирська, буд. 46, судовий збір за розгляд справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій в розмірі 28 201,93 грн. (двадцять вісім тисяч двісті одну гривню, дев`яносто три копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , на користь правонаступника Акціонерного товариства «Сбербанк» - Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», місцезнаходження: 01034, м.Київ, вул.Володимирська, буд. 46, , судовий збір за розгляд справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій в розмірі 5 483,71 грн. (п`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривні сімдесят одну копійку).

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 на користь правонаступника Акціонерного товариства «Сбербанк» - Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», місцезнаходження: 01034, м.Київ, вул.Володимирська, буд. 46, , судовий збір за розгляд справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій в розмірі 5 483,71 грн. (п`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривні сімдесят одну копійку).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2023 року

Головуючий:

Судді: