Номер провадження 2/754/1497/23
Справа №754/9023/22
РІШЕННЯ

Іменем України

04 травня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Саламон О.Б.

з участю секретаря судового засідання Рябенко В.О

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Федосєєвої Т.Ю

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2013 визнано за ОСОБА_1 частини кв. АДРЕСА_1 . Відповідач продовжує проживати у вказаній квартирі, змінила замки у вхідних дверях, ключі від нового замка не дає, не впускає до квартири. Неодноразові звернення з вимогою та пропозицією щодо спільного користування квартирою, відповідач ігнорує. В порядку досудового врегулювання спору, звернувся до Деснянського УП ГУ Національної поліції в м. Києві із заявою щодо усунення перешкод в користуванні майном.У зв`язку з вказаним, просить суд зобов`язати відповідача не чинити перешкод у користуванні власністю, а саме частиною кв. АДРЕСА_1 та вселити у вказану квартиру.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2022 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Скориставшись правом подачі відзиву, відповідач вказує, що з позовом не погоджується, обґрунтовуючи тим, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 ними було придбано спільне житло, а саме кв. АДРЕСА_1 шляхом укладення Іпотечного договору від 20.12.2007 між ВАТ «Банк Хрещатик» та ОСОБА_3 , при цьому право власності на дану квартиру оформлено на останню. Відповідно до умов договору банк надав кредит в розмірі 277 610,71 грн. з цільовим призначенням на придбання нерухомості. Також звертає увагу на те, що всі платежі за кредитним договором сплачуються виключно нею, а право власності на зазначену вище квартиру за позивачем не зареєстровано, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Єдиним власником квартири на час розгляду даної цивільної справи є ОСОБА_3 , а тому вважає що позовні вимоги є безпідставними. Крім того, останній жодного разу не звертався до неї стосовно користування квартирою та не проживав в ній. Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні квартири та вселення у квартири та не зазначає яку саме квартири. Зазначає, що між нею та позивачем не визначалося порядку користування квартирою.

Від позивача до суду надійшло заперечення на відзив, в якому зазначає, що ним під час оформлення кредитного договору на квартиру, було сплачено перший внесок, а також був підписаний договір поруки для укладення договору іпотечного кредиту між ВАТ «Банк Хрещатик» та ОСОБА_3 . Вказує, що з 31.08.2010 зареєстрований в кв. АДРЕСА_1 та там знаходяться його речі, але у зв`язку з тим, що відповідачем було замінено замки він не має можливості проживати у вказаній квартирі. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 подану позовну заяву підтримав, просив її задовольнити. Зазначив, що з моменту розірвання шлюбу та визнання судом права власності на 1/2 частину квартири у 2013 році у спірній квартирі не проживав, оскільки одружився і проживав з іншою сім"єю, рахунки не сплачував, платежі сплачувалися виключно відповідачем.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Федосєєва Т.Ю. проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та безпідставності. Зокрема, відповідач надала пояснення щодо обставин справи, які не були спростовані позивачем, а саме, що кредитний договір сплачувався виключно нею, позивач не проживає у вказаній квартирі з 2012 року, на даний час його знято з реєстрації, був вдруге одружений, та станом на даний час в провадженні цього ж суду знаходиться позовна заява про поділ боргових зобов`язань, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності. Крім того, позивач жодного разу не звертався стосовно користування квартирою та вселення. В спірній квартирі не проживав 10 років, не звертався, тому звернення до поліції з приводу врегулюванняч спору є незрозумілим. Самоусунувся від платежів за кредитом і від аліментних зобов"язань.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини та правовідносини.

В період шлюбу сторонами була придбана кв. АДРЕСА_1 шляхом укладення Іпотечного договору від 20 грудня 2007 року між ВАТ "Банк "Хрещатик" та ОСОБА_3 .

Відповідно до умов вказаного Договору, Банк надав позичальнику кредит в розмірі 277 610,71 грн. з цільовим призначенням - на придбання нерухомості, з кінцевим терміном погашення до 22 вересня 2036 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року (справа № 754/10065/13) визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності кожному по частини кв. АДРЕСА_1 . (а.с.4-6)

Після винесення рішення (протягом 10 років) право власності на зазначену вище квартиру за позивачем ОСОБА_1 не зареєстровано, що підтверджується з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з відомостей з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником вказаної квартири кв. АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 погашено заборгованість за договором іпотечного кредиту № 37/07-460М від 20 грудня 2007 року, що підтверджується довідкою вих. №50-17/12766 від 04.04.2023, виданою АТ «Комерційним Індустріальним Банком».

Відповідно до інформації про зареєстроване місце проживання особи за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Деснянської РДА, ОСОБА_1 був зареєстрований в кв. АДРЕСА_1 з 31 серпня 2010 року по 18 січня 2023 року.

Тобто, станом на день розгляду справи, позивач в спірній квартирі зареєстрованим не значиться.

Згідно із ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, позивачем ОСОБА_1 надано суду єдиний доказ - лист за підписом нвачальника Деснянського УП ГУНП у м. Києві (а.с.9), в якому вказано про розгляд його, ОСОБА_1 , заяви та повідомлено, що в ході перевірки викладені факти не відносяться до компетенції поліції, а носять цивільно - правовий характер.

Суд не приймає до уваги зазначений доказ, як належний, оскільки не зрозуміло з приводу чого було подано заяву до Управління поліції і з яких підстав, що не підтверджує факт порушення права позивача стосовно перешкоджання права користування спірною квартирою з боку відповідача.

Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ч.1, 2 ст.355 ч.1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Статтею 16 ЦК України визначено захист цивільних прав та інтересів судом. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Способом захисту порушеного суб`єктивного права ОСОБА_1 обрано зобов`язання усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням та вселення, відтак, позивач зобов`язаний довести порушення його прав щодо перешкод у користуванні квартирою.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Доводи позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, не містять жодного обґрунтування (з наданням доказів) негативних протиправних дій з боку відповідача. Відсутні конкретні реальні порушення прав позивача користуванням кв. АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що позивачем не доведено порушення його прав, свобод та інтересів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження вимог чинення перешкод відповідачем (щодо посилань, таких як "не впускає в квартиру", " змінено замки"), які б суд міг покласти в основу для задоволення вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати суд відносить на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-265, ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Повний текст рішення складено 08.05.2023

Суддя О.Б. Саламон