Справа № 359/398/23
Провадження № 2/359/954/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

28 червня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

12 січня 2023 року представник позивача ОСОБА_3 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - житловий будинок загальною площею 85,7 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 85,7 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 85,7 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 0.0600 га, кадастровий номер :01:017:0147. що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , право особистої приватної власності на частину земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:017:0147, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , право особистої приватної власності на частину земельної ділянки площею 0.0600 га, кадастровий номер :01:017:0147, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 всі понесені нею судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Міським відділом державної реєстрації актів цвіль-ного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області зареєстро-вано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 травня 2020 року, яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони мають спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_4 , 2014 року народження, який проживає разом із позивачкою. Аліменти на утримання із відповідача не стягуються. Під час перебування у шлюбі подружжям придбано земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:017:0147, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 . На цій земельній ділянці подружжя спільно побудувало житловий будинок разом з надвірними будівлями та спорудами, загальна площа 85,7 кв.м, житлова площа - 25,7 кв.м. ганок (літ.а1. а2), господарський блок (літ. Б), навіс (літ.В), огорожа №1, ворота №2, колонка (літ. К), яма вигрібна (літ. Л. М). Згідно із даними Звіту про незалежну оцінку майна від 28 грудня 2022 року, ринкова вартість житлового будинку з урахування вартості земельної ділянки склала 1 199800 грн. 00 коп.. Всі документи стосовно придбання спільного майна сторін були оформлені на ім`я і відповідача, проте кошти, за які придбане таке майно і збудовано житловий будинок та інші споруди, належали сторонам як подружжю на праві спільної сумісної власності.

Оскільки в позасудовому порядку сторони не можуть дійти згоди щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу, позивач звернулась до суду з даним позовом з метою захисту власних майнових прав.

Ухвалою суду від 30 січня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

Відповідач процесуальним правом на подачу відзиву на позов ОСОБА_2 не скористався.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість подали до суду заяви, якими : позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розгляд справи просила здійснити у її відсутність, а відповідач позов визнав повністю та просив розгляд справи проводити у його відсутність.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши заяви позивача та відповідача, матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що за змістом ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які станов-лять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 29 вересня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 . Наведене підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 13 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Дане судове рішення набрало законної сили 07 серпня 2020 року.

Згідно ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю, при цьому тягар доказу-вання, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі за № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі за № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі за № 404/1515/16-ц.

Відповідно ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, а отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Судом встановлено і не заперечується сторонами у справі, що 19 жовтня 2012 року подружжя придбало земельну ділянку, площею 0,0600 га за кадастровим номером :01:017: 0147, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується копією договору купівлі - продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу Київської області Козій А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1678.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 264283655 від 05 липня 2021 року та Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, ОСОБА_2 є власником земельну ділянку, площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:017:0147, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 .

На цій земельній ділянці подружжя спільно побудувало житловий будинок разом з надвірними будівлями та спорудами, загальна площа 85,7 кв.м, житлова площа - 25,7 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 120 від 22 червня 2021 року, житловому будинку загальною площею 85,7 кв.м. розташованому на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:017:0147, присвоєно адресу : АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 264290969 від 05 липня 2021 року, ОСОБА_2 є власником житлового будинку загальною площею 85,7 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорту на житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 , виданого на імя ОСОБА_2 від 21 серпня 2020 року, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, має загальну площу 85,7 кв.м, житлову площу - 25,7 кв.м., включає в себе : ганок (літ.а1. а2), господарський блок (літ. Б), навіс (літ.В), огорожа №1, ворота №2, колонка (літ. К), яма вигрібна (літ. Л. М).

Як вбачається з будівельного паспорта за № 244 від 15 червня 2016 року будівництво житлового будинку садибного типу, господарських будівель та споруд за адресою : АДРЕСА_1 , розпочато в 2016 році.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

За змістом положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосуван-ня судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за № 11 від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У пункті 23 вказаної Постанови зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спіль-ного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно ч. 2, 3 ст. 325 ЦК, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути : квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосуван-ня судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за № 11 від 21 грудня 2007 року до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Частиною 1 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

За змістом ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року у справі за № 6-814цс15 та у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2019 року у справі за № 199/2099/17.

Відтак, суд приходить переконання, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на земельній ділянці площею 0.0600 га, кадастровий номер :01:017: 0147, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 , побудовано подружжям за спільні кошти під час перебування у зареєстрованому шлюбі і є їх спільною сумісною власністю.

Враховуючи викладені обставини, зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, визнання позовних вимог відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання за позивачем та відповідачем права власності на 1/2 кожному у вказаному житловому будинку та земельній ділянці.

Судові витрати, згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 5999 грн. 00 коп. Наведене підтверджується квитанцією № 6323-2271-7917-0005 від 29 грудня 2022 року.

Позовні вимоги задоволено в повному обсязі, крім того відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги.

У частині 1 ст. 142 ЦПК України зазначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (2999 грн. 50 коп.), сплаченого при поданні позову, а іншу частину судового збору (2999 грн. 50 коп.) стягнути з відповідача на її користь.

Враховуючи наведене та керуючись нормами ст. 58 Конституції України, ст. 81, 116, 120 Земельного кодексу України, ст. 3, 21, 57, 60-63, 65, 68-71 Сімейного кодексу України, ст. 5, 15, 16, 368, 377 Цивільного кодексу України, ст. 10-12, 76-82, 133, 141, 263-265, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - житловий будинок загальною площею 85,7 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 85,7 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 85,7 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 0,0600 га з кадастровим номером :01:017:0147, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , право особистої приватної власності на частину земельної ділянки площею 0,0600 га з кадастровим номером :01:017:0147, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , право особистої приватної власності на частину земельної ділянки площею 0,0600 га з кадастровим номером :01:017:0147, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2999 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області повернути ОСОБА_1 2999 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок, як частину від сплаченого судового збору на підставі квитанції № 6323-2271-7917-0005 від 29 грудня 2022 року (сплачений на код банку отримувача (МФО):899998, рахунок отримувача: UA 0010004).

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Коростенським МРВ УМВС України в Житомирській області 05 серпня 2003 року, зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 .

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 виданий 25 листопада 2010 року Стахановським МВ УМВС України в Луганській області, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою : АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Яковлєва