ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2357/23 Справа № 204/8286/21 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімової Бандюкової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фесюк Юрій Олександрович, на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю (суддя першої інстанції Черкез Д.Л.) , -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, в якій просила суд визнати незаконним вивезення відповідачем з належної їй квартири без згоди позивачки належної їй частини майна на загальну суму 51580,00 грн., а також особистого її майна, вартістю 4510,00 грн.; зобов`язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 майно, яке є її особистою приватною власністю на суму 4510,00 грн.; поділити майно, що є спільною сумісною власністю сторін і зобов`язати відповідача виплатити позивачці вартість належного їй майна у сумі 51580,00 грн. Стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати.

Уточнивши 01 листопада 2021 року позовні вимоги, в останній їх редакції ОСОБА_2 просила суд: визнати незаконним вивезення ОСОБА_1 з належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 без її згоди належного їй в спільній власності майна на загальну суму 51580,00 грн. та майна, яке є її власністю, на суму 4510,00 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на її користь вартість вивезеного без її згоди належного їй майна на загальну суму 56090,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що 28 липня 2001 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач та відповідач спільно проживали в квартирі АДРЕСА_1 . Сімейне життя з відповідачем погіршилось, тому у вересні 2018 року ОСОБА_2 покинула сім`ю та почала проживати окремо.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Відповідач без її згоди змінив замки у квартирі та під`їзді, не пускав її в квартиру, забороняв спілкуватись з дітьми, сховав її документи, які залишились у квартирі.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року були визнані незаконними дії ОСОБА_1 щодо перешкоджання ОСОБА_2 користуватися її квартирою АДРЕСА_1 , та суд вселив її у квартиру. 05 серпня 2020 року відповідач звільнив її квартиру та таємно без її згоди вивіз з квартири всі речі, що були у квартирі. В квартирі не залишилось нічого, викручені розетки, вимикачі світла, зірвано лінолеум, знято двері. Вивезено також і всі її особисті речі, які належали їй на праві особистої власності.

Так, відповідачем з квартири було вивезено наступне майно, яке залишилось позивачу у спадок після померлої матері, на загальну суму 1550,00 грн.: килим розміром 3м х 1м вартістю 600,00 грн.; дзеркало у кількості 1 шт. вартістю 300,00 грн.; чавунні сковороди у кількості 2 шт. загальною вартістю 300,00 грн.; стільці у кількості 4 шт. загальною вартістю 200,00 грн.; керамічні горщики для запікання продуктів у духовці у кількості 4 шт. на загальну суму 160,00 грн. Також, відповідачем було вивезено майно, яке позивачу дарували, на суму 2950,00 грн., а саме: набір каструль у кількості 3 шт. на суму 700,00 грн.; набір стаканів у кількості 6 шт. та графін вартістю 250,00 грн.; чайні сервізи у кількості 2 шт. на суму 1000,00 грн.; плед вартістю 1000,00 грн. Всього відповідач вивіз з квартири особистого майна позивача на суму 4510,00 грн. Крім того, відповідачем з квартири було вивезено наступне майно, яке є їх спільною сумісною власністю на загальну суму 103160,00 грн., а саме: кондиціонер «Олма» вартістю 5000,00 грн.; лінолеум 20 кв.м. на суму 2400,00 грн.; телевізор «Самсунг» діагональ 42 вартістю 6000,00 грн.; спальний куток вартістю 5600,00 грн.; котел газовий двухконтурний вартістю 27000,00 грн.; стінка меблева вартістю 4500,00 грн.; холодильник «НТЗИТ» вартістю 8000,00 грн.; ноутбук «Асус» вартістю 8000,00 грн.; колонки для телевізора вартістю 4500,00 грн.; фотоапарат «Кенон» вартістю 2000,00 грн.; келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт. вартістю 400,00 грн.; набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті вартістю 350,00 грн.; штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м) вартістю 300,00 грн.; гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м вартістю 200,00 грн.; постільна білизна у кількості 6 комплектів вартістю 4000,00 грн.; рушники банні у кількості 10 шт. вартістю 700,00 грн.; рушники для обличчя у кількості 10 шт. вартістю 400,00 грн.; кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт. вартістю 500,00 грн.; електрочайник вартістю 200,00 грн.; музичний центр вартістю 2500,00 грн.; тумба для телевізора вартістю 400,00 грн.; акваріуми у кількості 2 шт. вартістю 700,00 грн.; комп`ютер ПК вартістю 5000,00 грн.; крісло для комп`ютера вартістю 300,00 грн.; пилосос вартістю 2500,00 грн.; вимикачі для світла у кількості 5 шт. на суму 130,00 грн.; подвійні розетки у кількості 2 шт. на суму 180,00 грн.; кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця) вартістю 2000,00 грн.; хлібопіч вартістю 1200,00 грн.; мультиварка вартістю 2500,00 грн.; міжкімнатні двері у кількості 2 шт. на суму 2000,00 грн.; вхідні двері у квартиру дерев`яні вартістю 1000,00 грн.; москітні сітки на вікна у кількості 3 шт. на суму 900,00 грн. При цьому, зі спільного сумісного майна позивача та відповідача частка позивача становить половину, тобто 51580,00 грн. Позивач претендує на половину майна, яке є їх з відповідачем спільною сумісною власністю, та бажає отримати вартість цього майна в грошовому еквіваленті.

У зв`язку з викладеним ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, задоволено частково.

В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної сумісної власності на майно (кондиціонер «Олма», лінолеум 20 кв.м., телевізор «Самсунг» діагональ 42, спальний куток, котел газовий двухконтурний, стінка меблева, холодильник «НТЗИТ», ноутбук «Асус», колонки для телевізора, фотоапарат «Кенон», келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт., набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті, штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м), гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м, постільна білизна у кількості 6 комплектів, рушники банні у кількості 10 шт., рушники для обличчя у кількості 10 шт., кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт., електрочайник, музичний центр, тумба для телевізора, акваріуми у кількості 2 шт., комп`ютер ПК, крісло для комп`ютера, пилосос, вимикачі для світла у кількості 5 шт., подвійні розетки у кількості 2 шт., кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця), хлібопіч, мультиварка, міжкімнатні двері у кількості 2 шт., вхідні двері у квартиру дерев`яні, москітні сітки на вікна у кількості 3 шт.) у розмірі 50680,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6600,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із указаним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, визначив вартість майна, яке є предметом поділу, з позовної заяви ОСОБА_2 , аргументувавши це тим, що відповідачем не надано експерту доступу до об`єктів дослідження. При цьому апелянт зазначив, що будь-якого звернення до нього з приводу проведення експертизи не було, копію уточненого позову ОСОБА_2 не отримував, а також звернув увагу суду на те, що експерт для проведення експертизи вимагав не доступу до об`єктів поділу, а вимагав надати для дослідження документи, де зазначено виробника, модель та термін експлуатації товарів, ринкову вартість яких треба зазначити. Однак, суд не встановив факт знаходження зазначених документів у відповідача.

Крім того, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, вирішуючи стягнути з відповідача на користь позивачки кошти в порядку поділу майна подружжя, вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимоги про поділ спільного майна ОСОБА_2 не заявляла.

Також ОСОБА_1 зазначив про те, що показання свідка ОСОБА_5 , на які, як на доказ, послався суд першої інстанції, не можуть прийматися до уваги.

Судом першої інстанції неправильно розподілено судові витрати.

21 грудня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року поновлено ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фесюк Юрій Олександрович строк на апеляційне оскарження рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року, відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття провадження представник відповідача отримав електронною поштою 23 грудня 2022 року (а.с.129).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2022 року справу призначено до розгляду.

24 січня 2023 року до апеляційного суду надійшов відзив позивачки ОСОБА_2 на апеляційну скаргу відповідача, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду, як законне та обгрунтоване, на її думку, - без змін.

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Фесюк Ю.О., пояснення позивачки ОСОБА_2 , представника позивачки адвоката Прудовського В.Д., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фесюк Юрій Олександрович, задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процессуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що дошлюбне прізвище позивачки ОСОБА_2 « ОСОБА_6 », яке остання змінила на « ОСОБА_7 » у зв`язку з укладенням 27 серпня 2021 року шлюбу з ОСОБА_8 .

З 28 липня 2001 року позивач ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року було розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 14 грудня 2018 року.

У рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року по справі № 204/7604/18 було встановлено, що від подружнього життя позивач та відповідач мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час перебування сторін у шлюбі позивач та відповідач разом з дітьми проживали у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26 квітня 2006 року, виданого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4-1173.

Після розірвання шлюбу позивачка проживала окремо, а відповідач з дітьми продовжував проживати у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідач чинив позивачці перешкоди у користуванні належною останній квартирою, а саме: змінив замок в квартирі, не надав їй нові ключі, не пускав у квартиру.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року по справі № 204/302/20 було частково задоволено позовну заяву ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядженням власним майном, шляхом визнання дій незаконними та вселення. Визнано незаконними дії ОСОБА_1 по перешкоджанню ОСОБА_9 користуватися її власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . Вселено ОСОБА_9 в належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 витрати на послуги БТІ та послуги банка у розмірі 578,41 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4260,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 судовий збір в сумі 840,80 грн. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено.

Під час перебування сторін у шлюбі ними було придбано наступне майно: кондиціонер «Олма»; лінолеум 20 кв.м.; телевізор «Самсунг» діагональ 42; спальний куток; котел газовий двухконтурний; стінка меблева; холодильник «НТЗИТ»; ноутбук «Асус»; колонки для телевізора; фотоапарат «Кенон»; келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт.; набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті; штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м); гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м; постільна білизна у кількості 6 комплектів; рушники банні у кількості 10 шт.; рушники для обличчя у кількості 10 шт.; кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт.; електрочайник; музичний центр; тумба для телевізора; акваріуми у кількості 2 шт.; комп`ютер ПК; крісло для комп`ютера; пилосос; вимикачі для світла у кількості 5 шт.; подвійні розетки у кількості 2 шт.; кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця); хлібопіч; мультиварка; міжкімнатні двері у кількості 2 шт.; вхідні двері у квартиру дерев`яні; москітні сітки на вікна у кількості 3 шт.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фесюк Юрій Олександрович, про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення статті 109 ЦПК України, оскільки не встановив факт знаходження у відповідача тих документів, які необхідні експерту для проведення експертизи, при цьому відповідач заперечує факт наявності в нього тих документів, про які йдеться в клопотанні експерта про надання додаткових матеріалів, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю призначено судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Дніпропетровської торгово-промислової палати Жученко Діані Сергіївні.

На вирішення експертизи поставлені питання:

Яка ринкова вартість майна відповідно до редакції ухвали суду (а.с. 73 74).

Як вбачається із мотивувальної частини повідомлення судового експерта Діани Жученко про неможливість дати висновок експерта від 29.07.2022 року № 476/03-19-Г, представник позивача по справі адвокат Прудковський В.Д. звертався до відповідача ОСОБА_10 щодо забезпечення доступу експерта товарознавця до об`єктів дослідження, ринкову вартість яких необхідно визначити. Протягом сорока п`яти календарних днів клопотання експерта про надання додаткових матеріалів не було задоволено (а.с. 79 80).

Частиною 1 статті 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, оскільки експертиза не проведена саме у зв`язку з ненаданням відповідачем ОСОБА_1 доступу до об`єктів дослідження, з урахуванням положень статті 109 ЦПК України, суд оцінює таку поведінку сторони відповідача як ухилення від проведення експертизи, та вважає за можливе визнати вартість спільного сумісного майна у розмірі, визначеному позивачем: кондиціонер «Олма» вартістю 5 000,00 грн.; лінолеум 20 кв.м. на суму 2 400,00 грн.; телевізор «Самсунг» діагональ 42 вартістю 6 000,00 грн.; спальний куток вартістю 5 600,00 грн.; котел газовий двухконтурний вартістю 27 000,00 грн.; стінка меблева вартістю 4 500,00 грн.; холодильник «НТЗИТ» вартістю 8 000,00 грн.; ноутбук «Асус» вартістю 8 000,00 грн.; колонки для телевізора вартістю 4 500,00 грн.; фотоапарат «Кенон» вартістю 2 000,00 грн.; келихи для мартіні у кількості 6 шт. і шампанського у кількості 6 шт. вартістю 400,00 грн.; набір тарілок, 3 комплекти у кількості по 6 шт. в комплекті вартістю350,00 грн.; штори на вікна у кількості 3 шт. (1 штора 2,5м х 4м та 2 штори 2м х 2,5м) вартістю 300,00 грн.; гардини на вікна у кількості 2 шт. 2,5м х 1,5м вартістю 200,00 грн.; постільна білизна у кількості 6 комплектів вартістю 4 000,00 грн.; рушники банні у кількості 10 шт. вартістю 700,00 грн.; рушники для обличчя у кількості 10 шт. вартістю 400,00 грн.; кронштейни для телевізора для кріплення на стіну у кількості 2 шт. вартістю 500,00 грн.; електрочайник вартістю 200,00 грн.; музичний центр вартістю 2 500,00 грн.; тумба для телевізора вартістю 400,00 грн.; акваріуми у кількості 2 шт. вартістю 700,00 грн.; комп`ютер ПК вартістю 5 000,00 грн.; крісло для комп`ютера вартістю 300,00 грн.; пилосос вартістю 2 500,00 грн.; вимикачі для світла у кількості 5 шт. на суму 130,00 грн.; подвійні розетки у кількості 2 шт. на суму 180,00 грн.; кухонний м`який куток (стіл та 2 стільця) вартістю 2 000,00 грн.; хлібопіч вартістю 1 200,00 грн.; мультиварка вартістю 2 500,00 грн.; міжкімнатні двері у кількості 2 шт. на суму 2 000,00 грн.; вхідні двері у квартиру дерев`яні вартістю 1 000,00 грн.; москітні сітки на вікна у кількості 3 шт. на суму 900,00 грн. Загальна вартість вищевказаного майна становить 101360,00 грн.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст. 69 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження іншої вартості спільного сумісного майна, ніж тієї, що визначена позивачем у позові, стороною відповідача суду не надано.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фесюк Юрій Олександрович, про те, що суд прийняв рішення про стягнення з відповідача коштів саме в порядку поділу майна подружжя, тобто вийшов за межі позовних вимог, є безпідставними, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_11 звернулася до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю і в пункті 3 просила суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя і зобов`язати ОСОБА_1 виплатити їй вартість належного їй майна в сумі 51580,00 грн. (а.с. 1 5).

01.11.2023 року від позивачки ОСОБА_11 надійшло уточнення та доповнення позовної заяви про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, в котрому вона просила виключити пункти 2 і 3 і замість них надала вимогу про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачки вартість вивезеного відповідачем без її згоди належного їй майна (а.с. 27 28).

Суд першої інстанції встановив вартість спільного майна подружжя і стягнув на користь позивачки вартість цього майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фесюк Юрій Олександрович, про те, що з урахуванням того, що позовні вимоги були задоволені частково, то і витрати на правничу допомогу також повинні бути розподілені пропорційно розміру цих вимог, але судом цього зроблено не було, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивачкою ОСОБА_2 для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі надано: ордер серії ДП № 241/044 від 10 вересня 2020 року (а.с. 19); Договор на надання юридичної допомоги, представництва від 27 серпня 2020 року (а.с. 20), квітанції про сплату вказаних витрат (а.с. 65, 96); Акт прийняття виконаних робіт (а.с. 66).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З пунктів 5.1, 5.3 укладеного між позивачем та адвокатом Прудовським В.Д. Договору на надання юридичної допомоги, представництва від 27 серпня 2020 року вбачається, що за надані послуги по захисту, представництву адвокату сплачується гонорар, який може сплачуватись повністю або частинами з розрахунку: за підготовку позовної заяви 1500,00 грн., за кожне судове засідання по 1500,00 грн. Під час захисту, представництва інтересів клієнта може виникнути необхідність в проведенні додаткових дій. Оплата цих дій не входить в суму гонорару (а.с. 20).

Як вбачається із п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

15 березня 2022 року між позивачем та адвокатом Прудовським В.Д. було підписано Акт про прийняття виконаної за договором від 27.08.2020 року з ОСОБА_12 роботи, в якому зазначено перелік наданих позивачу адвокатом послуг та зазначено, що вартість цих послуг склала 8 000,00 грн.

Однак, разом з цим, стороною позивача документально підтверджено та доведено розмір витрат на правничу допомогу лише на суму 6600,00 грн. (квитанція від 07.10.2021 року на суму 1200,00 грн., квитанція від 21.10.2021 року на суму 900,00 грн., квитанція від 14.11.2021 року на суму 1 000,00 грн., квитанція від 10.02.2022 року на суму 1500,00 грн. (а.с. 65), квитанція від 01.09.2021 року на суму 2000,00 грн. (а.с. 96).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з розміром витрат на професійну правничу допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фесюк Юрій Олександрович, зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження в суді першої інстанції і не є підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обгрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фесюк Юрій Олександрович, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фесюк Юрій Олександрович, залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

О.В.Халаджи

Повне судове рішення складено 28 лютого 2023 року

Суддя: О.Д.Канурна